Справа № 2а-5906/12/1370
Суддя: Костів Михайло Васильович
Дата ухвалення: 2012-10-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 жовтня 2012 р. № 2а-5906/12/1370

Львівський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Костіва М.В.,

при секретарі Билень Н.С.

за участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_1;

від відповідача: ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом приватного підприємства ОККО-Нафтопродукт до Інспекції з питань захисту прав споживачів у Кіровоградській області про визнання протиправними і скасування постанов № №62, 63, 64 від 31.05.2012 року про накладення стягнень, передбачених ст. 23 Закону України «Про захист прав споживачів»,

встановив:

Приватне підприємство ОККО-Нафтопродукт звернулось із позовом до Інспекції з питань захисту прав споживачів у Кіровоградській області про визнання протиправними і скасування постанов № №62, 63, 64 від 31.05.2012 року про накладення стягнень, передбачених ст. 23 Закону України «Про захист прав споживачів».

Ухвалою судді Львівського окружного адміністративного суду від 09.07.2012 р. було відкрито провадження у справі. Розгляд справи відкладався з підстав, передбачених ст. 150 КАС України.

Представникам сторін розяснено їх права згідно зі ст. ст. 49, 51 КАС України. У відповідності до ст. 71 КАС України справа слухається за наявними у ній матеріалами.

У судовому засіданні представник позивача позов підтримав з мотивів, зазначених у позовній заяві. Ствердив, зокрема, що відповідачем були допущені грубі порушення законодавства в ході проведення 30.03.2012 року планової перевірки та 19.04.2012 року в ході проведення позапланової перевірки. Відтак, постанови №62 від 31.05.2012 року, №63 від 31.05.2012 року, №64 від 31.05.2012 року про накладення стягнень, передбачених ст. 23 Закону України «Про захист прав споживачів», винесені на підставі встановлених порушень під час проведення перевірок, є необґрунтованими та такими, що підлягають скасуванню. Просить позов задовольнити.

Представник відповідача позов заперечив з мотивів, зазначених у запереченнях. Ствердив, зокрема, що дії відповідача під час проведення перевірок та винесенні постанов відповідають нормам діючого законодавства. Звернув увагу на те, що позивач акцентує увагу переважно не на оскарженні підстави прийняття оскаржуваних постанов, а вказує лише на неправомірні дії відповідача, які були допущені ним в ході проведення 30.03.12. р. планової перевірки, та 19.04.2012 року в ході проведення позапланової перевірки. Однак, при цьому позивач не висуває вимогу про визнання протиправними дій суб'єкта владних повноважень. Просить відмовити в задоволенні позову.

Розглянувши подані докази в їх сукупності, заслухавши пояснення представників, суд встановив наступне.

30.03.2012 р. Інспекцією з питань захисту прав споживачів у Кіровоградській області проведено планову перевірку приватного підприємства ОККО-Нафтопродукт з питань дотримання законодавства про захист прав споживачів при реалізації нафтопродуктів на АЗС «ОККО»№14, що розташована за адресою: м. Кіровоград, вул. Короленка 137 та експлуатується ПП «ОККО-Нафтопродукт». Перевірка здійснювалася відповідно до Наказу №13-од від 16.01.2012 року та направлення №40 від 30.03.2012 року.

За наслідками перевірки було складено Акт №22 від 30.03.2012 року, в якому зафіксовано порушення п. 6 Правил роздрібної торгівлі непродовольчими товарами , затв. Наказом Мінекономіки від 19.04.2007 року №104 та винесено припис від 30.03.2012 року, відповідно до якого ПП «ОККО Нафтопродукт»зобовязувалося надати відповідачу свідоцтва про повірку метр штоку та аріометрів 4-х найменувань, акти зачистки резервуарів на АЗС, докази наявності тавр на ПРК, Х-звіти із залишками нафтопродуктів станом на 05.04.2012 року та висновки державної санітарно епідеміологічної експертизи на окремі групи супутніх товарів. Для виконання припису встановлено строк до 10.04.2012 року.

З матеріалів справи вбачається, що позивачем не були виконані вимоги припису до Акту планової перевірки № 22 від 30 березня 2012 року в строк до 10.04.12 року, зокрема, не надані акти зачисток резервуарів.

