Справа № 813/6194/15
Суддя: Кравців Олег Романович
Дата ухвалення: 2016-03-01 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 березня 2016 року Справа № 813/6194/15

15 год. 25 хв.

Львівський окружний адміністративний суд у складі:

головуючий суддя Кравців О.Р.,

секретар судового засідання Приймак С.І.,

позивач перепелиця О.О.,

від позивача ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3,

від відповідача ОСОБА_4,

розглянув у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_5 про визнання протиправними та скасування рішень та вимоги Державної податкової інспекції у Кам'янка-Бузькому районі Головного управління Державної фіскальної служби у Львівській області.

Суть справи.

До Львівського окружного адміністративного суду звернувся Фізична особа-підприємець ОСОБА_5 (далі - позивач, ФОП ОСОБА_5.) з адміністративним позовом до Державної податкової інспекції у Кам'янка-Бузькому районі Головного управління Державної фіскальної служби у Львівській області (далі - відповідач, ДПІ у у Кам'янка-Бузькому районі), в якому просить визнати протиправними та скасувати:

- податкове повідомлення-рішення № від 20.10.2014 року про нарахування суми податкового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб на загальну суму 275868,00 грн.;

- вимогу про сплату боргу (недоїмки) № від 20.10.2015 року про недоїмку зі сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове соціальне страхування в розмірі 149669,85 грн.;

- рішення № від 20.10.2015 року про застосування штрафних санкцій за донарахування фіскальним органом або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску у розмірі 14966,99 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що рішенні контролюючого органу прийняті щодо позивача є безпідставними, необґрунтованими та такими, що порушують права та законні інтереси ФОП ОСОБА_5 Зокрема, на переконання позивача: контролюючий орган здійснюючи перевірку, невірно визначив характер правовідносин із одержувачами послуг, що мало наслідком необґрунтований висновок щодо необхідності віднести до складу доходів суми коштів, які одержувались в межах виконання договорів транспортного експедирування та інших договорів, які не передбачають переходу права власності на транзитні кошти; контролюючий орган виніс рішення за результатами перевірки на підставі неналежним чином складеного акту, який не містить відповідного обґрунтування змісту вчинених позивачем порушень вимог законодавства із посиланням на первинні документи; рішення на підставі перевірки, яка проводилась з порушенням законодавчо встановленого мораторію. З врахуванням викладеного у задоволенні позову слід відмовити.

Представник відповідача проти позову заперечив повністю з підстав, викладених у запереченні на позовну заяву /Т.11,а.с.62-63/. Зазначив, що позовні вимоги є безпідставними, з огляду на наступне: позивачем не доведено перерахування коштів, одержаних від Замовників через розрахунковий рахунок їх одержувачам; відсутні договори про надання транспортно-експедиційних послуг як і відсутні факти виконання таких. Таким чином у задоволенні позову слід відмовити.

Суд заслухав пояснення позивача та його представників, заперечення представника відповідача, з'ясував обставини, якими обґрунтовуються позовні вимоги і заперечення та ті, які мають інше значення для вирішення справи, повно, всебічно та об'єктивно дослідив докази у справі, та -

в с т а н о в и в :

ОСОБА_5 зареєстрований як суб'єкт підприємницької діяльності за реєстраційним номером облікової картки платника податків НОМЕР_3 та перебуває на податковому обліку в ДПІ у Кам'янка-Бузькому районі.

Контролюючим органом проведено документальну планову виїзну перевірку позивача з питань своєчасності, достовірності, повноти нарахування і сплати податків і зборів за період з 01.01.2013 року по 31.12.2013 року дотримання законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками, правильності нарахування, обчислення і сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, виконання вимог валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2013 року по 31.12.2014 року, про що складено акт № 53/17-00/НОМЕР_3 від 23.09.2015 року /Т.І, а.с.14-45/.

