Справа № 815/6471/15
Суддя: Бойко О.Я.
Дата ухвалення: 2016-03-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 815/6471/15
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 березня 2016 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд в складі:

головуючого судді - Бойко О.Я.,

за участі:

секретаря судового засідання - Белінского Г.В.,

представника позивача - ОСОБА_1, (за довіреністю)

представника відповідача - Петровського В.В., (за довіреністю)

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом фізичної особи - підприємця ОСОБА_3 до Білгород - Дністровської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС в Одеській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень № від 31.07.2015 року № від 31.07.2015 року, -

СУТЬ СПОРУ:

Позивач звернувся з адміністративним позовом до Білгород - Дністровської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС в Одеській області, в якому просив суд:

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Білгород - Дністровської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС в Одеській від 31.07.2015 року № ;

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення - рішення Білгород - Дністровської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС в Одеській області від 31.07.2015 року № .

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначив наступне.

За результатами проведеної фахівцями Білгород - Дністровської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС в Одеській області документальної планової виїзної перевірки фізичної особи - підприємця ОСОБА_3, з питань своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків і зборів за період з 01.01.2012 року по 31.12.2014 року, дотримання законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками, правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування за період з 01.01.2011 року по 31.12.2014 року, складено акт перевірки №826/15-05-17-01/НОМЕР_3 від 17.07.2015 року на підставі якого прийняті податкові повідомлення-рішення від 31.07.2015 року № , яким ФОП збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість із вироблених в Україні товарів (робіт, послуг) на суму 110831,20 грн., та № від 31.07.2015 року, яким ФОП збільшено суму грошового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб, що сплачено фізичними особами за результатами річного декларування на суму 60682,51 грн.

Позивач не погоджується з податковими повідомленнями - рішеннями вважає, що відповідач діяв не на підставі та не у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, необґрунтовано, та без урахування усіх обставин, що мають значення у справі.

При розрахунку загальної суми від здійснення позивачем операцій з поставки товарів (послуг) протягом останніх 12 календарних місяців, перевіряючими не було відраховано з цієї суми податок на додану вартість, як того вимагає п. 181.1 ст. 181 Податкового кодексу України, внаслідок чого відповідач дійшов помилкового висновку про перевищення позивачем встановленої цією нормою граничної суми у 300000 грн.

Згідно книги обліку доходів та витрат ФОП ОСОБА_3 та накладних постачальників, які є платниками ПДВ для визначення сум поставок протягом 12 послідовних календарних місяців за період з жовтня 2012 року по вересень 2013 року, загальна сума від здійснення операцій з постачання товарів/послуг, що підлягають оподаткуванню, становить 309 417,23 грн., в тому числі ПДВ в розмірі 51569,54 грн. Постачальники позивача є платниками податку на додану вартість, то такий ПДВ обов'язково включений до ціни товару, за якою її продає постачальник позивачу, а тому при реалізації такого товару кінцевому споживачу, ПДВ входить до остаточної ціни товару. В період з жовтня 2012 року по вересень 2013 року загальна сума від здійснення господарської діяльності ФОП за виключенням ПДВ становить 257 847,69 грн., що не перевищує встановлене законодавством обмеження у розмірі 300000 грн. Крім того, одночасне надходження виручки через еквайрінг на розрахунковий рахунок ФОП ОСОБА_3 за мінусом комісії - включення цих надходжень до доходу в графу 2 Книги є фактично подвійним включенням однієї виручки від реалізації товарів. Грошові кошти через еквайрінг надходили на розрахунковий рахунок ФОП ОСОБА_3 не одразу, а у період 1-2 місяці з моменту проведення розрахункової операції через РРО, внаслідок чого суми грошових коштів отриманих за звітний день різняться з рухом грошових коштів по розрахунковому рахунку ФОП ОСОБА_3.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив їх задовольнити посилаючись на обґрунтування викладені в позовній заяві (т. 1а.с.4-8).

Представник відповідача заперечував проти задоволення позовних вимог у повному обсязі, з підстав, викладених у наданих до суду письмових запереченнях проти позову (т.3 а.с.75-79).

