Справа № 806/232/16
Суддя: Сичова Олена Петрівна
Дата ухвалення: 2016-03-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 березня 2016 року м.Житомир справа № 806/232/16

категорія 3.1.3

Житомирський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Сичової О.П.,

секретар судового засідання Шевчук Т.А.,

за участю: позивача, представника відповідача та третьої особи,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Малинського районного сектору Управління Державної міграційної служби в Житомирській області про зобов`язання вчинити дії,

встановив:

ОСОБА_1 звернулась до Житомирського окружного адміністративного суду з позовом до Малинського районного сектору Управління Державної міграційної служби в Житомирській області, в якому просить:

- зобов'язати Малинський районний сектор Управління Державної міграційної служби в Житомирській області зареєструвати її місце проживання у квартирі НОМЕР_1, що розташована за адресою: АДРЕСА_1

- внести відомості до паспортного документа та реєстраційного обліку про її місце проживання за адресою: АДРЕСА_1

В обґрунтування своїх позовних вимог посилається на норми Сімейного та Цивільного кодексів України та вважає, що органом ДМС в місті Малин помилково та необгрунтовано було відмовлено в реєстрації. Позивачу не потрібна згода чоловіка на реєстрацію місця проживання з огляду на те, що в договорі купівлі-продажу чітко зазначено, що чоловік позивача будучи у зареєстрованому шлюбі, діючи з письмової згоди дружини придбав 3/4 частки квартири.

Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі.

Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечувала, з підстав викладених в письмових запереченнях.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог, в судовому засіданні просила суд у позові відмовити.

Розглянувши подані документи і матеріали, з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

ОСОБА_1, звернулась в Малинський сектор ДМС України, з проханням зареєструвати її в квартирі НОМЕР_1 за адресою АДРЕСА_1

Позивачу було відмовлено у реєстрації місця проживання в усній формі.

Для з'ясування причин відмови, позивач звернулась до адвоката, який 19.11.2015 року направив на адресу відповідача адвокатський запит.

21 листопада 2015 року Малинським районним сектором ДМС України було надано відповідь на адвокатський запит в якій повідомлялось, що відмовлено в реєстрації на підставі ст. 383 Цивільного кодексу України та Порядку реєстрації місця проживання та місця перебування фізичних осіб в Україні та зразків необхідних для цього документів, затвердженого наказом МВС України 22.11.2012 №1077 ( далі Порядок № 1077)в зв"язку з відсутністю згоди власника/співвласників житла.

Суд вважає, що відповідач обгрунтовано відмовив позивачу в реестрації її місця проживання в квартирі НОМЕР_1 за адресою АДРЕСА_1 без згоди третьої особи- чоловіка позивачки з огляду на наступне.

Згідно ст. 11 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», реєстрація місця проживання та місця перебування осіб здійснюється органом реєстрації.

Відповідно до ст. 60 Сімейного кодексу України, майно набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові.

П. 1.1. Порядку № 1077 визначає процедуру реєстрації місця проживання та місця перебування осіб в Україні, зразки документів, необхідних для реєстрації і зняття з реєстрації місця проживання та місця перебування.

Пунктом 2.2 Порядку № 1077 передбачено, що для реєстрації місця проживання особа або її законний представник подає до територіального підрозділу ДМС України також документи, що підтверджують право на проживання в житлі - ордер, свідоцтво про право власності, договір найму (піднайму, оренди) або інші документи. У разі відсутності зазначених документів реєстрація здійснюється за згодою власника/співвласників житла, наймача та членів його сім'ї на реєстрацію місця проживання.

Досліджуючи фактичні обставини вчинення дій суб'єктом владних повноважень, судом враховано, що згідно припису ч. 2 ст. 60 Сімейного кодексу України - кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до ч. 1 та ч.3 ст.368 ЦК спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Статтею 316 ЦК визначено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно волі інших осіб. Відповідно до ст.317 цього ЦК власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Як вбачається з матеріалів справи, в наданому договорі купівлі-продажу, а також витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, покупцем 3/4 частки квартири та відповідно власником зазначено саме чоловіка позивача - ОСОБА_2, якому належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Що стосується власника 1/4 частини вищезазначеної квартири, то із пояснень позивача та третьої особи вбачається ,що власником 1/4 частини також є ОСОБА_2 за правом наслідування.Доказів на підтвердження сказаного учасники процесу не надали.

Отже, для реєстрації ОСОБА_1 за вищезазначеною адресою необхідна згода власника житла ОСОБА_2

До функцій органів Державної міграційної служби не відноситься обов'язок визнавати або не визнавати право власності позивача на майно або його частку на підставі свідоцтва про шлюб із посиланнями на норми Цивільного та Сімейного кодексів України. Порядком реєстрації місця проживання та місця перебування фізичних осіб в Україні та зразків необхідних для цього документів, чітко передбачено перелік необхідних документів, які подаються для реєстрації місця проживання, а у разі відсутності документів що підтверджують право на проживання в житлі, реєстрація здійснюється за згодою власника/співвласників житла, наймача та членів його сім'ї на реєстрацію місця проживання, тобто за згодою чоловіка позивача, оскільки саме він є власником згідно документів, на підставі яких відбувалась купівля житла та реєстрація права власності на придбане житло.

Крім того слід зазначити, що існує законодавчо закріплена можливість кожному з подружжя отримати окремий документ, який буде посвідчувати право власності на частку у спільному майні. Відповідно до статтей 34,36 Закону України "Про нотаріат" та п.239 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, нотаріус, на підставі спільної письмової заяви подружжя, видає одному, або кожному з них свідоцтво про право власності на частку в спільному майні, набутому ними за час шлюбу.

Отримавши свідоцтво про право власності на частку в спільному майні позивач буде мати право в установленому законом порядку зареєструватись в квартирі НОМЕР_1, що розташована за адресою: АДРЕСА_1

Згідно ч.1 ст.71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

З огляду на те, що у позивача на день слухання справи не має свідоцтва про право власності на частку в спільному майні, суд вважає, у відповідача не було підстав реєструвати місце проживання позивача за відповідною адресою без згоди власника квартири - ОСОБА_2

Отже, відповідно до вищезазначених норм законодавства України і доданих сторонами доказів, суд дійшов висновку, що у задоволенні позовних вимог слід відмовити в повному обсязі.

Керуючись статтями 158-163 Кодексу адміністративного судочинства України,

постановив:

У задоволені позову відмовити.

Постанова набирає законної сили у строк та у порядку, що визначені статтею 254 Кодексу адміністративного судочинства України, і може бути оскаржена до Житомирського апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції у порядку, визначеному статтею 186 Кодексу адміністративного судочинства України, шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя О.П. Сичова