Справа № 2а-0770/3382/12
Суддя: Цвіркун Ю.І.
Дата ухвалення: 2016-02-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"29" лютого 2016 р. м. Київ К/800/24699/14

Вищий адміністративний суд України у складі:

головуючого суддіЦвіркуна Ю.І. (суддя-доповідач),
суддів Ланченко Л.В.,
Пилипчук Н.Г.,

за участю секретаря судового засідання Іванова Д.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за касаційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Коватехбуд»

на постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 25.03.2014 року

у справі № 2а-0770/3382/12

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Коватехбуд»

до Ужгородської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Закарпатській області

про скасування податкових повідомлень-рішень,

в с т а н о в и в:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Коватехбуд» звернулось до суду з адміністративним позовом до Ужгородської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Закарпатській області про скасування податкових повідомлень-рішень.

Постановою Закарпатського окружного адміністративного суду від 25.03.2013 року позов задоволено. Визнано протиправними та скасовано податкові повідомлення-рішення, прийняті Ужгородською міжрайонною державною податковою інспекцією в Закарпатській області, від 05.11.2012 року № 000237/ 22-0/ 33925714, № 000238/ 22-0/ 33925714, № 000239/ 22-0/ 33925714, № 000240/ 22-0/ 33925714.

Постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 25.03.2014 року постанову Закарпатського окружного адміністративного суду від 25.03.2013 року скасовано та прийнято нову постанову, якою у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із рішенням суду апеляційної інстанції, позивач звернувся до Вищого адміністративного суду України з касаційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права, просить рішення цього суду скасувати та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

В запереченнях на касаційну скаргу відповідач з доводами та вимогами скаржника не погоджується, просить залишити без змін рішення суду апеляційної інстанції.

У судовому засіданні представник позивача касаційну скаргу підтримав та просив її задовольнити. Представник відповідача у судове засідання не з'явився, про дату, час та місце проведення судового розгляду справи повідомлений належним чином.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасника процесу, перевіривши правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального і процесуального права, правової оцінки обставин справи, колегія суддів встановила таке.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що за результатами документальної планової виїзної перевірки ТОВ «Коватехбуд» з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.04.2011 року по 30.06.2012 року відповідачем складено акт від 22.10.2012 року № 1171/22-0/33925714, яким встановлено порушення п.п. 1, 2 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік і фінансову звітність в Україні», п.п. 2.1, 2.4 розділу 2, п.п. 2.15, 2.16 «Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку», затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 року № 88 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 05.06.1995 року за № 168/704, наказу Міністерства транспорту України та Міністерства статистики України від 29.12.1995 року № 488/346 «Про затвердження типових форм первинного обліку роботи вантажного автомобіля», ст. ст. 1, 2, п. 2.ст. 3, п.п. 3, 7 ст. 8, ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», п.п. 11.1, 11.5-11.7 Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, затвердженими наказом Мінтрансу України від 14.10.1997 року № 363, зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 20.02.1998 року за № 128/2568, п.138.4, п.п. 138.8.1 п. 138.8 ст. 138, п. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139, пп. 14.1.159 п. 14.1 ст. 14, п. 150.1 ст. 150, абз. 2 пп. 153.2.6 п. 153.2 ст. 153 Податкового кодексу України, в результаті чого донараховано податок на прибуток у загальній сумі 158 387, 00 грн. та зменшено від'ємне значення об'єкта оподаткування у загальній сумі 420 667, 00 грн.; - п. 44.1 ст. 44, п. 185.1 ст. 185, п.п. 198.1, 198.2, 198.3 ст. 198 Податкового кодексу України,в результаті чого завищено податковий кредит на загальну суму 195 015, 00 грн.; - п.п. 200.1, 200.2, 200.3 ст. 200 Податкового кодексу України, в результаті чого донараховано податок на додану вартість у сумі 121 252, 00 грн.

На підставі акта перевірки відповідачем прийнято податкові повідомлення-рішення від 05.11.2012 року: - № 000237/22-0/33925714, яким збільшено суму грошового зобов'язання за платежем податок на прибуток в розмірі 158 387, 00 грн.; - № 000238/22-0/33925714, яким збільшено суму грошового зобов'язання за платежем податок на додану вартість в розмірі 121 252, 00 грн. за основним платежем та 30 151, 00 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями; - № 000239/22-0/33925714, яким зменшено розмір від'ємного значення суми податку на додану вартість у розмірі 73 763, 00 грн.; - № 000240/22-0/33925714, яким зменшено розмір від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток на загальну суму 420 667, 00 грн.

