Справа № 694/304/16-а
Суддя: Дудніченко В. М.
Дата ухвалення: 2016-03-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 694/304/16-а Провадження №2-а/694/11/16
ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А І Н И

14.03.2016 року м. Звенигородка

Звенигородський районний суд Черкаської області в складі:

Головуючого судді Дудніченко В.М.

при секретарі Літвін Н.М.

з участю позивача ОСОБА_1

представника відповідача Сеник Т. В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в Звенигородському районі Черкаської області про визнання дій неправомірними та зобов'язання вчинити певні дії,

в с т а н о и в :

ОСОБА_1 просить суд визнати противоправними дії Управління пенсійного фонду України в Звенигородському районі Черкаської області щодо відмови їй у відновленні призначеної пенсії як інваліду третьої групи з дитинства відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» та зобов'язати Управління пенсійного фонду України в Звенигородському районі Черкаської області відновити ОСОБА_1 виплату пенсії як інваліду третьої групи з дитинства, призначеної у розмірі 1049,00 грн. відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» , починаючи з 01.09.2015 року.

Свої вимоги ОСОБА_1 мотивує тим, що перебуває на обліку в УПФ України в Звенигородському районі з листопада 2009 року як інвалід третрьої групи з дитинства. Працює завідувачем юридичного сектору управління ПФУ в Звенигородському раойні Черкаської області та є державним службовцем. З квітня 2015 року їй було припинено виплату пенсії . Листом від 29.02.2016 року її було повідомлено, що в зв»язку з прийняттям Закону № 213-У111 та Закону № 911-У111 внесено зміни до адз.2 ст.47 Закону України «Про загальнообов»язкове державне пенсійне страхування» відповідно до яких виплата пенсій особам які працюють на посадах та на умовах передбачених Законом України «Про державну слоужбу» у період з 01.04.2015 року по 31.12.2016 року не проводиться, підстав для поновлення відсутні. ОСОБА_1 вважає, що внесеними змінами порушуються її соціальні права як інваліда, що не відповідає нормам закріплених у Конституції України .

Представник Управління Песійного фонду України в Звенигородському районі Сеник Т.В. позов не визнала, вважає що припинення виплати пенсії позивачці з 01.04.2015 року по 31.12.2016 року відповідає вимогам Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 року №213-У111 та 24.12.2015 року №911-У111 оскільки ОСОБА_1 перебуває на посаді державного службовця. Вказаними Законами норму щодо скасування з 01.06.2015 року тимчасового призупинення виплати пенсій не передбачено, зміни в ст. 47 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» не внесено. Також ОСОБА_1 в жовтні 2015 року зверталася до суду з позовом про поновлення їй виплати пенсії з 01.04.2015 року мотивуючи тим, що посада на якій вона працює не підпадає під дію Закону України «Про державну службу».

На підставі вище викладеного Управління Пенсійного фонду України в Звенигородському районі Черкаської області просить суд відмовити ОСОБА_1 в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Заслухавши поясненя сторін, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов не підлягає до задоволення з наступних підстав.

ОСОБА_1 з листопада 2009 року перебуває на обліку в Управлінні Пенсійного фонду України в Звенигородському районі Черкаської області та їй призначено пенсію як інваліду 3-ї групи з дитинства згідно Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Позивачка працює на посаді завідувача юридичного сектору управління ПФУ в Звенигородському районі Черкаської області, яку обіймає на даний час та перебуває на державній службі.

Відповідно до п.6 ст. 92 Конституції України основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно Законами України.

Рішенням Конституційного Суду України від 26.12.2011 року № 20-рп/2011, визначено, що одним з визначальних елементів у регулюванні суспільних відносин у соціальній сфері є додержання принципу пропорційності між соціальним захистом громадянина та фінансовими можливостями держави, а також гарантування права кожного на достатній життєвий рівень (абзац сьомий підпункту 2.1 пункту 2 Рішення). При цьому Конституційним Судом України взято до уваги статтю 22 Загальної декларації прав людини, за якою розміри соціальних виплат і допомоги встановлюються з урахуванням фінансових можливостей держави. Європейський суд з прав людини у рішенні від 09.10.1979 року у справі «Ейрі проти Ірландії» констатував, що здійснення соціально-економічних прав людини значною мірою залежить від становища в державах, особливо фінансового. Такі положення поширюються й на питання допустимості зменшення соціальних виплат, про що зазначено і у рішенні цього суду у справі «Кйартан Асмундсон проти Ісландії» від 21.10.2004 року (абзац шостий підпункту 2.1 пункту 2 Рішення).

Отже, одним із визначальних елементів у регулюванні суспільних відносин у соціальній сфері є додержання принципу пропорційності між соціальним захистом громадян та фінансовими можливостями держави, а також гарантування права кожного на достатній життєвий рівень.

Конституційний Суд України також зазначив, що передбачені законами соціально - економічні права не є абсолютними. Механізм реалізації цих прав може бути змінений державою, зокрема, через неможливість їх фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження балансу інтересів усього суспільства. Крім того, такі заходи можуть бути обумовлені необхідністю запобігання чи усунення реальних загроз економічній безпеці України, що згідно з частиною першою статті 17 Конституції України є найважливішою функцією держави.

