Справа № 826/16117/15
Суддя: Файдюк В.В.
Дата ухвалення: 2016-03-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

Іменем України

15 березня 2016 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді Файдюка В.В.

суддів: Мєзєнцева Є.І.

Чаку Є.В.

При секретарі: Закревській І.Л.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ліквідатора Товариства з обмеженою відповідальністю "Банош" на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 05 лютого 2016 року у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Банош" до Коломийської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби в Івано-Франківській області, третя особа: Державна податкова інспекція у Голосіївському районі Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень - рішень, -

В С Т А Н О В И В :

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 05 лютого 2016 року в задоволенні адміністративного позову Товариства з обмеженою відповідальністю "Банош" до Коломийської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби в Івано-Франківській області, третя особа: Державна податкова інспекція у Голосіївському районі Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень - рішень - відмовлено.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, позивач звернувся до суду з апеляційною скаргою в якій просить скасувати постанову суду першої інстанції та ухвалити нову, якою задовольнити позовні вимоги.

Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та вірно встановлено судом першої інстанції, відповідачем проведена документальна позапланова невиїзна перевірка позивача (раніше ТОВ «БК «Геос») з питань документального підтвердження господарських операцій із платком податків ТОВ «ВЕРМІКУЛІТ ТРЕЙД» за жовтень та листопад 2014 року та із платником податків ТОВ «АН КАПІТАЛІСТ» за грудень 2014 року, їх реальності та повноти відображення в обліку.

Результати перевірки оформлено актом від 16 липня 2015 року № 1148/09-07-22-00-12/33156172.

У ході перевірки встановлено факт порушення ТОВ "Банош" вимог п.п. 139.1.9. п. 139.1. статті 139 Податкового кодексу України, в результаті чого завищено витрати, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування податком на прибуток на загальну суму 872 733,39 грн. та внаслідок чого занижено податок на прибуток за 2014 рік на суму 157 092,00грн.; п. 198.1.-198.3., 198.6. статті 198, п. 201.1. статті 201 Податкового кодексу України, в результаті чого завищено податковий кредит по податку на додану вартість на загальну суму 174 546,68 грн., в тому числі: за жовтень 2014 року на суму 125 000,07 грн., за листопад 2014 року на суму 33 333,34 грн., за грудень 2014 року на суму 16 213,33 грн., що призвело до заниження податкового зобов'язання з податку на додану вартість, яке підлягає сплаті до бюджету на загальну суму 158 334,00 грн., в тому числі: за жовтень 2014 року на суму 125 000,00 грн., за листопад 2014 року на суму 33 334,00 грн. та завищено від'ємне значення різниці між сумою зобов'язань та сумою податкового кредиту (р.19) Декларації на суму ПДВ 16 213,00 грн. за грудень 2014 року.

На підставі висновків акту перевірки, Коломийською ОДПІ Головного управління ДФС в Івано-Франківській області 28 липня 2015 року прийнято податкові повідомлення рішення: № , яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з податку на прибуток приватних підприємств на суму 157 092,00 грн. і нараховані штрафні (фінансові) санкції в сумі 78 546,00 грн.; №, яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість на суму 158 334,00 грн. і нараховані штрафні (фінансові) санкції в сумі 79 167,00 грн.; № , яким позивачу зменшено розмір від'ємного значення суми податку на додану вартість у розмірі 16 213,00 грн.

Не погоджуючись з такими податковими повідомленнями-рішеннями Коломийської ОДПІ ГУ ДФС в Івано-Франківській області, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач у перевіряємому періоді мав господарські правовідносини з ТОВ «ВЕРМІКУЛІТ ТРЕЙД» та ТОВ «АН КАПІТАЛІСТ».

Суми податку на додану вартість, сплачені позивачем по взаємовідносинах з зазначеними контрагентами, були включені ним до сум податкового кредиту за відповідні звітні періоди.

Згідно зі статтею 200 ПК України - сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов'язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду. При позитивному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 статті 200 Кодексу, така сума підлягає сплаті (перерахуванню) до бюджету у строки, встановлені розділом V Кодексу (пункт 200.2 статті 200 Кодексу).

Згідно п. 138.1 статті 138 ПК України - витрати, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування, складаються із: витрат операційної діяльності, які визначаються згідно з пунктами 138.4, 138.6 - 138.9, підпунктами 138.10.2 - 138.10.4 пункту 138.10, пунктом 138.11 цієї статті, інших витрат, визначених згідно з пунктом 138.5, підпунктами 138.10.5, 138.10.6 пункту 138.10, пунктами 138.11, 138.12 цієї статті, пунктом 140.1 статті 140 і статтею 141 цього Кодексу, крім витрат, визначених у пунктах 138.3 цієї статті та у статті 139 цього Кодексу.

