Справа № 2а-0870/3766/11(СН/808/76/15)
Суддя: Олефіренко Н.А.
Дата ухвалення: 2016-03-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

09 березня 2016 рокусправа № 2а-0870/3766/11(СН/808/76/15)

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Олефіренко Н.А.

суддів: Білак С.В. Шальєвої В.А.

за участю секретаря судового засідання: Фірсіка Д.Ю.

за участю представника:

відповідача: - Демідкова І.С. (довіреність від 23 травня 2013 року)

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпропетровську апеляційну скаргу Державного підприємства " Сільськогосподарське підприємство Веселівської виправної колонії управління Державної пенітенціарної служби України в Запорізькій області (№8) "

на постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 12 січня 2016 р.

у справі № 2а-0870/3766/11(СН/808/76/15)

за позовом Запорізького обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів

до Державного підприємства " Сільськогосподарське підприємство Веселівської виправної колонії управління Державної пенітенціарної служби України в Запорізькій області (№8) "

про стягнення адміністративно-господарських санкцій та пені,-

ВСТАНОВИВ:

У травні 2011 року Запорізьке обласне відділення Фонду соціального захисту інвалідів звернулись до суду з адміністративним позовом до Державного підприємства " Сільськогосподарське підприємство Веселівської виправної колонії управління Державної пенітенціарної служби України в Запорізькій області (№8) " в якому просило стягнути з відповідача адміністративно-господарські санкції у розмірі 20852,63 грн. та пеню за порушення термінів сплати адміністративно-господарських санкцій у розмірі 212,84 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що, відповідач не виконав норматив робочих місць для працевлаштування інвалідів, встановлений частиною 1 статті 19 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні», а також, що відповідно до ст.20 Закону України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні" за 1 робоче місце, призначених для працевлаштування інвалідів і не зайнятих інвалідами, повинно самостійно сплатити адміністративно-господарські санкції.

Постановою Запорізького окружного адміністративного суду від 11.08.2011 року, залишеною без змін ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 05.06.2012 року, в позові відмовлено.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 04.11.2015 року скасовано вищевказані постанову від 11.08.2011 року та ухвалу від 05.06.2012 року, справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

Постановою Запорізького окружного адміністративного суду від 12 січня 2016 року адміністративний позов задоволено, стягнуто з Державного підприємства " Сільськогосподарське підприємство Веселівської виправної колонії управління Державної пенітенціарної служби України в Запорізькій області (№8)" адміністративно-господарські санкції та пеню за невиконання нормативу робочих місць для працевлаштування інвалідів у 2010 році у розмірі 21065 (двадцяти однієї тисячі шестидесяти п'яти) гривень 47 копійок.

Не погодившись з постановою суду, Державного підприємства " Сільськогосподарське підприємство Веселівської виправної колонії управління Державної пенітенціарної служби України в Запорізькій області (№8) " звернулось з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 12 січня 2016 року, та винести нову, якою відмовити у задоволені позовних вимог в повному обсязі.

24.02.2016 року Запорізьким обласним відділенням Фонду соціального захисту інвалідів надано заперечення на апеляційну скаргу, в якій позивач зазначає, що оскільки відповідачем встановлено невиконання відповідачем нормативу робочих місць щодо працевлаштування інвалідів в 2010 році, встановлено факт несплати суми адміністративно-господарських санкцій та пені, також встановлено неналежне виконання свого обов'язку стосовно інформування служби зайнятості за формою № 3-ПН.

В судовому засіданні представник позивача апеляційну скаргу підтримав в повному обсязі, просить апеляційну скаргу задовольнити, постанову суду скасувати та прийняти нову, якою відмовити у задоволені позовних вимог.

Дослідивши обставини справи, перевіривши дотримання судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Судом встановлено, що на виконання вимог Закону 19 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» Відповідачем було подано позивачу Звіт про зайнятість і працевлаштування інвалідів за 2010 рік (форма № 10-ПІ). У вказаному звіті Відповідач зазначив, що середньооблікова кількість штатних працівників облікового складу становить 19 осіб, в зв'язку з чим кількість інвалідів - штатних працівників, які повинні працювати на робочих місцях, створених відповідно до вимог ч. 1 ст. 19 вказаного Закону становить 1 особа, фонд оплати праці штатних працівників - 396,2 тис. гривень, середньорічна заробітна плата штатного працівника - 20853 грн.

Згідно відомостей, наданих ним у звіті за формою 10-ПІ, середньооблікова кількість інвалідів, що працювали у 2010 році, становить 0 осіб.

Державним підприємством " Сільськогосподарське підприємство Веселівської виправної колонії управління Державної пенітенціарної служби України в Запорізькій області (№8) " щомісячні подавались звіти до Веселівського районного центру зайнятості, що підтверджуєтсья наявними у підприємства копіями звітів, а також листом Веселівського районного центру зайнятості від 27 липня 2011 року №640/17-10.

Задовольняючи адміністративний позов суд першої інстанції дійшов висновку, що підприємством не в повному обсязі було виконано обов'язок щодо належного інформування центру зайнятості про наявність вільних місць для працевлаштування інвалідів в 2010 році, а саме: до матеріалів справи не надано доказів виконання цього обов'язку в серпні та грудні 2010 року, отже, відповідачем всупереч вимог ч. 4 ст. 20 Закону України "Про зайнятість населення" та ч. 2 ст. 218 ГК України не доведено, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення адміністративно-господарського правопорушення.

Колегія суддів апеляційної інстанції не погоджується з зазначеним висновком, зважаючи на наступне.