Відповідно до абз. 8 п. 16 Правил роздрібної торгівлі непродовольчими товарами, які затверджені Наказом Міністерства економіки України від 19.04.2007 N 104 здійснюючи продаж непродовольчих товарів вітчизняного та іноземного виробництва, працівники суб'єкта господарювання зобов'язані надати споживачам необхідну, достовірну та своєчасну інформацію про товари в супровідній документації, що додається до продукції, на етикетці, а також маркуванням чи іншим способом (у доступній наочній формі), прийнятим для окремих видів товарів, яка має містити в т.ч. відомості про умови зберігання.

Здійснюючи контроль над якістю нафтопродуктів, які пропонуються споживачам до реалізації на АЗС, а також умовами їх зберігання, перевіряючі у своїй діяльності керуються ОСОБА_3 з контролювання якості нафти і нафтопродуктів на підприємствах і організаціях України, затвердженої Наказом Міністерства палива та енергетики України, Державного комітету України з питань технічного регулювання та споживчої політики від 04.06.2007 року №271/121 (ОСОБА_3 №271/121).

Вказана вище ОСОБА_3 встановлює єдиний порядок організації та проведення робіт, пов'язаних з контролюванням якості товарної нафти (далі - нафта) та нафтопродуктів під час їх приймання, зберігання, транспортування та відпуску.

Вимоги цієї ОСОБА_3 є обов'язковими для всіх підприємств, установ та організацій незалежно від форм власності, фізичних осіб - суб'єктів підприємницької діяльності (далі -підприємства), які займаються хоча б одним із таких видів діяльності, як зберігання, транспортування та відпуск нафти і нафтопродуктів, а також органів виконавчої влади.

Як зазначено у розділі 3 «Терміни та визначення»ОСОБА_3 №271/121, забезпечення збереження якості - комплекс заходів, що забезпечують якість нафти та/або нафтопродуктів вимогам нормативних документів у процесі приймання, зберігання, транспортування та відпуску.

Відповідно до п. 5.1 ОСОБА_3 №271/121, на підприємствах, що мають власні випробувальні лабораторії, для забезпечення обліку контрольних операцій під час визначення якості нафти та/або нафтопродуктів оформлюються в т.ч. копії графіків зачищення резервуарів.

Як зазначено у п. 6.1.1 ОСОБА_3 №271/121, перед поданням транспортних засобів під зливання товарний оператор (або інша відповідальна особа) зобов'язаний проконтролювати справність і чистоту технологічного обладнання, якість підготовки (зачищення) резервуарів, призначених для приймання нафти або нафтопродуктів. Будь-яка операція, пов'язана з перекачуванням нафтопродуктів під час зберігання, має здійснюватись лише після підготовки трубопроводів, резервуарів і фільтрувального обладнання.

П. 6.3.2 встановлює правило, відповідно до якого, у процесі зберігання необхідно здійснювати періодичну перевірку дотримання умов зберігання нафтопродуктів у резервуарах та розфасованих до тари.

Відповідно до п. 6.5.9 для забезпечення збереження якості нафтопродуктів на АЗС її власник має забезпечити зачищення резервуарів у терміни, передбачені ДСТУ 4454.

Як вбачається з розділу І Акту перевірки дотримання законодавства про захист прав споживачів № 26 від 10 квітня 2012 року, саме цей пункт ОСОБА_3 було застосовано перевіряючими.

Відповідно до п. 7.1 ОСОБА_3 №271/121збереження якості нафти або нафтопродуктів під час приймання, зберігання, транспортування та відпуску забезпечується в т.ч. зачищенням металевих резервуарів (за винятком резервуарів з нафтопродуктами довгострокового зберігання, що підлягають зачищенню після спорожнення) у відповідності до вимог ДСТУ 4454, а також контролюванням якості нафти і нафтопродуктів під час зберігання.

Як вбачається з аналізу вищевказаних норм права, на позивача покладається обов'язок забезпечувати збереження якості нафтопродуктів через здійснення комплексу заходів, спрямованих на належне утримання резервуарів, в яких зберігаються такі нафтопродукти, безпосередньо до моменту відпуску їх споживачам.