Вказаним актом зафіксовано наступні порушення допущені позивачем:

- п. 135.1 ст. 135 ПК України «Базою оподаткування є грошове вираження об'єкта оподаткування, визначеного згідно із ст. 134, п. 134.1 цього Кодексу з урахуванням положень цього Кодексу;

- пп. 177.10, ст.177 ПК України фізичні особи - підприємці зобов'язані вести книгу обліку доходів і витрат та мати підтверджуючі документи щодо походження товару;

- пп. 177.2 ст. 177 ПК України об'єктом оподаткування є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподаткованим доходом (виручка у грошовій та не грошовій формах) і документально підтвердженими витратами, пов'язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи-підприємця;

- пп. 177.5.3 п. 177.5 ст. 177 ПК України остаточний розрахунок податку на доходи фізичних осіб та звітний податковий рік здійснюється платником самостійно згідно з даними, зазначеними у річній податковій декларації, з врахуванням сплаченого ним протягом року податку на доходи фізичних осіб на підставі документального підтвердження факту його сплати;

- п. 177.6 ст. 177 ПК України у разі якщо фізична особа-підприємець отримує інші доходи, ніж від провадження підприємницької діяльності у межах обраних ним видів такої діяльності, такі доходи оподатковуються за загальними правилами, встановленими цим Кодексом для платників податку фізичних осіб в результаті чого донараховано податку з доходів фізичних осіб від підприємницької діяльності в сумі 224865,50 грн.;

- ст. 9 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування», п. 5.1, 5.2 розділу IV Інструкції про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, в результаті чого донараховано 441760,90 грн. єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування.

Позивач не погоджуючись із актом перевірки подав заперечення відповідачу /Т.1, а.с.46-49/.

Відповідно до рішення про розгляд заперечення № 5272/13-20-17-00 від 15.10.2015 року контролюючим органом зазначено про винесення рішень /Т.1, а.с.50-54/.

У зв'язку з виявленими порушеннями, що зафіксовані у зазначеному акті перевірки, контролюючим органом прийнято:

- рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідними фіскальним органом або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску № від 20.10.2015 року /Т.1, а.с.11/, відповідно до якого до відповідача застосовано штрафні санкції в сумі 14966,99 грн.;

- вимогу про сплату боргу (недоїмки) форми Ф- від 20.10.2015 року /Т.1, а.с.12/, відповідно до якої вимагає сплатити суму недоїмки зі сплати єдиного внеску, штрафів та пені на загальнообов'язкове державне соціальне страхування в сумі 14969,85 грн.;

- податкове повідомлення-рішення № від 20.10.2015 року за платежем податок на доходи фізичних осіб, що сплачуються фізичними особами за результатами річного декларування на суму 275868,44 грн. (в т.ч. за штрафними санкціями 55173,69 грн.) /Т.1, а.с.13/

Завданням адміністративного судочинства відповідно до ч. 1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

До адміністративних судів згідно з ч. 2 цієї ж статті можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Юрисдикція адміністративних судів відповідно до ч. 1 ст. 17 КАС України поширюється на правовідносини, що виникають у зв'язку з здійсненням суб'єктом владних повноважень владних управлінських функцій, а також у зв'язку з публічним формуванням суб'єкта владних повноважень шляхом виборів або референдуму.

Відповідно до п. 15.1 ст. 15 ПК України № 2755-VI від 02.12.2010 року платниками податків визнаються фізичні особи (резиденти і нерезиденти України), юридичні особи (резиденти і нерезиденти України) та їх відокремлені підрозділи, які мають, одержують (передають) об'єкти оподаткування або провадять діяльність (операції), що є об'єктом оподаткування згідно з цим Кодексом або податковими законами, і на яких покладено обов'язок із сплати податків та зборів згідно з цим Кодексом.

Стаття 67 Конституції України передбачає, що кожен зобов'язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом. Згідно зі ст. 92 Основного Закону виключно законами України встановлюються система оподаткування, податки і збори.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов'язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов'язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулюються Податковим Кодексом України № 2755-VI від 02.12.2010 року (далі - ПК України).

Статтею 135 ПК України визначено порядок визначення доходів та їх склад.

Відповідно до п. 135.1 ПК України доходи, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування, включаються до доходів звітного періоду за датою, визначеною відповідно до статті 137, на підставі документів, зазначених у пункті 135.2 цієї статті, та складаються з: доходу від операційної діяльності, який визначається відповідно до пункту 135.4 цієї статті; інших доходів, які визначаються відповідно до пункту 135.5. цієї статті, за винятком доходів, визначених у пункті 135.3 цієї статті та у статті 136 цього Кодексу.

Доходи фізичних осіб - підприємців, отримані протягом календарного року від провадження господарської діяльності, оподатковуються за ставками, визначеними в пункті 167.1 статті 167 цього Кодексу.

Об'єктом оподаткування є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та негрошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов'язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи - підприємця (п. 177.1, 177.2 ст. 177 ПК України).

