Справа № 804/15505/15
Суддя: Панченко О.М.
Дата ухвалення: 2016-03-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Панченко О.М. (доповідач),

суддів: Чередниченко В.Є., Коршуна А.О.,

при секретарі судового засідання Яковенко О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за апеляційною скаргою Нікопольської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Дніпропетровській області

за поданням Нікопольської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Дніпропетровській області

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Гетьман-Агро"

про підтвердження обґрунтованості адміністративного арешту майна, -

встановив:

У листопаді 2015 року позивач звернувся до суду першої інстанції з поданням про підтвердження обґрунтованості повного адміністративного арешту майна Товариства з обмеженою відповідальністю "Гетьман-Агро".

Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 09.11.2015р. провадження у справі закрито.

Стягнуто з Нікопольської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Дніпропетровській області до спеціального фонду Державного бюджету України судовий збір у розмірі 1218 грн. на рахунок УДКСУ у Красногвардійському районі м. Дніпропетровська Дніпропетровської області.

Ухвала мотивована тим, що між сторонами існує спір щодо права на проведення податковим органом планової виїзної документальної перевірки, недопущення до якої стало підставою для винесення рішення про застосування повного адміністративного арешту майна платника податків.

Не погодившись з ухвалою суду першої інстанції в частині стягнення судових витрат, заявник оскаржив її в апеляційному порядку.

В обґрунтування апеляційної скарги заявник посилається на порушення судом першої інстанції норм процесуального права. Заявник, зокрема, зазначив, що Нікопольська ОДПІ не отримувала ухвалу від 06.11.2015р., якою було відстрочено сплату судового збору. На думку заявника, судовий збір за звернення з поданням відповідно до ст.183-3 КАС України не сплачується. Також заявник зазначив, що відповідно до статті 7 Закону України "Про судовий збір" сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі закриття (припинення) провадження у справі (крім випадків, якщо

провадження у справі закрито у зв'язку з відмовою позивача від позову і така відмова визнана судом), у тому числі в апеляційній та касаційній інстанціях.

Просить скасувати ухвалу суду першої інстанції в частині стягнення із заявника судового збору.

Представник заявника у судовому засіданні апеляційну скаргу підтримав.

Представник ТОВ "Гетьман-Агро", належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, у судове засідання не з’явився, що не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши пояснення представника заявника, дослідивши докази, наявні в матеріалах справи, перевіривши в межах доводів апеляційної скарги дотримання судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, ухвалою від 06.11.2015 року заявнику відстрочено сплату судового збору до ухвалення судового рішення у справі.

Ухвалою суду від 09.11.2015 р. закрито провадження по справі та стягнуто із заявника судовий збір в сумі 1218,00 грн.

Статтею 183-3 КАС України подання визначено як форму звернення до суду органу Державної фіскальної служби при здійсненні ними передбачених законом повноважень.

Отже, подання як форма звернення до суду передбачена Кодексом адміністративного судочинства України. Ця ознака покладена в основу визначення поняття "судовий збір" та платника судового збору.

Закон України "Про судовий збір" не відносить подання до об’єктів, за які судовий збір не справляється, а органи Державної фіскальної служби України – до осіб, для яких встановлено пільги щодо сплати судового збору. Навпаки, відповідно до ч.1 ст.3 Закону України "Про судовий збір" судовий збір справляється за подання до суду позовної заяви та іншої заяви, передбаченої процесуальним законодавством.

Таким чином, подання органу Державної фіскальної служби, передбачене статтею 183-3 КАС України, є об’єктом справляння судового збору.

Отже, доводи заявника, що за звернення з поданням судовий збір не сплачується, є помилковими.

Відповідно до ст.88 КАС України суд, враховуючи майновий стан сторони, може своєю ухвалою зменшити розмір належних до оплати судових витрат чи звільнити від їх оплати повністю або частково, чи відстрочити або розстрочити сплату судових витрат на визначений строк.

Якщо у строк, встановлений судом, судові витрати не будуть оплачені, позовна заява залишається без розгляду або витрати розподіляються між сторонами відповідно до судового рішення у справі, якщо оплату судових витрат розстрочено або відстрочено до ухвалення судового рішення у справі.

Відповідно до ухвали від 09.11.2015 р. судом не було розглянуто подання заявника по суті, отже положення ст.94 КАС України щодо розподілу судових витрат не підлягають застосуванню.

Як вбачається з матеріалів справи, заявником апеляційної скарги на час прийняття ухвали від 09.11.2015 р. не було виконано вимоги ухвали від 06.11.2015 року щодо сплати судового збору, тому колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що не сплачений заявником судовий збір підлягає стягненню.

Щодо посилань заявника на положення п.5 ч.1 ст.7 Закону України "Про судовий збір" колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ч.2 ст.87 Закону України розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Відповідно до п.5 ч.1 ст.7 Закону України "Про судовий збір" сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі закриття (припинення) провадження у справі (крім випадків, якщо провадження у справі закрито у зв'язку з відмовою позивача від позову і така відмова визнана судом), у тому числі в апеляційній та касаційній інстанціях.

Отже, п.5 ч.1 ст.7 Закону України "Про судовий збір" передбачає повернення лише сплаченого судового збору і лише за клопотанням особи яка, його сплатила.

Таким чином, заявник апеляційної скарги має право звернутися із заявою про повернення судового збору за звернення із поданням в цій справі після сплати судового збору.

Відповідно до ч.1 ст.200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин, колегія суддів доходить висновку, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення без порушення норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення питання; доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а ухвалу суду - без змін.

Згідно ч.1 ст.9 Закону України "Про судовий збір" судовий збір сплачується за місцем розгляду справи та зараховується до спеціального фонду Державного бюджету України.

Згідно ч.1 ст.94 КАС України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб’єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб’єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 12.01.2016 року задоволено частково клопотання заявника та відстрочено йому сплату судового збору в сумі 1218 грн. за подання апеляційної скарги на ухвалу суду від 09.11.2015 року до ухвалення судового рішення у справі.

Відповідно до матеріалів справи, на час розгляду апеляційної скарги заявником не було сплачено судовий збір в сумі 1218 грн.

Отже, судовий збір в сумі 1218 грн. підлягає стягненню до спеціального фонду Державного бюджету України за рахунок бюджетних асигнувань заявника.

Керуючись ст. ст. 195, 196, 199, 200, 205, 206 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ухвалив:

Апеляційну скаргу Нікопольської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Дніпропетровській області залишити без задоволення.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України упродовж двадцяти днів після набрання ухвалою законної сили.

Головуючий суддя: О.М. Панченко

Суддя: В.Є. Чередниченко

Суддя: А.О. Коршун