У відповідності до п. 138.2 статті 138 ПК України - витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

Відповідно до пп. 139.1.9 п. 139.1 статті 139 ПК України - не включаються до складу витрат витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

Підпунктом 14.1.181 п. 14.1 статті 14 ПК України встановлено, що податковий кредит - це сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Згідно п. 198.1 статті 198 ПК України - право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з:

а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг;

б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності);

в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України;

г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.

Датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше;

- дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг;

- дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною (пункт 198.2 статті 198 Податкового кодексу України).

Пунктом 198.3 статті 198 ПК України встановлено, що податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з:

- придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку;

- придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Виходячи з системного аналізу наведених норм права та обставин справи, колегія суддів приходить до висновку, що необхідними підставами для включення позивачем до складу податкового кредиту відповідних сум податку на додану вартість є: придбання ним товарів, робіт та послуг з метою його подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності; сплата чи нарахування сум податку на додану вартість у зв'язку з таким придбанням, з врахуванням рівня звичайних цін.

ПК України визначає лише окремі випадки, за яких неможливе включення витрат по сплаті податку на додану вартість до податкового кредиту звітного періоду.

В силу вимог п. 198.6 статті 198 ПК України - не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Згідно з п. 201.1 статті 201 ПК України платник податку зобов'язаний надати покупцю (отримувачу) на його вимогу підписану уповноваженою платником особою та скріплену печаткою податкову накладну.

Відповідно до п. 201.4 статті 201 ПК України податкова накладна виписується у двох примірниках у день виникнення податкових зобов'язань продавця. Оригінал податкової накладної видається покупцю, копія залишається у продавця товарів/послуг.

Згідно пункту 201.8 статті 201 ПК України - право на нарахування податку та складання податкових накладних надається виключно особам, зареєстрованим як платники податку в порядку, передбаченому статтею 183 цього Кодексу.

Як вбачається з матеріалів справи, ТОВ «Банош» зареєстроване як суб'єкт підприємницької діяльності 23 вересня 2004 року, що підтверджується випискою з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, перебувало на податковому обліку в Коломийській об'єднаній державній податковій інспекції Головного управління Державної фіскальної служби в Івано-Франківській області.

Підставою для нарахування податкового кредиту, відповідно до п. 201.10 статті 201 ПК України є податкова накладна, яка видається платником податку, який поставляє товари (послуги), на вимогу їх отримувача.

Відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» - підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення.

Частиною 2 статті 9 зазначеного Закону передбачено, що первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

За змістом наведених правових норм податковий кредит для визначення об'єкта оподаткування ПДВ має бути сформований за наявності фактично здійснених і підтверджених належним чином господарських операцій разом із складеними при їх проведенні первинними документами, які відображають реальність тієї операції, яка є підставою для обліку платника податків.

В інформаційному листі Вищого адміністративного суду України № 742/11/13-11 від 02 червня 2011 року зазначено, що судам належить звертати особливу увагу на дослідження обставин реальності здійснення господарських операцій платника податку, на підставі яких таким платником були сформовані дані податкового обліку. При цьому приймати на підтвердження даних податкового обліку можна лише достовірні первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції.

З метою встановлення факту здійснення господарської операції, формування витрат для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на прибуток або податкового кредиту з податку на додану вартість судам належить з'ясовувати, рух активів у процесі здійснення господарської операції. При цьому, дослідженню підлягають усі первинні документи, які належить складати залежно від певного виду господарської операції: договори, акти виконаних робіт, документи про перевезення, зберігання товарів тощо. Необхідно перевірити фізичні, технічні та технологічні можливості певної особи до вчинення тих чи інших дій, що становлять зміст господарської операції, як-то: наявність кваліфікованого персоналу, основних фондів, у тому числі транспортних засобів для перевезення або виробництва, приміщень для зберігання товарів тощо, якщо такі умови необхідні для здійснення певної операції; можливість здійснення операцій з відповідною кількістю певного товару у відповідні строки з урахуванням терміну його придатності, доступності на ринку тощо; наявність відповідних ліцензій та інших дозвільних документів, що необхідні для ведення певного виду господарської діяльності.

