Справа № 2а-17238/12/2670
Суддя: Шулежко В.П.
Дата ухвалення: 2016-03-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі:

головуючого судді Шулежка В.П.,

розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Оптіма» до Державної податкової інспекції у Печерському районі Головного управління ДФС у м. Києві про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,

В С Т А Н О В И В:

Свої позовні вимоги ТОВ «Оптіма» обґрунтовує тим, що висновки акту камеральної перевірки, на підставі яких винесено оскаржуване податкове повідомлення-рішення, не відповідають дійсним обставинам справи та нормам чинного законодавства, і тому позивач вважає прийняте рішення протиправним та таким, що підлягає скасуванню.

Окрім того, позивач зазначає, що висновок щодо наявності чи відсутності у платника податків неоплачених товарів/послуг , які мають статус безоплатно отриманих, може бути зроблений виключно під час проведення документальної, а не камеральної перевірки.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 08.02.2013р., залишеною в силі ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 23.04.2013р., в задоволенні позовних вимог ТОВ «Оптіма» відмовлено повністю.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 18.11.2015р. скасовано постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 08.02.2013 р. та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 23.04.2013 р., а справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

Вказана ухвала Вищого адміністративного суду України обґрунтована тим, що у разі встановлення обставин, що свідчать про порушення платником умов формування податкового кредиту, які спричинили виникнення від'ємного значення суми податку на додану вартість, відповідні суми повинні бути виключені зі складу сум, що враховувалися в розрахунку об'єкта оподаткування.

Разом з тим, помилки при формуванні платником податку даних податкової звітності з податку на додану вартість, які не призвели до викривлення стану розрахунків платника з бюджетом, не є підставою для позбавлення такого платника права на перенесення до податкового кредиту наступних звітних періодів залишку від'ємного значення податку на додану вартість, обчисленого за правилами визначеними статтею 200 Податкового кодексу України.

А відтак для правильного вирішення цього спору судам слід було дослідити, як саме у податковому обліку позивача виникло від'ємне значення податку на додану вартість та факт дотримання позивачем умов формування податкового кредиту.

У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав повністю, просив суд позов задовольнити.

Представник відповідача у судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечував з підстав, зазначених у письмових запереченнях, зазначив суду, що оскаржуване податкове повідомлення-рішення винесене у відповідності до норм чинного законодавства.

Зокрема, відповідач зазначає, що ТОВ «Оптіма» задекларовано залишок від’ємного значення попередніх податкових періодів, сформований за придбаними товарами/послугами протягом терміну позовної давності платником податку на додану вартість є неоплаченими (колонка 4 додатку 2), такі товари вважаються безоплатно отриманими, тобто факт їх придбання відсутній, як це передбачено пунктом 198.3 статті 198 Податкового кодексу України, а тому право на податковий кредит та, відповідно, бюджетне відшкодування сум податку на додану вартість за такими товарами/послугами у платника відсутнє.

З урахуванням вимог ч. 4 ст. 122 Кодексу адміністративного судочинства України, суд прийшов до висновку про доцільність розгляду справи у письмовому провадженні на підставі наявних матеріалів справи.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, судом встановлено наступне.

ДПІ у Печерському районі ГУ ДФС у м. Києві проведено камеральну перевірку даних, задекларованих у податковій звітності з податку на додану вартість, за результатами якої складено Акт камеральної перевірки від 31.10.2012 року №919/15-3.

В Акті перевірки за результатами перевірки податкової звітності з податку на додану вартість за вересень 2012 року встановлено, що підприємством ТОВ «Оптіма» задекларовано залишок від’ємного значення попередніх податкових періодів, сформований за придбаними товарами/послугами протягом терміну позовної давності платником податку на додану вартість є неоплаченими (колонка 4 додатку 2), такі товари вважаються безоплатно отриманими, тобто факт їх придбання відсутній, як це передбачено пунктом 198.3 статті 198 Податкового кодексу України, а тому право на податковий кредит та, відповідно, бюджетне відшкодування сум податку на додану вартість за такими товарами/послугами у платника відсутнє.

Тому, на думку відповідача, в порушення підпункту 14.1.11 пункту 14.1 статті 14, пункту 102.5 статті 102, підпункту 135.5.4 пункту 135.5, пункту 198.3 статті 198, статті 200 Податкового кодексу України ТОВ «Оптіма» завищено залишок від’ємного значення попереднього звітного (податкового) періоду (рядок 24 декларації звітного (податкового періоду) за вересень 2012 року) на 4 334 027,00 грн.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об’єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог виходячи з наступного.

Порядок визначення суми податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або відшкодуванню з Державного бюджету України (бюджетному відшкодуванню), та строки проведення розрахунків визначені у статті 200 Податкового кодексу України.