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши надані письмові докази, перевіривши матеріали справи, а також проаналізувавши законодавство, яке регулює спірні правовідносини, суд дійшов висновку, що адміністративний позов належить до задоволення. Свій висновок вмотивовує наступним чином. Так, суд, -

ВСТАНОВИВ:

Фахівцями Білгород - Дністровської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС в Одеській області на підставі ст.ст. 77, 82 Податкового кодексу України, згідно плану-графіку проведення планових виїзних перевірок суб'єктів господарювання на 1 кв. 2015 року, наказу №102 від 16.03.2015 року «Про проведення документальної виїзної планової перевірки» та направлення від 27.03.2015 року №06/17-01, проведено планову виїзну перевірку фізичної особи - підприємця ОСОБА_3, з питань своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків і зборів за період з 01.01.2012 року по 31.12.2014 року, дотримання законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками, правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування за період з 01.01.2011 року по 31.12.2014 року.

За результатами проведеної перевірки складено акт №826/15-05-17-01/НОМЕР_3 від 17.07.2015 року згідно висновку якого, за ФОП ОСОБА_3, встановлені порушення в тому числі вимог п. 181.1 ст. 181, п. 183.2, п. 183.4, п. 183.10 ст. 183, п. 184.1 ст. 184, п. 185.1 ст. 185 Податкового кодексу України, в результаті чого ФОП занижено податкові зобов'язання з податку на додану вартість на загальну суму 86760,95 грн., п. 202.1 ст. 202, п. 203.1, п. 203.2 ст. 203 Податкового кодексу України, в результаті чого підприємцем до податкової інспекції не були надані податкові декларації з податку на додану вартість за листопад-грудень 2013 року та за січень-грудень 2014 року, а також п.п. 163.1.1 п. 163.1 ст.163. п. 164.1 ст. 164, п. 167.1 ст.167, п. 167, п. 171.2 ст. 171, п.177.1 п.177.2 ст. 177 Податкового кодексу України, в результаті чого донараховано податок на доходи фізичних осіб від здійснення підприємницької діяльності в сумі 48546,01 грн.(том 1 а.с.11-27).

На підставі вище встановлених порушень, Білгород-Дністровською об'єднаною державною податковою інспекцією Головного управління ДФС в Одеській області прийняті податкові повідомлення-рішення від 31.07.2015 року № про збільшення суми грошового зобов'язання з податку на додану вартість із вироблених в Україні товарів (робіт, послуг) на суму 110831,20 грн., з яких 86760,96 грн., сума основного платежу, 24070,24 грн., штрафні (фінансові) санкції та податкове повідомлення-рішення № від 31.07.2015 року про збільшення суми грошового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб, що сплачено фізичними особами за результатами річного декларування на суму 60682,51 грн., з яких 48546,01 грн. сума основного платежу, 12136, 5 грн., штрафні (фінансові) санкції (том 1 а.с.9-10).

Позивач оскаржував вище зазначені податкові повідомлення-рішення в адміністративному порядку до ГУ ДФС в Одеській області та ДФС України за результатами розгляду яких скарги ФОП ОСОБА_3, залишені без задоволення, а податкові повідомлення-рішення без змін, що стало підставою звернення позивача до суду з дійсним адміністративним позовом (том 1 а.с.31-35 том 3 а.с.99-103).

До даних правовідносин суд застосовує наступні правові норми.

Відповідно до абз. 2 п. 180.1 ст. 180 Податкового кодексу України платником податку на додану вартість є будь-яка особа, що зареєстрована або підлягає реєстрації як платник податку.

Підстави, за якими особа підлягає реєстрації як платник податку на додану вартість, визначені у п. 181.1 ст. 181 Податкового кодексу України (в редакції, що діяла в період виникнення спірних правовідносин).