Згідно з п. 177.5.3 ПК України остаточний розрахунок податку на доходи фізичних осіб за звітний податковий рік здійснюється платником самостійно згідно з даними, зазначеними в річній податковій декларації, з урахуванням сплаченого ним протягом року податку на доходи фізичних осіб та збору за провадження деяких видів підприємницької діяльності на підставі документального підтвердження факту їх сплати.

Для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту (п. 44.1, 44.3 ст. 44 ПК України).

Фізичні особи - підприємці зобов'язані вести Книгу обліку доходів і витрат та мати підтверджуючі документи щодо походження товару. Форма Книги обліку доходів і витрат та порядок її ведення визначаються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної фінансової політики (п. 177.10 ст. 177 ПК України).

Закріплений у ч. 1 ст. 11 КАС України принцип змагальності сторін передбачає, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ч. 1 ст. 69 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Предметом доказування відповідно до ч. 1 ст. 138 КАС України є обставини, якими обґрунтовуються позовні вимоги чи заперечення або які мають інше значення для вирішення справи (причини пропущення строку для звернення до суду тощо) та які належить встановити при ухваленні судового рішення у справі.

Актом перевірки зафіксовано, що в ході проведененої перевірки встановлено розбіжності між сумою задекларованого валового доходу за 2014 -2014 роки та сумою валового доходу відображного в книзі обліку доходів та витрат, виписками з банку, а саме: задекларований валовий дохід 2013 року - 1330809,64 грн., дохід, визначений в ході перевірки, -2048999,00 грн., аналогічно 2014 рік: задекларований валовий дохід 1037605,07 грн., визначений в ході перевірки дохід - 1592592,00 грн.

Представником позивача надано пояснення, що діяльність ОСОБА_5 полягає в наданні послуг перевезення вантажним транспортом вантажним автотранспортом, а також наданні транспортно-експедиційні послуг. При наданні послуг з експедиції транспортних перевезень за рахунок замовника цих послуг, кошти на оплату перевезення залученого транспорту транзитом проходили через рахунок позивача, при цьому, на його переконання, доходом є лише винагорода за організацію даного перевезення, а не уся сума коштів, яка надійшла на його рахунок. Таким чином, кошти, які оплачувались з рахунку позивача залученим перевізникам не потрапляють до суми доходів.

На підтвердження вказаного, представником позивача до матеріалів справи долучено: копії свідоцтв про реєстрацію транспортних засобів /Т.1, а.с.137-139/, копії договорів про надання транспортно-експедиторських послуг, заявок до договорів на автоперевезення, актів здачі-прийняття договорів, рахунків-фактур, банківських виписок, угод-доручень, міжнародних товарно-транспортних накладних, товарно-транспортних накладних /Т.1, а.с.112-124, 143а-250 - Т.10, а.с.1-17/.

Застережень до вказаних документів представником відповідача не висловлено ні в процесі проведення первіки, ні у судових засіданнях.

До матеріалів справи долучено також копію книги обліку доходів і витрат, яку ведуть фізичні особи-підприємці, крім осіб, які обрали спрощену систему оподаткування, фізичні особи, які провадять незалежну професійну діяльність з 01.01.2013 року по 31.12.2013 року та з 01.01.2014 року по 31.12.2014 року /Т.1, а.с.63-87, 88-105/.

Представник відповідача ствердив, що кошти, які надходили позивачу на рахунок слід було повністю включати у доходи для визначення об'єкта оподаткування, а не лише частково.

Всупереч вказаному представник позивача наголосив, що ним на виконання вимог відповідних угод транспортного експедирування вчинялись дії не пов'язані з перевезенням: оформляв ТТН; контролював завантаження, приймав вантаж по кількості, проставляв печатки «Радіологія», створював особливі умови для подальшого перевезення самого вантажу одержувачами (наприклад, 10-12 ременів кріплення; пломбіровочні троси тощо), що потребувало додаткової оплати третім особам та входило в склад коштів, які надходили на рахунок позивача та не пов'язані з перевезенням, тобто не були винагородою. Зазначив, що виокремити суми винагороди можливо на підставі як заявок на автоперевезення, актів здачі-приймання робіт та рахунків фактур. Акцентував увагу, що у типовій формі книги обліку доходів та витрат відсутні графи для позначення транзитних коштів, в той же час прописував такі у книзі у графі 11 книги (залишок товарних запасів, матеріалів, сировини на кінець звітного періоду).