Відтак, висновки відповідача, викладені в мотивувальній частині постанови №62 від 31.05.2012 року щодо застосування штрафу за реалізацію 4 партій нафтопродуктів в частині не забезпечення якості нафтопродуктів при їх зберіганні, суд вважає підставними. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 23 ЗУ «Про захист прав споживачів»від 12.05.1991 року №1023-ХІІ (далі Закон №1023) за виготовлення або реалізацію продукції, що не відповідає вимогам нормативних документів передбачається штраф у розмірі п'ятдесяти відсотків вартості виготовленої або одержаної для реалізації партії товару, виконаної роботи, наданої послуги, але не менше десяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, а у разі, коли відповідно до закону суб'єкт господарської діяльності не веде обов'язковий облік доходів і витрат, - у розмірі десяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Щодо визнання протиправною Постанови №63 від 31.05.2012 року суд встановив наступне.

Відповідно до частини першої статті 1 Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності»від 05.04.2007 року №877-V (далі Закон №877-V) державний нагляд (контроль) - діяльність уповноважених законом центральних органів виконавчої влади, їх територіальних органів, державних колегіальних органів, органів виконавчої влади Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування (далі - органи державного нагляду (контролю)) в межах повноважень, передбачених законом, щодо виявлення та запобігання порушенням вимог законодавства суб'єктами господарювання та забезпечення інтересів суспільства, зокрема належної якості продукції, робіт та послуг, прийнятного рівня безпеки для населення, навколишнього природного середовища. Заходи державного нагляду (контролю) - планові та позапланові заходи, які здійснюються шляхом проведення перевірок, ревізій, оглядів, обстежень та інших дій;

Підстави для проведення позапланових заходів з перевірки діяльності суб'єктів господарювання визначені у ч. 1 ст. 6 Закону N 877-V, де, зокрема, зазначено про те, що позапланова перевірка проводиться у випадку необхідності перевірки виконання суб'єктом господарювання приписів, розпоряджень або інших розпорядчих документів щодо усунення порушень вимог законодавства, виданих за результатами проведення планових заходів органом державного нагляду (контролю).

Як вбачається з матеріалів справи, підставою для призначення та проведення позапланової перевірки стала перевірка стану виконання вимог, викладених в Акті перевірки № 22 від 30 березня 2012 року.

Оскільки позивач в строк до 10.04.12 року не виконав вимоги перевіряючих та не надав до Інспекції витребуваних розділом IV Припису до Акту перевірки документів, було прийнято рішення про проведення повторної позапланової перевірки, яка була проведена 19.04.12 року.

Відповідно до п. 3.6 Порядку проведення перевірок у суб'єктів господарювання сфери торгівлі і послуг, у тому числі ресторанного господарства, якості продукції, додержання обов'язкових вимог щодо безпеки продукції, а також додержання правил торгівлі та надання послуг, затвердженого Наказом Держспоживстандарту України 25.10.2006 N 311, на підставі акта, який складено за результатами здійснення перевірки, під час якої виявлено порушення вимог законодавства, посадовою особою, що проводила перевірку, керівнику суб'єкта господарювання дається припис про усунення порушень.

Відтак, керівником було законно винесено припис № 16 від 23 квітня 2012 року, відповідно до якого позивача було зобов'язано в строк до 16.05.12 року забезпечити виконання вимог, викладених у п. 1 цього припису. Однак позивач так і не виконав дану вимогу до вказаного строку. Доказів протилежного суду не надано.

Відповідно до п.4 Постанови КМУ «Про затвердження Положення про порядок накладення та стягнення штрафів за порушення законодавства про захист прав споживачів»від 17 серпня 2002 р. № 1177 рішення про накладення штрафів приймається на підставі відповідних актів перевірки суб'єкта господарської діяльності та інших матеріалів, пов'язаних з цією перевіркою, за наявності порушень, зазначених у пункті 2 цього Положення, і оформляється постановою за формою, що встановлюється Мінекономрозвитку.

Питання про накладення штрафу розглядається за участю представника суб'єкта господарської діяльності. У разі його відсутності справу може бути розглянуто лише у випадку, коли незважаючи на своєчасне повідомлення суб'єкта господарської діяльної про місце і час розгляду справи, від нього не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

08 травня 2012 року позивача було повідомлено про розгляд справи, призначеної на 24 травня 2012 року, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення.