Відповідно до п. 181.1 ст. 181 Податкового кодексу України у разі якщо загальна сума від здійснення операцій з постачання товарів/послуг, що підлягають оподаткуванню згідно з цим розділом, у тому числі з використанням локальної або глобальної комп'ютерної мережі, нарахована (сплачена) такій особі протягом останніх 12 календарних місяців, сукупно перевищує 300000 гривень (без урахування податку на додану вартість), така особа зобов'язана зареєструватися як платник податку у контролюючому органі за своїм місцезнаходженням (місцем проживання) з дотриманням вимог, передбачених статтею 183 цього Кодексу, крім особи, яка є платником єдиного податку.

У відповідності до п. 183.10 ст. 183 Податкового кодексу України будь-яка особа, яка підлягає обов'язковій реєстрації як платник податку, і у випадках та в порядку, передбачених цією статтею, не подала до органу державної податкової служби реєстраційну заяву, несе відповідальність за не нарахування або несплату цього податку на рівні зареєстрованого платника без права нарахування податкового кредиту та отримання бюджетного відшкодування.

Вирішуючи питання щодо необхідності позивача зареєструватися платником податку на додану вартість, слід враховувати чи було перевищено суму загального доходу особи від здійснення операцій з постачання товарів/послуг, що підлягають оподаткуванню протягом останніх дванадцяти календарних місяців у розмірі 300 000,00 гривень, без урахування суми податку на додану вартість, яка була включена в ціну товару.

Судом встановлено та не заперечувалось відповідачем, що сума виручки, отримана позивачем у період з жовтня 2012 року по вересень 2013 року у розмірі 309 417,23 грн., розрахована податковим органом без вирахування суми податку на додану вартість.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що у вище зазначеному періоді позивачем не перевищувалася загальна сума доходу від здійснення операцій з постачання товарів/послуг на протязі останніх 12 календарних місяців, а відтак доводи податкового органу щодо порушення позивачем вимог п. 181.1 ст. 181, п. 183.2, п. 183.4, п. 183.10 ст. 183, п. 184.1 ст. 184, п. 185.1 ст. 185 п. 202.1 ст. 202, п. 203.1, п. 203.2 ст. 203 Податкового кодексу України не заслуговують на увагу.

Аналогічну позицію також виклав Вищий адміністративний суд України в ухвалі суду від 16 листопада 2015 року по справі №К/800/25938/13.

Враховуючи встановлені вище обставини, суд дійшов висновку щодо безпідставності нарахування податковим органом ФОП ОСОБА_3, податкового зобов'язання з податку на додану вартість із вироблених в Україні товарів (робіт, послуг) визначену податковим повідомленням-рішенням № від 31.07.2015 року.

Щодо встановленого податковим органом порушення вимог п.п. 163.1.1 п. 163.1 ст.163. п. 164.1 ст. 164, п. 167.1 ст.167, п. 167, п. 171.2 ст. 171, п.177.1 п.177.2 ст. 177 Податкового кодексу України, на підставі якого ФОП збільшено суму грошового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб, що сплачено фізичними особами за результатами річного декларування на суму 60682,51 грн.

З акту перевірки вбачається, що вище зазначене порушення встановлено фахівцями Білгород - Дністровської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС в Одеській області на підставі звіту про дебетові та кредитові операції по розрахунковому рахунку НОМЕР_4 відкритим на ФОП ОСОБА_3, що обслуговується в ЮЖНЕ ГРУ ПАТ КБ «Приватбанк» м. Одеса, шляхом співставлення цих даних з даними фіскальних звітних чеків за період з 01.01.2012 року по 31.12.2014 року (том 3 а.с.35-77).

Таким чином, зазначений звіт є основним доказом відповідача щодо вчинення позивачем, указаних вище, правопорушень. Зокрема, відповідач вказує, що суми щоденно отриманої платником виручки у цьому звіті відрізняється від сум відображених в щоденних Z-звітах.

Суд не погоджується з такої позицією відповідача, оскільки вважає, що банківський звіт не є беззаперечним доказом вчинення позивачем правопорушень податкового законодавства.

Так, з огляду на банківський звіт, суд констатує, що в ньому відображені дати, коли безготівкові кошти від виручки надходять на банківський рахунок позивача. Однак, на думку суду, це не є прямим свідченням того, що дати надходження сум на банківський рахунок позивача співпадають з датами списання цих коштів з електронної картки покупця та відповідного отримання позивачем виручки. Інших доказів щодо цього факту відповідач не надав.