Щодо вказаного суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 929 Цивільного кодексу України за договором транспортного експедирування одна сторона (експедитор) зобов'язується за плату і за рахунок другої сторони (клієнта) виконати або організувати виконання визначених договором послуг, пов'язаних з перевезенням вантажу.

Договором транспортного експедирування може бути встановлено обов'язок експедитора організувати перевезення вантажу транспортом і за маршрутом, вибраним експедитором або клієнтом, зобов'язання експедитора укласти від свого імені або від імені клієнта договір перевезення вантажу, забезпечити відправку і одержання вантажу, а також інші зобов'язання, пов'язані з перевезенням.

Договором транспортного експедирування може бути передбачено надання додаткових послуг, необхідних для доставки вантажу (перевірка кількості та стану вантажу, його завантаження та вивантаження, сплата мита, зборів і витрат, покладених на клієнта, зберігання вантажу до його одержання у пункті призначення, одержання необхідних для експорту та імпорту документів, виконання митних формальностей тощо). Положення глави 65 Цивільного кодексу України (Транспортне експедирування) поширюються також на випадки, коли обов'язки експедитора виконуються перевізником.

Умови договору транспортного експедирування визначаються за домовленістю сторін, якщо інше на встановлено законом, іншими нормативно-правовими актами.

Договір транспортного експедирування укладається у письмовій формі. Клієнт повинен видати експедиторові довіреність, якщо вона є необхідною для виконання його обов'язків (ст. 930 Цивільного кодексу України).

Згідно з ст. 931 Цивільного кодексу України розмір плати експедиторові встановлюється договором транспортного експедирування, якщо інше не встановлено законом. Якщо розмір плати не встановлений, клієнт повинен виплатити експедитору розумну плату.

Крім Цивільного кодексу України правові та організаційні засади транспортно-експедиторської діяльності в Україні і спрямований на створення умов для її розвитку та вдосконалення визначаються Законом України «Про транспортно-експедиторську діяльність» від 01.07.2004 року № 1955-IV.

Так, відповідно до ст. 1 цього Закону транспортно-експедиторська діяльність - підприємницька діяльність з організації та забезпечення перевезень експортних, імпортних, транзитних або інших вантажів; а транспортно-експедиторська послуга - робота, що безпосередньо пов'язана з організацією та забезпеченням перевезень експортного, імпортного, транзитного або іншого вантажу за договором транспортного експедирування.

Відповідно до ч. 1 ст. 8 цього Закону Експедитори надають клієнтам послуги відповідно до вимог законодавства України та держав, територією яких транспортуються вантажі, згідно з переліком послуг, визначеним у правилах здійснення транспортно-експедиторської діяльності, а також інші послуги, визначені за домовленістю сторін у договорі транспортного експедирування.

За договором транспортного експедирування одна сторона (експедитор) зобов'язується за плату і за рахунок другої сторони (клієнта) виконати або організувати виконання визначених договором послуг, пов'язаних з перевезенням вантажу.

Платою експедитору вважаються кошти, сплачені клієнтом експедитору за належне виконання договору транспортного експедирування.

У плату експедитору не включаються витрати експедитора на оплату послуг (робіт) інших осіб, залучених до виконання договору транспортного експедирування, на оплату зборів (обов'язкових платежів), що сплачуються при виконанні договору транспортного експедирування.

Підтвердженням витрат експедитора є документи (рахунки, накладні тощо), видані суб'єктами господарювання, що залучалися до виконання договору транспортного експедирування, або органами влади.

Перевезення вантажів супроводжується товарно-транспортними документами, складеними мовою міжнародного спілкування залежно від обраного виду транспорту або державною мовою, якщо вантажі перевозяться в Україні (9 цього ж Закону).

Суд звертає увагу на те, що відповідно до договорів про надання транспортно-експедиційних послуг визначено, що вартість послуг встановлюється в рахунках фактурах на перевезення. Таким чином, на переконання суду, аргументованими покликання представника позивача що суму винагороди можливо відокремити від оплати суміжних послуг за вказаними договорами.

Отже, на переконання суду чинним законодавством, зокрема, ЦК України, розмежовуються поняття винагороди експедитора по виконанню договору транспортного експедирування та витрат, що пов'язані з його виконанням, тобто, у даному випадку такі кошти суд вважає такими, що спрямовані на виконання договору транспортного експедирування з третіми особами, є транзитними, а тому не є базою оподаткування податком на доходи фізичних осіб. Крім того, в самих заявках до договорів обумовлювалися додаткові умови, за які, як справедливо зазначив представник позивача слід було нести витрати.