З 01 квітня 2015 року ОСОБА_1 припинено виплату пенсії відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» згідно Закону України від 02.03.2015 року № 213 -VІІІ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення».

З 01.001.2016 року набули чинності норми Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 24.12.2015 року №911-У111, відповідно до яких внесено зміни до ст. 47 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 року, встановлено, що тимчасово , у період з 01.01.2016 року по 31.12.2016 року особам (крім інвалідів 1 та II , інвалідів війни III групи та учасників бойових дій, на яких поширюється дія пункту 1 ст. 10 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»), які працюють на посадах та на умовах, передбачених законами України «Про державну службу», «Про прокуратуру», «Про судоустрій і статус суддів» призначені пенсії/щомісячне грошове утримання не виплачується.

Відповідно до п. 2 розділу "Прикінцеві положення" Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" № 213-УІІІ від 02.03.2015 року порядок виплати пенсії (щомісячного довічного грошового утримання) працюючим пенсіонерам, встановлений цим Законом, поширюється на пенсіонерів (отримувачів щомісячного довічного грошового утримання) незалежно від часу призначення пенсії.

Таким чином, ОСОБА_1 отримуючи пенсію, призначену відповідно до Закону України « Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» , по даний час є державним службовцем, а отже дія Закону № 213-VIII від 02.03.2015р. та Закону № 911-VIII від 24 грудня 2015 року в частині встановлення обмеження щодо отримання пенсії особами у період проходження державної служби на неї поширюється в повному обсязі.

Згідно змін до ст. 47 ч. 1 Закону України « Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» підставою для тимчасової невиплати пенсії є період роботи на посадах та на умовах передбачених серед іншого Законом України "Про державну службу".

Вказані норми Закону є діючими, рішенням Конституційного суду України чи іншим законом скасовані не були, а отже підлягають обов'язковому застосуванню органами Пенсійного фонду України та всіма органами державної влади на території України.

За таких обставин Управління ПФУ в Звенигородському районі не могло діяти інакше як в порядку та у спосіб визначений законом і суд вважає, що вимоги позивача про визнання протиправними дій щодо відмови у відновленні раніше призначеної пенсії та зобов'язанні виплати призначеної пенсії з 01 вересня 2015 року є безпідставними.

Посилання позивача як на підставу своїх вимог про те, що з 1 червня 2015 року відпали підстави для припинення виплати пенсії у зв'язку з неприйняттям закону щодо призначення всіх пенсій, необґрунтовано мотивами, які заслуговують на увагу суду. Крім того п.5 Прикінцевих положень Закону України від 02 березня 2015 року «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення», на які посилається позивач в обґрунтування позовних вимог не містить положень про поновлення виплати пенсії.

За змістом п. 12 Закону №213-VIII від 02.03.2015р., та п. 22 Закону № 911-VІІІ від 24.12.2015р. не виплата призначених пенсій у період проходження державної служби є тимчасовим заходом .

Відповідно до ч. 1 ст. 47 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» після звільнення з роботи виплата пенсії відповідно до цього Закону поновлюється.

Відповідно до ч. 1 ст. 47 Закону України « Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» з 1 січня 2017 року пенсії виплачуються без урахування одержуваної заробітної плати (доходу) або пенсійних виплат з накопичувальної системи пенсійного страхування чи пенсійних виплат із системи недержавного пенсійного забезпечення крім випадків, передбачених законом.

Суд бере також до уваги, що ОСОБА_1 в жовтні 2015 року зверталася до Звенигородського райсуду з позовом до Управління Пенсійного фонду України в Звенигородському районі про відновлення виплати пенсії як інваліду третьої групи з дитинства відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Рішенням Звенигородського райсуду від 17.11.2015 року у задоволені позовних вимог ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в Звенигородському районі Черкаської області відмовлено. Ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 14.01.2016 року постанову Звенигородського райсуду від 17.11.2015 року залишено без змін, постанова набрала законної сили, підлягає до виконання.

Таким чином, проаналізувавши вищезазначені нормативні акти , а також ознайомившись із зібраними по справі доказами, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню.

На підставі ст. 47 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», п. 5 Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення», Закону України «Про державну службу», п. 12 Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" №213-VIII від 02.03.2015р., пунктом 22 Закону України № 911-VІІІ від 24.12.2015р. «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України», Законом України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», та керуючись ст.ст. 2, 8, 11, 71, 94, 159, 160-163, 167 КАС України, суд -

п о с т а н о в и в :

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Управління пенсійного фонду України в Звенигородському районі Черкаської області про визнання противоправними дії Управління пенсійного фонду України в Звенигородському районі Черкаської області щодо відмови у відновленні призначеної ОСОБА_1 пенсії як інваліду третьої групи з дитинства відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» та зобов'язати Управління пенсійного фонду України в Звенигородському районі Черкаської області відновити ОСОБА_1 виплату пенсії як інваліду третьої групи з дитинства, призначеної у розмірі 1049,00 грн., відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» , починаючи з 01.09.2015 року, - відмовити.

Повний текст постанови буде виготовлено 16.03.2016 року.

Постанова суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, постанова якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційну скаргу на постанову суду може бути подано до Київського апеляційного адміністративного суду через Звенигородський районний суд протягом десяти днів з проголошення постанови.

Суддя В.М. Дудніченко