23.05.2012 позивач звернувся до відповідача з клопотанням про перенесення розгляду справи на 31.05.12 року, яке було задоволено.

31.05.12 року відбувся розгляд справи про застосування адміністративно- господарської санкції щодо позивача, однак позивач своїм правом участі в розгляді питання про застосування адміністративно-господарської санкції не скористався, клопотань про повторне перенесення справи не надав, як і не надав ґрунтовних доказів неможливості застосування щодо нього адміністративно-господарських санкцій. Справу було розглянуто на підставі наявних матеріалів перевірки.

Відповідно до ч. 9 ст. 4 Закону України № 877 невиконання приписів, розпоряджень та інших розпорядчих документів органу державного нагляду (контролю) тягне за собою застосування штрафних санкцій до суб'єкта господарювання у розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

З урахуванням зазначено, суд дійшов висновку, що розгляд питання про застосування адміністративно-господарської санкції відбувся з дотриманням вимог діючого законодавства, відтак оскаржувана постанова є законною.

Щодо законності Постанови №64 від 31.05.2012 року суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 5 Закону № 877 планові заходи державного контролю (нагляду) здійснюються відповідно до річних або квартальних планів, які затверджуються органом державного нагляду (контролю) до 1 грудня року, що передує плановому, або до 25 числа останнього місяця кварталу, що передує плановому.

Фактичною правовою підставою для здійснення перевірки діяльності АЗС позивача, став план перевірок суб'єктів господарювання на II квартал 2012 року.

Відповідно до п. 3.1 Порядку проведення перевірок у суб'єктів господарювання сфери торгівлі і послуг, у тому числі ресторанного господарства, якості продукції, додержання обов'язкових вимог щодо безпеки продукції, а також додержання правил торгівлі та надання послуг, затвердженого Наказом Держспоживстандарту України 25.10.2006 року №311, за результатами проведеної перевірки посадовими особами, у разі виявлення порушень вимог законодавства, складається акт, в якому описуються виявлені порушення вимог законодавств, зазначаються нормативно-правові акти чи нормативні документи, вимоги яких порушені, їх повне найменування та реєстраційний номер.

Як вбачається із змісту додатку № 7 до Акту перевірки від 30.03.2012 року № 22, перевіряючими було виявлено факт реалізації позивачем продукції, яка реалізовувалась з порушенням Закону про захист прав споживачів.

Відповідно до п. 1 ст. 15 ЗУ «Про захист прав споживачів»споживач має право на одержання необхідної, доступної, достовірної та своєчасної інформації про продукцію, що забезпечує можливість її свідомого і компетентного вибору. Інформація повинна бути надана споживачеві до придбання ним товару чи замовлення роботи (послуги). Інформація про продукцію не вважається рекламою. Інформація про продукцію повинна містити:

1) назву товару, найменування або відтворення знака для товарів і послуг, за якими вони

реалізуються;

2) найменування нормативних документів, вимогам яких повинна відповідати вітчизняна

продукція;

3) дані про основні властивості продукції, а щодо продуктів харчування - про склад

(включаючи перелік використаної у процесі їх виготовлення сировини, в тому числі

харчових добавок), номінальну кількість (масу, об'єм тощо), харчову та енергетичну

цінність, умови використання та застереження щодо вживання їх окремими категоріями

споживачів, а також іншу інформацію, що поширюється на конкретний продукт;

4) відомості про вміст шкідливих для здоров'я речовин, які встановлені нормативно-

правовими актами, та застереження щодо застосування окремої продукції, якщо такі

застереження встановлені нормативно-правовими актами;

5) позначку про наявність або відсутність у складі продуктів харчування генетично

модифікованих компонентів;

6) дані про ціну (тариф), умови та правила придбання продукції;

7) дату виготовлення;

8) відомості про умови зберігання;

9) гарантійні зобов'язання виробника (виконавця);

10) правила та умови ефективного і безпечного використання продукції;

11) строк придатності (строк служби) товару (наслідків роботи), відомості про необхідні

дії споживача після їх закінчення, а також про можливі наслідки в разі невиконання цих

дій:

12) найменування та місцезнаходження виробника (виконавця, продавця) і підприємства, яке здійснює його функції щодо прийняття претензій від споживача, а також проводить ремонт і технічне обслуговування.