Аналогічно визначено і у п.п.136.1.19 ПК України, а саме: до доходів, що не включаються при визначенні об'єкта оподаткування не включаються, зокрема, кошти або вартість майна, що надходять комісіонеру (повіреному, агенту тощо) в межах договорів комісії, доручення, консигнації та інших аналогічних цивільно-правових договорів.

Крім того, факт проплати третім особам за відповідні послуги підтверджується як самими книгами обліку доходів та витрат, так і банківськими виписками за відповідний період /Т.10, а.с.22-250 - Т.11, а.с.1-57/.

Таким чином суми в 2013 та 2014 році зафіксованими у книзі обліку доходів і витрат та даними декларації /Т.1, а.с.59-62, 55-58/ 721066,00 грн. у 2013 році та у 2014 році - 801409,72 грн., є транзитними та не враховуються при визначенні чистого доходу для оподаткуванням податку на доходи.

Слід зазначити, що перелічені документи долучено до перевірки, що відображено контролюючим органом в акті перевірки /Т.1, а.с.18/.

З врахуванням викладеного податкове повідомлення-рішення є протиправним та слід скасувати.

Щодо рішення про застосування штрафних санкцій за несвоєчасне нарахування єдиного внеску судом встановлено наступне.

Згідно з ч. 3 ст. 9 Закону № 2464-VI обчислення єдиного внеску органами доходів і зборів у випадках, передбачених цим Законом, здійснюється на підставі актів перевірки правильності нарахування та сплати єдиного внеску, звітності, що подається платниками до органів доходів і зборів, бухгалтерських та інших документів, що підтверджують суми виплат (доходу), на суми яких (якого) відповідно до цього Закону нараховується єдиний внесок.

Відповідно до ч. 7, 8, 11 ст. 9 Закону України № 2464-VI єдиний внесок сплачується шляхом перерахування платником безготівкових коштів з його банківського рахунку. Платники єдиного внеску зобов'язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний місяць, не пізніше 20 числа наступного місяця. У разі несвоєчасної або не в повному обсязі сплати єдиного внеску до платника застосовуються фінансові санкції, передбачені цим Законом, а посадові особи, винні в порушенні законодавства про збір та ведення обліку єдиного внеску, несуть дисциплінарну, адміністративну, цивільно-правову або кримінальну відповідальність згідно із законом.

Згідно п. 6 ч. 1 ст. 1 Закону України № 2464-VI недоїмка - сума єдиного внеску, своєчасно не нарахована та/або не сплачена у строки, встановлені цим Законом, обчислена органом доходів і зборів у випадках, передбачених цим Законом.

Частинами 2, 3, 10 ст. 25 Закону України № 2464-VI визначено, що у разі виявлення своєчасно не сплачених сум страхових внесків платники єдиного внеску зобов'язані самостійно обчислити ці внески і сплатити їх з нарахуванням пені в порядку і розмірах, визначених цією статтею. Суми недоїмки стягуються з нарахуванням пені та застосуванням штрафів. На суму недоїмки нараховується пеня з розрахунку 0,1 відсотка суми недоплати за кожний день прострочення платежу.

Процедуру нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) страхувальниками, визначеними Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» (далі - Закон), нарахування і сплати фінансових санкцій, стягнення заборгованості зі сплати страхових коштів Державною фіскальною службою України та її територіальними органами (далі - фіскальні органи) визначає Інструкція про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування,затвердженої Наказом Міністерства юстиції України від 20.04.2015 р. № 499 (далі - Інструкція).

Відповідно до пп. 5.1, 5.2 розділу 4 Інструкції обчислення і строки сплати єдиного внеску платниками, зазначеними у підпунктах 3(крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування) та 4 пункту 1 розділу II цієї Інструкції:

1) обчислення сум єдиного внеску зазначеною категорією платників здійснюється на підставі даних річних податкових декларацій (річної звітності) та результатів перевірок господарської діяльності таких осіб, що призвела до збільшення або зменшення розміру доходу, що підлягає оподаткуванню податком на доходи фізичних осіб;

2) платники, визначені підпунктом 3 (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування) пункту 1 розділу II цієї Інструкції, здійснюють розрахунок єдиного внеску за календарний рік до 10 лютого наступного року на підставі даних річної податкової декларації. При визначенні доходу (прибутку), з якого сплачується єдиний внесок, враховується кількість календарних місяців, у яких отримано дохід (прибуток).