Відповідно до пункту 200.1 статті 200 Податкового кодексу України сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов’язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду.

Згідно з пунктом 200.2 статті 200 Податкового кодексу України визначено, що при позитивному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума підлягає сплаті (перерахуванню) до бюджету у строки, встановлені цим розділом.

Пункт 200.3 статті 200 Податкового кодексу України встановлює, що при від’ємному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума враховується у зменшення суми податкового боргу з податку, що виник за попередні звітні (податкові) періоди (у тому числі розстроченого або відстроченого відповідно до цього Кодексу), а в разі відсутності податкового боргу - зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду.

За правилами пункту 200.4 статті 200 Податкового кодексу України якщо в наступному податковому періоді сума, розрахована згідно з пунктом 200.1 цієї статті, має від’ємне значення, то:

а) бюджетному відшкодуванню підлягає частина такого від’ємного значення, яка дорівнює сумі податку, фактично сплаченій отримувачем товарів/послуг у попередніх та звітному податкових періодах постачальникам таких товарів/послуг або до Державного бюджету України, а в разі отримання від нерезидента послуг на митній території України - сумі податкового зобов’язання, включеного до податкової декларації за попередній період за отримані від нерезидента послуги отримувачем послуг;

б) залишок від’ємного значення попередніх податкових періодів після бюджетного відшкодування включається до складу сум, що відносяться до податкового кредиту наступного податкового періоду.

Відповідно до підпунктів 4.6.1, 4.6.2 пункту 4.6 розділу V Порядку заповнення і подання податкової звітності з податку на додану вартість, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 25.11.2011 року №1492 (далі по тексту - Порядок), якщо в результаті розрахунку різниці між сумою податкових зобов’язань і податкового кредиту отримано позитивне значення, то заповнюється рядок 18 декларації.

Якщо в результаті розрахунку значення різниці між сумою податкових зобов’язань і податкового кредиту отримано від’ємне значення, то заповнюється рядок 19 декларації.

Підпункт 4.6.3 пункту 4.6 розділу V Порядку передбачає, якщо за результатами поточного звітного (податкового) періоду платником податку визначено від’ємне значення різниці між сумою податкових зобов’язань і сумою податкового кредиту (заповнено рядок 19 декларації), така сума: у декларації 0110 враховується у зменшення суми податкового боргу за попередні звітні (податкові) періоди з податку на додану вартість, у тому числі розстроченого або відстроченого відповідно до Кодексу (відображається у рядку 20.1 декларації), а решта зараховується до складу податкового кредиту наступного податкового періоду (відображається у рядку 20.2 декларації поточного звітного (податкового) періоду та переноситься до рядка 21.1 декларації наступного звітного (податкового) періоду).

У відповідності до підпункту 4.6.4 пункту 4.6 розділу V Порядку якщо в наступному звітному податковому періоді різниця між сумою податкових зобов’язань і сумою податкового кредиту з урахуванням залишку такого від’ємного значення минулого звітного (податкового) періоду, що включається до складу податкового кредиту поточного звітного (податкового) періоду, має від’ємне значення (рядок 22 декларації), до декларації 0110 подається (Д2) (додаток 2).

Згідно з підпункту 4.6.5 пункту 4.6 розділу V Порядку платники, які заповнили рядок 22 декларації 0110 та відповідно до статті 200 розділу V Кодексу мають право на бюджетне відшкодування податку на додану вартість, здійснюють розрахунок бюджетного відшкодування та подають до декларації 0110 (Д3) (додаток 3).

Враховуючи наведені правові норми вбачається, що за наявності в наступному звітному податковому періоді від’ємного значення різниці між сумою податкових зобов’язань і сумою податкового кредиту до податкової декларації з податку на додану вартість платник податку обов’язково заповнює та подає додаток 2.

Відповідно до затвердженої наказом Міністерства фінансів України від 25.11.2011 року №1492 форми додаток 2 до податкової декларації з податку на додану вартість містить у собі, зокрема таблицю з наступними графами:

- 1 – «№ з/п»;

- 2 – «Залишок від’ємного значення попереднього звітного (податкового) періоду, за вирахуванням суми податку, яка підлягає сплаті до бюджету за підсумками поточного звітного періоду (рядок 22 декларації звітного (податкового) періоду)»;

- 3 – «Частина залишку від’ємного значення, фактично сплачена отримувачем товарів/послуг постачальникам товарів/послуг або до Державного бюджету України, а в разі отримання від нерезидента послуг на митній території України включена до податкових зобов’язань у декларації, у попередніх та звітному податкових періодах та не погашена податковими зобов’язаннями попередніх звітних (податкових) періодів або не брала участі у розрахунках бюджетного відшкодування (переноситься до рядка 2 розрахунку бюджетного відшкодування)*»;

- 4 – «Значення рядка 24 декларації звітного податкового періоду».