Як вбачається з додатку №7 до Акту №22, продукція під №5 не містила відомостей про назву виробника, продукція під №6 не мала інформації про дату виготовлення цього продукту. Отже, позивачем порушено відповідно вимоги п. 12 ч.1 ст.15 та п.7 ч.1 ст.15 Закону України «Про захист прав споживачів» відповідно.

Відповідно до ч. 6 ст. 7 ЗУ № 877 в останній день перевірки два примірники акта підписуються посадовими особами органу державного нагляду (контролю), які здійснювали захід, та суб'єктом господарювання або уповноваженою ним особою, якщо інше не передбачено законом.

Якщо суб'єкт господарювання не погоджується з актом, він підписує акт із зауваженнями.

Як вбачається з Акту перевірки, представник позивача в ході проведення перевірки ознайомилася із його змістом і у зв'язку з цим заповнила розділ III цього акту, надавши свої заперечення на повноту та правильність складання цього Акту. Однак, як вбачається зі змісту наданих в Акті заперечень, позивач не спростував той факт, що він в дійсності здійснював реалізацію продукції з дотриманням вимог закону.

Крім того, в наданих запереченнях від 23 квітня 2012 № 37 до акту перевірки також не наведено доказів правомірності доводів позивача про те, що відповідач безпідставно виявив та зафіксував реалізацію продукції, яка не відповідає вимогам Закону.

Окрім вказаного, факт зазначеного порушення підтверджується Постановою по справі про адміністративне правопорушення від 28.04.2012 року, відповідно до якої менеджера АЗС №14 ОСОБА_4 було притягнуто до адміністративної відповідальності і останній сплатив штраф. Наведене свідчить про те, що позивач погодився із підставою застосування юридичної відповідальності.

Відповідно до п. 4 Постанови КМУ «Про затвердження Положення про порядок накладення та стягнення штрафів за порушення законодавства про захист прав споживачів»від 17 серпня 2002 р. № 1177 рішення про накладення штрафів приймається на підставі відповідних актів перевірки суб'єкта господарської діяльності та інших матеріалів, пов'язаних з цією перевіркою, за наявності порушень, зазначених у пункті 2 цього Положення, і оформляється постановою за формою що встановлюється Мінекономрозвитку.

Питання про накладення штрафу розглядається за участю представника суб'єкта господарської діяльності. У разі його відсутності справу може бути розглянуто лише у випадку, коли незважаючи на своєчасне повідомлення суб'єкта господарської діяльності про місце і час розгляду справи від нього не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

08 травня 2012 рекомендованим листом з повідомленням, позивача було повідомлено про розгляд справи призначеної на 24 травня 2012 року.

23.05.2012 позивач звернувся до відповідача з клопотання про перенесення розгляду справи на 31.05.12 року, яке було задоволено.

31.05.12 року відбувся розгляд справи про застосування адміністративно-господарської санкції щодо позивача однак позивач своїм правом участі з розгляді питання про застосування адміністративно-господарської санкції не скористався,, клопотань про повторне перенесення справи не надав, так само як і не надав ґрунтовних доказів неможливості застосування щодо нього адміністративно-господарських санкцій, у зв'язку з чим справу було розглянуто на підставі наявних матеріалів перевірки.

З урахуванням зазначено, розгляд питання про застосування адміністративно-господарської санкції відбувся з дотриманням встановлених норм законодавства, відтак, підстав для скасування оскаржуваної постанови № 65 від 31 травня 2012 року немає.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких грунтуются її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідач, як субєкт владних повноважень, виконав покладений на нього обовязок щодо доказування правомірності прийнятих ним рішень.

Керуючись ст.ст. 2, 11, 69-71, 86, 94, 161-163 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

У позові відмовити повністю.

Постанова набирає законної сили в строк та в порядку, передбаченому ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України.

Апеляційна скарга подається до Львівського апеляційного адміністративного суду через Львівський окружний адміністративний суд. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Повний текст постанови виготовлено 15.10.2012 року.

Суддя Костів М.В.