Базою нарахування єдиного внеску є чистий оподатковуваний дохід (прибуток), зазначений у податковій декларації, поділений на кількість календарних місяців, протягом яких він отриманий. До зазначеної суми з урахуванням максимальної величини бази нарахування єдиного внеску застосовується відповідна ставка, зазначена в пункті 3 розділу ІІІ цієї Інструкції.

Актом перевірки зафіксовано, що перевіркою ведення обліку сум, на які нараховуються єдиний внесок, встановлено, що належним чином ведуться первинні документи, на підставі яких нараховується єдиний внесок, без порушень чинного законодавства.

Однак у зв'язку з заниженням, на переконання контролюючого органу, чистого доходу, ним донараховано позивачу єдиний внесок.

Крім того, рішенням контролюючого до позивача застосовано санкції в розмірі 10% донарахованої суми в порядку п. 3 розділу VII Інструкції та виставлено вимогу про сплату боргу (недоїмки) № ф- від 20.10.2015 року в порядку визначеному п. 3 розділу VI Інструкції.

Однак, у зв'язку з тим, що позивачем під час судового розгляду спростовано наявність порушень, які стали підставою для прийняття податкового повідомлення-рішення, висновки контролюючого органу про несвоєчасність нарахування єдиного внеску та вимога про сплату боргу (недоїмки) є теж необґрунтованими та слід скасувати.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. Відповідно до ч. 2. ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до ст. 86 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Згідно ч. 2 ст. 8 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Відповідно до п.110 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Компанія "Вестберґа таксі Актіеболаґ» та Вуліч проти Швеції» Суд визначив, що адміністративні суди, які розглядають скарги заявників стосовно рішень податкового управління, мають повну юрисдикцію у цих справах та повноваження скасувати оскаржені рішення. Справи мають бути розглянуті на підставі поданих доказів, а довести наявність підстав, передбачених відповідними законами, для призначення податкових штрафів має саме податкове управління.

При цьому, суд вважає за потрібне наголосити на необхідності дотримуватися позиції, висловленої у рішенні Європейського суду з прав людини у п.53 рішення у справі "Федорченко та Лозенко проти України", відповідно до якої суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумними сумнівом».

Всупереч наведеним вимогам, відповідач, як суб'єкт владних повноважень, не надав до суду доказів в обґрунтування обставин, на яких ґрунтуються його заперечення, і не довів правомірності прийнятих ним рішень.

Таким чином, сукупність вищевикладених обставин підтверджено документально, що дає суду підстави визнати позовні вимоги доведеними, обгрунтованими доказами у справі, а тому позов слід задовольнити повністю.

Керуючись ст.ст. 2, 7-14, 17-20, 50, 69-72, 86, 94,138, 158-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

п о с т а н о в и в :

1. Адміністративний позов задовольнити повністю.

2. Визнати протиправними та скасувати податкове повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Кам'янка-Бузькому районі Головного управління Державної фіскальної служби у Львівській області № від 20.10.2014 року

3. Визнати протиправним та скасувати рішення Державної податкової інспекції у Кам'янка-Бузькому районі Головного управління Державної фіскальної служби у Львівській області № від 20.10.2015 року.

4. Визнати протиправною та скасувати вимогу про сплату боргу (недоїмки) № від 20.10.2015 року.

5. Стягнути на користь Фізичної особи-підприємця ОСОБА_5 (РНОКПП НОМЕР_3) з Державної податкової інспекції у Кам'янка-Бузькому районі Головного управління Державної фіскальної служби у Львівській області (), за рахунок бюджетних асигнувань, судовий збір в сумі 6607 (шість тисяч шістсот сім) грн. 58 коп.

Постанова може бути оскаржена, згідно зі ст. 186 КАС України, протягом 10 днів з дня її проголошення чи отримання копії постанови, шляхом подання апеляційної скарги до Львівського апеляційного адміністративного суду через Львівський окружний адміністративний суд. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом 10 днів з дня отримання копії постанови.

Постанова набирає законної сили, згідно зі ст. 254 КАС України, після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, то вважається, що постанова суду не набрала законної сили.

У судовому засіданні проголошено вступну та резолютивну частини постанови.

Повний текст постанови складено та підписано 09.03.2016 року.

Суддя Кравців О.Р.