При цьому у примітці до графи 4 зазначено «*За винятком платників, які відповідно до пункту 200.5 статті 200 розділу V Кодексу не мають права на отримання бюджетного відшкодування. Для таких платників значення графи 3 дорівнює значенню графи 5».

Вказану примітку, на думку суду, необхідно розуміти так, що графу 4 додатку 2 до податкової декларації з податку на додану вартість не заповнюють тільки ті платники податку, які відповідно до пункту 200.5 статті 200 Податкового кодексу України не мають права на отримання бюджетного відшкодування; решта ж платників податків заповнює усі графи таблиці додатку 2, у тому числі графу 4; в той же час необхідність заповнення графи 4 додатку 2 не ставиться в залежність від декларування платником податку суми, що підлягає бюджетному відшкодуванню, а декларування залишку від’ємного значення (рядок 22, 24 податкової декларації) вже є достатньою підставою для заповнення вказаної графи.

У свою чергу пункт 200.5 статті 200 Податкового кодексу України передбачає, що не мають права на отримання бюджетного відшкодування особи, які:

були зареєстровані як платники цього податку менш ніж за 12 календарних місяців до місяця, за наслідками якого подається заява на бюджетне відшкодування (крім нарахування податкового кредиту внаслідок придбання або спорудження (будівництва) основних фондів);

мали обсяги оподатковуваних операцій за останні 12 календарних місяців менші, ніж заявлена сума бюджетного відшкодування (крім нарахування податкового кредиту внаслідок придбання або спорудження (будівництва) основних фондів)

Зокрема, з матеріалів справи вбачається, що 10.10.2012 року ТОВ «Оптіма» подало до ДПІ у Печерському районі м. Києва податкову декларацію з податку на додану вартість за вересень 2012 року разом з додатком 2 «Довідка про залишок суми від’ємного значення попередніх податкових періодів, що залишається непогашеним після бюджетного відшкодування, отриманого у зв’язному податковому періоді, та підлягає включенню до складу податкового кредиту наступного податкового періоду (Д2)».

В податковій декларації у рядку 22 «Залишок від’ємного значення попереднього звітного (податкового) періоду, за вирахуванням позитивного значення різниці між сумою податкового зобов’язання та сумою податкового кредиту поточного звітного (податкового) періоду (рядок 21 - рядок 18)» та у рядку 24 «Залишок від’ємного значення, який після бюджетного відшкодування включається до складу податкового кредиту наступного податкового періоду (рядок 22 - рядок 23) (значення цього рядка переноситься до рядка 21.2 декларації наступного звітного (податкового) періоду)» позивач задекларував суму в розмірі 5 335 611,00 грн.

Значення рядка 22 податкової декларації перенесено до рядка 3 додатку 2, значення рядка 24 податкової декларації перенесено до рядка 5 додатку 2.

На підставі додатку 2, поданого позивачем 10.10.2012 року та копія якого міститься в матеріалах справи, судом встановлено, що ТОВ «Оптіма» не заповнило графу 4 додатку 2 та не зазначило суму частини залишку від’ємного значення, фактично сплаченої отримувачем товарів/послуг постачальникам товарів/послуг або до Державного бюджету України, а в разі отримання від нерезидента послуг на митній території України включеної до податкових зобов’язань у декларації, у попередніх та звітному податкових періодах та не погашеної податковими зобов’язаннями попередніх звітних (податкових) періодів або яка не брала участі у розрахунках бюджетного відшкодування (переноситься до рядка 2 розрахунку бюджетного відшкодування).

Наведене, свідчить, що позивачем допущено методологічну помилку, в той же час суд приходить до висновку, і вказана позиція узгоджується з позицією Вищого адміністративного суду, що допущення методологічної помилки при заповненні декларації не може бути безумовною підставою для зменшення від’ємного значення податку на додану вартість.

Для встановлення права платника податку на віднесення певних сум до від’ємного значення потрібно дослідити, як саме у податковому обліку позивача виникло від'ємне значення податку на додану вартість та факт дотримання позивачем умов формування податкового кредиту.

Зокрема, як вбачається з матеріалів справи, в обґрунтування висновку про завищення позивачем залишку від'ємного значення попередніх податкових періодів відповідачем вказано, що такий залишок сформований за придбаними товарами/послугами, які протягом терміну позовної давності платником ПДВ є неоплаченими.

В той же час, як вбачається з наданої позивачем первинної документації, залишок від'ємного значення з ПДВ за вересень 2012 року позивачем сформовано щодо отриманих в попередніх періодах від постачальників товарів, які позивачем фактично оплачені.