Так, між позивачем та ТОВ «Вермікуліт Трейд» було укладено договір підряду № 05/08 від 05 серпня 2014 року на будівництво житлового офісно-торговельного комплексу з підземним паркінгом за адресою: проспект Перемоги 90/1 у м. Києві та договір підряду № 04/08 від 04 серпня 2014 року з ТОВ «Вермікуліт Трейд» на будівництво житлового будинку по вул. Гоголівська, 14 у м. Києві.

Також, до перевірки відповідачу було представлено тристоронній договір від 08 жовтня 2014 року, укладений між ТОВ «Вермікуліт Трейд» (кредитор) та ТОВ «Геос» (первісний боржник), а також ТОВ «НВФ Укрбудпроект-1» (новий боржник), за умовами якого первісний боржник переводить свій борг (обов'язки) щодо сплати грошових коштів в розмірі 911 652,75 грн., в т.ч. ПДВ - 151 942,13 грн. за договорами № 05/08 від 05 серпня 2014 року та № 04/08 від 04 серпня 2014 року, укладеними між первісним боржником та кредитором та зобов'язується сплатити новому боржникові за прийняття боргу визначену цим договором плату, а новий боржник замінює первісного боржника у зобов'язанні, що виникає із зазначеного вище договору (основний договір) і приймає на себе обов'язки первісного боржника за основним договором. Не пізніше п'яти днів з дати підписання договору, первісний боржник сплачує новому боржнику плату за прийняття боргу у розмірі 911 652,75 грн. шляхом безготівкового розрахунку. Новий боржник зобов'язується виконати обов'язки первісного боржника перед кредитором на умовах основного договору. Первісний боржник зобов'язується передати новому боржнику документи, що підтверджують дійсність вимог кредитора за основним договором: договори № 05/08 від 05 серпня 2014 року та № 04/08 від 04 серпня 2014 року, довідки про вартість виконаних підрядних робіт, акти приймання виконаних підрядних робіт.

Крім того, між ТОВ «БК «Геос» (Підрядник) та ТОВ «Вермікуліт Трейд» («Субпідрядник») укладено договір підряду № 02/09 від 02 вересня 2014 року, за умовами якого, Субпідрядник зобов'язується виконати за завданням Підрядника своїми силами і засобами відповідно до проектно-кошторисної документації роботи на будівництво житлових будинків готельно-житлового комплексу з приміщеннями соціально-побутового призначення на проспекті Академіка Глушкова, 92-Б в Голосіївському районі м. Києва (будинок 1). Договірна вартість робіт визначається згідно з актами приймання виконаних будівельних робіт. Договірна вартість може бути змінена шляхом укладання додаткових угод. Закінчення робіт - грудень 2014 року. Розрахунки за фактично виконані роботи проводяться щомісячно згідно Акту (форми КБ-2в) і довідки про вартість (форма КБ-3) виконаних підрядних робіт, оформлених представникам сторін. Підрядник передає Субпідряднику необхідні для виконання робіт комплект проектної документації протягом трьох робочих днів з моменту підписання договору.

Позивачем, з метою підтвердження факту виконання господарських зобов'язань за договорами із «Вермікуліт Трейд» долучено до матеріалів справи копії первинних документів, зокрема: довідки про вартість виконаних будівельних робіт та витрати, акти приймання виконаних будівельних робіт, податкові накладні, платіжні доручення.

Однак, в ході дослідження наданих первинних документів на підтвердження реальності взаємовідносин позивача з ТОВ «Вермікуліт Трейд», судом першої інстанції вірно було встановлено, з чим і погоджується апеляційний суд, що їх частина суперечать законодавчим та нормативним актам, а саме: довідки про вартість виконаних будівельних робіт та витрат (ф.КБ-3) за жовтень-листопад 2014 року, акти приймання виконаних будівельних робіт (ф. КБ-2в) №№ 4, 5, 3, 1, 2 за жовтень 2014 року по взаємовідносинам з ТОВ «Вермікуліт Трейд» не містять таких обов'язкових реквізитів, як дата і місце складання, посади і прізвища осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; акти приймання виконаних будівельних робіт (ф. КБ-2в) №№ 3 та 1 за жовтень 2014 року по взаємовідносинам з ТОВ «Вермікуліт Трейд», крім наведеного, взагалі не містять підпису відповідальної особи підрядника - ТОВ «Геос» (позивач у справі); акт № 1 приймання виконаних будівельних робіт (ф. КБ-2в) не містить посилань на період за який його складено, дати і місця складання та посади і прізвища осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення. Таким чином, наведене не дає суду змоги ідентифікувати осіб, які брали участь у здійснені відповідних господарських операцій, встановити місце та дату складання первинних документів по таким операціям, що в сукупності позбавляє можливості встановити факт їх реальності. Також, надані позивачем суду платіжні доручення в якості доказів здійснення розрахунків з контрагентом ТОВ «Вермікуліт Трейд», не містять відміток банку про їх проведення, що ставить під сумнів їх автентичність. При цьому, жодних інших документів, що можуть підтвердити проведення оплати наданих послуг позивачем не подано.