Підставою для прийняття спірних податкових повідомлень-рішень стали висновки податкового органу щодо непідтвердження реальності господарських правовідносин між позивачем та його контрагентами.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції прийшов до висновку щодо відсутності порушень позивачем вимог податкового законодавства, реальності господарських операцій та неправомірного прийняття відповідачем податкових повідомлень-рішень.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд апеляційної інстанції виходив з того, що угоди, укладені позивачем з його контрагентами, не спричиняють реального настання правових наслідків, а відтак спірні податкові повідомлення-рішення прийнято податковим органом правомірно.

Колегія суддів суду касаційної інстанції, з урахуванням норм податкового законодавства, чинних на час виникнення відповідних правовідносин, вважає висновки судів попередніх інстанцій передчасними, з огляду на таке.

Згідно із п. 138.2 ст. 138 Податкового кодексу України витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

Відповідно до абз. 2 пп. 153.2.6 п. 153.2 ст. 153 Податкового Кодексу України витрати, понесені у зв'язку з продажем/обміном товарів, виконанням робіт, наданням послуг пов'язаним з таким платником податку особам або за операціями з давальницькою сировиною, визнаються в розмірі, що не перевищує доходи, отримані від такого продажу/обміну.

Відповідно до пп. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139 Податкового кодексу України не включаються до складу витрат витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

Згідно з п. 150.1 ст. 150 Податкового кодексу України якщо результатом розрахунку об'єкта оподаткування платника податку з числа резидентів за підсумками податкового року є від'ємне значення, то сума такого від'ємного значення підлягає включенню до витрат першого календарного кварталу наступного податкового року. Розрахунок об'єкта оподаткування за наслідками півріччя, трьох кварталів та року здійснюється з урахуванням зазначеного від'ємного значення попереднього року у складі витрат таких податкових періодів наростаючим підсумком до повного погашення такого від'ємного значення.

Від'ємне значення як результат розрахунку об'єкта оподаткування, отриманий від ведення діяльності, яка підлягає патентуванню, не враховується для цілей абзацу першого цього пункту та відшкодовується за рахунок доходів, отриманих у майбутніх податкових періодах від такої діяльності.

Згідно з п. 97 Закону України «Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо удосконалення деяких податкових норм» із змінами і доповненнями, внесеними Законом України від 05.07.2012 року № 5083-VІ до пункту 3 підрозділу 4 розділу XX «Перехідні положення», пункт 150.1 статті 150 Податкового кодексу України застосовується у 2012-2015 роках таким чином: якщо результатом розрахунку об'єкта оподаткування платника податку з числа резидентів платників з доходом за 2011 рік один мільйон гривень та більше станом на перше півріччя 2012 року є від'ємне значення (з врахуванням від'ємного значення об'єкта оподаткування за 2010 податковий рік), то сума цього значення підлягає включенню до витрат звітних (податкових) періодів починаючи з 1 півріччя і послідуючих звітних періодів 2012 року у розмірі 25 відсотків суми такого від'ємного значення. У разі якщо 25 відсотків суми від'ємного значення об'єкта оподаткування не погашається протягом цього і за наслідками наступних податкових періодів 2012 року, то погашена сума підлягає врахуванню при визначенні податкових зобов'язань у наступних податкових періодах.

Згідно із п. 198.1 ст. 198 Податкового кодексу України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з: придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг; придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.

Датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною (п. 198.2 ст. 198 Податкового кодексу України).

Відповідно до п. 198.3 ст. 198 Податкового кодексу України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Відповідно до п. 198.6 ст. 198 Податкового кодексу України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог ст. 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими п. 201.11 статті 201 цього Кодексу).

Згідно з п. 200.1 ст. 200 Податкового кодексу України сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов'язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду.

Відповідно до п. 200.3 ст. 200 Податкового кодексу України при від'ємному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума враховується у зменшення суми податкового боргу з податку, що виник за попередні звітні (податкові) періоди (у тому числі розстроченого або відстроченого відповідно до цього Кодексу), а в разі відсутності податкового боргу - зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду.

Таким чином, витрати для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на прибуток, а також податковий кредит для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на додану вартість мають бути фактично здійснені та підтверджені належним чином оформленими первинними документами, що відображають реальність здійснення господарської операції.