Зокрема, постачальниками позивача були ПП «ТМ «С.Юнаков», у якого позивач згідно договору № 2601-ПМ/1 від 05.07.2006 р. та № 27/09/11-ПЮ від 28.09.2011 р. придбав послуги з розробки проекту та робочої документації; згідно договору № 2601-ПМ/А/ від 05.07.2006 р. послуги з виконання авторського нагляду за будівництвом; ТОВ «Рубікон-Трейдинг», у якого позивач згідно договору № 44-РС/2006 від 21.04.2006р. придбав будівельні роботи; ТОВ «НТ Інвест», у якого позивач придбав послуги з оренди приміщення згідно договору б/н від 03.08.2007 p., договору № 14 від 01.03.2012 р.; ТОВ «Найт Френк», у якого позивач згідно договору № ДК 36-11-07 від 30.11.2007р. придбав консультаційні послуги; ТОВ «Геопроект», у якого позивач згідно договору №106-12 від 17.04.2012 р. придбав послуги з розробки топографо-геодезичної зйомки.

Матеріалами справи підтверджено, що товари, які були отримані позивачем від контрагентів за вищезазначеними договорами були оплачені. На підтвердження цього в матеріалах справи містяться виписки з банківських рахунків про перерахування грошових коштів контрагентам.

В той же час, усі належні докази, первинні бухгалтерські документ щодо придбання та оплати товарів відповідачем не спростовані.

Окремо суд вважає за необхідне зазначити, що висновки про порушення ТОВ «Оптіма» вимог підпункту 14.1.11 пункту 14.1 статті 14, пункту 102.5 статті 102 та підпункту 135.5.4 пункту 135.5 статті 135 Податкового кодексу України щодо декларування залишку від’ємного значення за неоплаченими протягом терміну позовної давності товарами/послугами, можуть бути зроблені під час проведення документальної перевірки з урахуванням первинних документів, а не камеральної перевірки, яка проводиться виключно на підставі даних, зазначених у податкових деклараціях.

Окрім того, Актом про результати позапланової виїзної перевірки ТОВ «Оптіма» №190/07-03/31084845 від 24.12.2010 р. (додаток № 13 до позову) підтверджена правомірність формування податкового кредиту Позивача за період з січня 2007 року по березень 2010 року (включно), але встановлена неможливість бюджетного відшкодування від'ємного значення ПДВ, оскільки об'єкт будівництва, при спорудженні якого формується податковий кредит, не введений в експлуатацію.

Таким чином, висновок відповідача про те, що придбані позивачем товари, за якими сформований залишок від'ємного значення ПДВ попередніх податкових періодів, є неоплаченими не відповідає дійсності та спростовується наданими доказами, а отже, оскаржуване податкове повідомлення рішення є протиправним та підлягає скасуванню.

Відповідно до частин 1, 2 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб’єкта владних повноважень обов’язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

В даному випадку відповідач, як суб’єкт владних повноважень не виконав покладений на нього законом обов’язок і не довів правомірність винесення оскаржуваного податкового повідомлення-рішення.

Враховуючи викладене, беручи до уваги положення ст. 162 Кодексу адміністративного судочинства України суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог і наявність підстав визнання протиправним та скасування оскаржуваного податкового повідомлення-рішення.

Окрім того, позивач у позовній заяві просить суд відповідно до 267 Кодексу адміністративного судочинства України зобов’язати відповідача подати звіт про виконання судового рішення в даній справі протягом 10 робочих днів з дня набрання чинності рішення.

Відповідно до змісту ст. 267 Кодексу адміністративного судочинства України суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, має право зобов'язати суб'єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

З аналізу викладених норм вбачається, що зобов'язання суб'єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення є правом суду, а не його обов'язком.

З огляду на викладене, а також приймаючи до уваги обставини даної справи, суд дійшов висновку про відсутність підстав для встановлення судового контролю щодо виконання рішення в даній справі, оскільки позивачем не наведено доводів та не надано доказів, які свідчать про те, що відповідач ухилятиметься від виконання рішення суду.

Згідно з частиною першою статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України (або відповідного місцевого бюджету, якщо іншою стороною був орган місцевого самоврядування, його посадова чи службова особа).

Керуючись ст.ст. 94, 158-163 Кодексу адміністративного судочинства України суд,

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов товариства з обмеженою відповідальністю «Оптіма» задовольнити повністю.

Присудити з Державного бюджету України за рахунок бюджетних асигнувань на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Оптіма» (код за ЄДРПОУ: 31084845) понесені ним витрати по сплаті судового збору у розмірі 2 146,00 грн.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подачі до Окружного адміністративного суду міста Києва апеляційної скарги на постанову протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає до Київського апеляційного адміністративного суду.

Якщо апеляційна скарга не була подана у строк, встановлений ст. 186 Кодексу адміністративного судочинства України, постанова набирає законної сили після закінчення цього строку.

Суддя В.П. Шулежко