Також, як зазначалося вище, позивач (раніше ТОВ «БК «Геос») мав взаємовідносини з ТОВ «Ан Капіталіст».

Так, позивачем надано акт надання послуг № 34 від 31 грудня 2014 року, в якому зазначено найменування робіт/послуг: розміщення рекламних матеріалів у грудні 2014 року. ТОВ «Ан Капіталіст» виписало на користь ТОВ «БК «Геос» податкові накладні. Розрахунки між сторонами проводились у безготівковій формі. Сума ПДВ включена позивачем до складу податкового кредиту.

Між тим, зі змісту таких первинних документів неможливо встановити, які саме рекламні послуги надавалися контрагентом позивачу та в якому об'ємі, отже вони не містять обов'язкових реквізитів, що в сукупності позбавляє можливості встановити факт їх реальності. Слід зазначити, що податкові накладні містять посилання на договори про надання послуг від 01 грудня 2014 року б/н та від 15 грудня 2014 року б/н, проте копій зазначених договорів в матеріалах справи не міститься. Платіжні доручення також не містять відміток банку про їх проведення, що ставить під сумнів їх автентичність. При цьому, банківських виписок по рахунку позивача, оборотно-сальдових відомостей для підтвердження реальних змін майнового стану позивача ним надано не було.

Крім того, з наявних матеріалів справи не вбачається у контрагентів позивача фізичних, технічних та технологічних можливостей для виконання робіт та надання послуг, що становлять зміст спірних господарських операцій, як-то: наявність кваліфікованого персоналу, основних фондів, у тому числі транспортних засобів або виробництва, приміщень тощо, враховуючи обсяг будівельних робіт та рекламних послуг, що надавалися. Будь-яких доказів про залучення контрагентами підрядників для забезпечення виконання умов укладених господарських договорів також до суду не надано.

Таким чином, в матеріалах справи відсутні належні докази, які б підтверджували факт виконання господарських зобов'язань за договором підряду чи договором про надання рекламних послуг.

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів констатує відсутність належного документального підтвердження виконання господарських зобов'язань за договором із ТОВ «Вермікуліт Трейд» та ТОВ «Ан Капіталіст», а також доказів використання придбаних послуг в господарській діяльності позивача.

Водночас, за відсутності факту придбання послуг або в разі якщо придбані послуги не призначені для використання у господарській діяльності платника податку, відповідні суми не можуть включатися до складу податкового кредиту з податку на додану вартість, навіть за наявності формально складених, але недостовірних документів або сплати грошових коштів.

Враховуючи зазначене суд апеляційної інстанції вважає висновок відповідача про порушення ТОВ «Банош» вимог ПК України при формуванні показників податкового кредиту за господарськими операціями з ТОВ «Вермікуліт Трейд» та ТОВ «Ан Капіталіст» законним та обґрунтованим.

А тому, оскаржувані податкові повідомлення-рішення Коломийської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби в Івано-Франківській області визнаються судом правомірними.

Слід зазначити, що доводи апеляційної скарги жодним чином не спростовують аргументів, наведених судом першої інстанції та не обґрунтовують вимог адміністративного позову. Апелянтом не наведеного жодних пояснень по суті спору, зокрема, щодо товарності господарських операцій, не долучено ніяких додаткових доказів та не доведено недоцільності їх залучення.

Таким чином обґрунтованим є висновок суду першої інстанції про відмову в задоволенні даного адміністративного позову.

Отже при винесенні оскаржуваної постанови судом першої інстанції було дотримано всіх вимог законодавства, а тому відсутні підстави для її скасування.

Відповідно до статті 200 КАС України - суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 160, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України суд,

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу ліквідатора Товариства з обмеженою відповідальністю «Банош» - залишити без задоволення.

Постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 05 лютого 2016 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили в порядку, встановленому статтею 254 КАС України та може бути оскаржена безпосередньо до адміністративного суду касаційної інстанції в порядку і строки, встановлені статтею 212 КАС України.

Головуючий суддя:

Судді:

Головуючий суддя Файдюк В.В.

Судді: Мєзєнцев Є.І.

Чаку Є.В.