Відповідно до ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій.

Будь-які документи мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції. Якщо ж фактичного здійснення господарської операції не було, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені чинним законодавством.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що наявними у справі документами первинного бухгалтерського обліку підтверджується правомірність формування позивачем витрат та податкового кредиту з податку на додану вартість за господарськими операціями з ТОВ «ІБХ-Транспорт», ТОВ «Карпати-2003», ТОВ «Андезит», ДП «Управління промислових підприємств ДА залізничного транспорту», ТОВ «Лео-Брант», ТОВ «Карла», ТОВ «Карла Україна», ТОВ «Карла-Словаччина».

З даними висновками суд апеляційної інстанції не погодився з причин наявності окремих недоліків, зокрема, у транспортній документації, та того, що суд першої інстанції не надав оцінки та не проаналізував взаємовідносини ТОВ «Коватехбуд» з ОСОБА_4, котрий також є директором та засновником ТОВ «Коватехбуд» та ПП ОСОБА_5, як з пов'язаними особами.

Статтею 159 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно із пунктом 3 частини першої статті 163 Кодексу адміністративного судочинства України постанова складається, зокрема з мотивувальної частини із зазначенням: встановлених судом обставин із посиланням на докази, а також мотивів неврахування окремих доказів; мотивів, з яких суд виходив при прийнятті постанови, і положення закону, яким він керувався.

Аналогічні вимоги визначені у статті 207 Кодексу адміністративного судочинства України для постанови суду апеляційної інстанції.

Оскаржувані судові рішення зазначеним вище вимогам не відповідають, оскільки судами попередніх інстанцій не зазначено норми податкового законодавства, якими вони керувалися при прийнятті відповідних рішень та перевірці наявності або відсутності всіх порушень позивачем, наведених в акті перевірки, при формуванні останнім власних податкових зобов'язань з податку на додану вартість та податку на прибуток.

Допущені судами порушення норм процесуального права унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, а отже відповідно до частини другої статті 227 Кодексу адміністративного судочинства України є підставою для скасування ухвалених у справі судових рішень та направлення справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Таким чином, з метою виконання завдань адміністративного судочинства та дотримання вимог ст. 159 Кодексу адміністративного судочинства України, для повного та об'єктивного з'ясування всіх обставин справи судам при вирішенні даного спору необхідно перевірити по суті (з дослідженням первинних документів) висновки податкового органу, викладені в акті перевірки, щодо порушення позивачем вимог податкового законодавства, зазначаючи, при цьому, мотиви, з яких суд виходить при прийнятті рішення, і положення закону, яким він керується, щодо кожного порушення.

Разом з тим, під час нового розгляду суди мають врахувати, що відповідно до постанови Пленуму ВАСУ від 20.05.2013 року № 7 «Про судове рішення в адміністративній справі» зміст ухвалених судових рішень повинен відповідати приписам статей 163, 165, 183-3, 183-4, 206, 207, 231, 232 КАС України. Рішення судів усіх інстанцій, незалежно від виду провадження, повинно бути гранично повним, зрозумілим, чітким, обов'язково містити вступну, описову, мотивувальну і резолютивну частини з додержанням зазначеної послідовності.

Зрозумілість судового рішення полягає в логічному, чіткому, переконливому викладенні змісту рішення.

Чiткiсть викладення передбачає, зокрема, що: терміни, вжиті у судовому рішенні, вiдповiдають тому змісту, який вони мають за законодавством України; такі терміни чітко спiввiдносяться з поняттями, які вони позначають; текст правової норми, застосованої судом, відтворюється без перефразовування i при цьому зрозуміло, де наводиться правова норма, а де суд дає своє тлумачення її змісту. Судове рішення не повинно містити положень, які б суперечили або виключали одне одного, ускладнювали чи унеможливлювали його виконання.

Таким чином, касаційна скарга підлягає задоволенню частково.

Керуючись ст.ст. 210, 220, 221, 223, 227, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

у х в а л и в:

Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Коватехбуд» задовольнити частково.

Постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 25.03.2014 року та постанову Закарпатського окружного адміністративного суду від 25.03.2013 року у справі № 2а-0770/3382/12 скасувати, а справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили у порядку та строки, передбачені статтею 254 Кодексу адміністративного судочинства України, та не може бути оскаржена.

Головуючий Ю.І.Цвіркун

Судді Л.В.Ланченко

Н.Г.Пилипчук