Натомість, проаналізувавши договір на підключення послуги «еквайрінг», який позивач уклав з банком ПАТ КБ «Приватбанк» (т. 3, а.с.112) , суд встановив відсутність такої умови договору, яка б передбачала одночасне ( в той же день) списання коштів з електронної картки покупця та надходження їх на банківський рахунок позивача.

Крім того, відповідно до п.10 Постанови Правління Національного банку України від 05.11.2014 № 705 міжбанківський переказ, що здійснюється на підставі клірингових вимог, виконується в строк до трьох операційних днів.

Таким чином, суд робить висновок, що кошти від реалізації товару можуть надходити до банку протягом трьох операційних днів. Протилежного відповідач не довів. Ознайомившись зі змістом вище зазначених звітів та наявними в матеріалах справи копіями первинної бухгалтерської документації (товарно-транспортних накладних, податкових накладних, копіями книг обліку доходів та витрат, копіями книг обліку розрахункових операцій), суд дійшов висновку, що податковим органом не доведено порушення позивачем вимог п. 181.1 ст. 181, п. 183.2, п. 183.4, п. 183.10 ст. 183, п. 184.1 ст. 184, п. 185.1 ст. 185 п. 202.1 ст. 202, п. 203.1, п. 203.2 ст. 203 Податкового кодексу України, оскільки це порушення встановлено на підставі даних відповідного звіту, але без дослідження та аналізу первинної бухгалтерської документації, без визначення відповідних операцій дат та сум, що на думку податкового органу не співпадають з даними звіту) (том 1 а.с.69-266, том 2 а.с.1-223).

Враховуючи вище наведене, суд вважає, що податкове повідомлення-рішення № від 31.07.2015 року, яким ФОП збільшено суму грошового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб, що сплачено фізичними особами за результатами річного декларування на суму 60682,51 грн., також належить до скасування.

Адже відповідно до частини 2 статті 71 КАС України суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Виходячи з приписів вказаної норми процесуального права, при розгляді судом спору щодо правомірності рішення органу державної податкової служби, яким платнику податків донараховані податкові зобов'язання, презюмується добросовісність платника податків, якщо зазначеним органом не доведено інше.

Також, згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 3 статті 2 КАС України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення; безсторонньо (неупереджено).

Питання про стягнення на користь позивача сплаченого при зверненні до адміністративного суду судового збору вирішується судом відповідно до вимог ч. 1 ст. 94 КАС України.

На підставі викладеного, керуючись Конституцією України, Податковим кодексом України, ст.ст. 2, 7, 8, 9, 11, 27, 69-71, 86, 94, 159-163 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Адміністративний позов задовольнити.

2. Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Білгород-Дністровської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС в Одеській області № від 31.07.2015 року.

3. Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Білгород-Дністровської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС в Одеській області № від 31.07.2015 року.

4 Стягнути з Білгород-Дністровської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС в Одеській області за рахунок бюджетних асигнувань на користь фізичної особи - підприємця ОСОБА_3 (ідентифікаційний код НОМЕР_3) сплачений судовий збір у розмірі 1715 (одна тисяча сімсот п'ятнадцять гривень) 15 коп.

Порядок і строки оскарження постанови визначаються ст.ст. 185, 186 Кодексу адміністративного судочинства України.

Постанова суду першої інстанції, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Відповідно до частини першої статті 185, частини першої-другої, четвертої статті 186 Кодексу адміністративного судочинства України, сторони які беруть участь у справі, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси чи обов'язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку дану постанову повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Одеського апеляційного адміністративного суду через Одеський окружний адміністративний суд.

Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 цього Кодексу, було повідомлено про можливість отримання копії постанови безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Апеляційна скарга на постанову суду подається до Одеського апеляційного адміністративного суду через адміністративний суд першої інстанції, який ухвалив судове рішення.

Повний текст постанови складений 09 березня 2016 року.

Суддя О.Я. Бойко

.