Відповідно до ст. 19 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» для підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських організацій інвалідів, фізичних осіб, які використовують найману працю, установлюється норматив робочих місць для працевлаштування інвалідів у розмірі чотирьох відсотків середньооблікової чисельності штатних працівників облікового складу за рік, а якщо працює від 8 до 25 осіб -у кількості одного робочого місця.

Положенням про Фонд соціального захисту інвалідів, затвердженого Наказом Міністерства соціальної політики України від 14.04.2011 року № 129 передбачено, що Фонд соціального захисту інвалідів відповідно до покладених на нього завдань здійснює контроль за виконанням підприємствами нормативу робочих місць для працевлаштування інвалідів та сплатою ними адміністративно-господарських санкцій і пені.

Згідно з ст. 18-1 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» державна служба зайнятості здійснює пошук підходящої роботи відповідно до рекомендацій МСЕК, наявних у інваліда кваліфікації та знань, з урахуванням його побажань.

Обов'язок підприємства з створення робочих місць для інвалідів, інформування підприємством уповноважених органів щодо наявності на підприємстві робочих місць для працевлаштування осіб, яким відповідно до чинного законодавства встановлена інвалідність, не супроводжується обов'язком підприємства займатись пошуком інвалідів для їх працевлаштування на створених робочих місцях для працівників-інвалідів на підприємстві, а створення робочих місць і введення їх в дію має відбуватись з урахуванням стану здоров'я, здібностей і професійних навичок інвалідів, забезпечення прав яких на працевлаштування та на оплачувану роботу здійснюється, відповідно до ч. 1 ст. 18 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні», в редакції закону від 23.02.2006 р., шляхом безпосереднього звернення інвалідів до підприємств, установ, організацій чи до державної служби зайнятості.

Відповідно до листа Веселіського районного центру зайнятості від 27 липня 2011 р. № 640/17-10 року відповідачем щомісячно протягом 2010 року подавались звіти за формою № 3-ПН з вакансіями для працевлаштування осіб з інвалідністю.

Випадків безпідставної відмови відповідачем у прийнятті інвалідів на роботу судом не встановлено та позивачем відповідні докази на спростування такого висновку суду - не надавалися.

Також матеріалами справи підтверджено, що на підприємство було направлено 2 інваліда, які відмовились від працевлаштування у зв'язку з транспортною недоступністю до підприємства, що підтверджується копіями направлень на працевлаштування №003001 від 03.02.2010 та №002007 від 17.08.2010.

Крім того, матеріалами справи встановлено, що Державне підприємство" Сільськогосподарське підприємство Веселівської виправної колонії управління Державної пенітенціарної служби України в Запорізькій області (№8)" намагалося здійснити працевлаштування інвалідів також шляхом розміщення оголошень про вакантні посади для працевлаштування інвалідів у засобах масової інформації.

В судовому засіданні представником відповідача надано копії звітів за формою № 3-ПН з вакансіями для працевлаштування осіб з інвалідністю за серпень та грудень 2010 року, що є підтвердженням виконання свого обов'язку.

Виходячи з аналізу положень Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні», колегія суддів приходить до висновку, що створення робочих місць для інвалідів та їх працевлаштування не є тотожними поняттями. Оскільки Відповідачем виконані вимоги, покладені на нього розділом IV Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні», а чинне законодавство не зобов'язує підприємство самостійно займатися пошуком та працевлаштуванням інвалідів, в діях Державного підприємства" Сільськогосподарське підприємство Веселівської виправної колонії управління Державної пенітенціарної служби України в Запорізькій області (№8) " не вбачається вини щодо незабезпечення працевлаштування інвалідів у 2010 році.

Принцип застосування відповідальності лише за наявності вини закріплено в теорії права, та конкретизовано для господарських правовідносин у ч.2 ст. 218 ГК України, якою повинен керуватися суд при вирішені даної справи. Застосування відповідальності без наявності вини, можливо лише у випадках, прямо передбачених законодавством, що регулює конкретні суспільні правовідносини. Якщо законом не передбачено застосування відповідальності без наявності вини, то суд при вирішенні справи виходить із загального принципу застосування відповідальності - лише за наявності вини.

Отже, відповідач довів факт відсутності вини та неможливість уникнення правопорушення з незалежних від нього причин, що виключає підстави для притягнення його до відповідальності.

Щодо стягнення пені колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до ч. 5 ст. 20 Закону №875-ХІІ порушення термінів сплати адміністративно-господарських санкцій тягне за собою нарахування пені.

Таким чином, підставою для нарахування пені є наявність порушення, за яке передбачено стягнення адміністративного - господарських санкцій, та порушення термінів їх сплати. Оскільки суд апеляційної інстанції дійшов до висновку про відсутність порушення, пеня окремому застосуванню та нарахуванню не підлягає, а вимога щодо стягнення пені є такою, що не відповідає нормам ч. 4 ст. 20 Закону №875-ХІІ, у зв'язку з чим не підлягає задоволенню.

Таким чином, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що судом першої інстанції ухвалено рішення з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, що є підставою для скасування постанови суду з прийняттям нової постанови про відмову у задоволенні позову.

Керуючись статтями 195, 196, 198, 202, 207, 212 Кодексу адміністративного судочинства України, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Державного підприємства " Сільськогосподарське підприємство Веселівської виправної колонії управління Державної пенітенціарної служби України в Запорізькій області (№8) " - задовольнити.

Постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 12 січня 2016 року у справі № 2а-0870/3766/11(СН/808/76/15) - скасувати.

Відмовити Запорізькому обласному відділенню Фонду соціального захисту інвалідів у задоволенні адміністративного позову.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів.

Повний текст постанови виготовлено 10.03.2016 року.

Головуючий: Н.А. Олефіренко

Суддя: С.В. Білак

Суддя: В.А. Шальєва