Справа № 308/2064/13-а
Суддя: Довгополов Олександр Михайлович
Дата ухвалення: 2016-03-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 березня 2016 року Справа № 876/5898/13

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Довгополова О.М.,

суддів Святецького В.В., Шинкар Т.І.,

з участю секретаря судового засідання Кудєрової О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові апеляційну скаргу Відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України на постанову Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 06 березня 2013 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України про визнання дій протиправними, скасування постанови, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України, в якому просила визнати протиправними дії відповідача при поверненні виконавчого документа, виданого Ужгородським міськрайонним судом Закарпатської області 11.09.2007 року, виконавче провадження ВП № 7754561, з примусового виконання рішення у справі № 2а-227/07 за її позовом до Держави в особі Державної судової адміністрації України, Міністерства фінансів України, Державного казначейства України про стягнення компенсації за неодержане службове обмундирування, та скасувати постанову державного виконавця ВП № 7754561 від 29.12.2012 року про повернення виконавчого документа стягувачу.

Постановою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 06 березня 2013 року позов задоволено.

Постанова мотивована тим, що конституційна норма, яка гарантує обов'язковість рішень судів до виконання на всій території України є нормою прямої дії та не підлягає звуженню при прийнятті нових та внесенні змін до чинних законів та підзаконних нормативно-правових актів. Однак всупереч вимогам законодавства державний виконавець протиправно виніс оскаржувану постанову про повернення виконавчого документа без виконання, безпідставно мотивуючи тим, що чинним законодавством встановлено заборону на стягнення відповідних коштів за рішенням суду на користь позивача. Також суд зазначив, що ухвала суду від 23.11.2012 року про зміну способу та порядку виконання рішення, на яку у своїй постанові посилається державний виконавець як на одну з підстав винесення постанови про повернення виконавчого документу стягувачу, не набула законної сили, оскільки оскаржена в апеляційному порядку.

Постанову в апеляційному порядку оскаржив відповідач, вважає її незаконною і необґрунтованою, оскільки суд порушив норми матеріального і процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, неповно з'ясував обставини, що мають значення для справи, а також висновки суду не відповідають обставинам справи. Просить постанову скасувати та прийняти нову, якою у задоволенні позову відмовити.

На обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що відповідно до норм Бюджетного кодексу України, Закону України «Про Державний бюджет на 2012 рік», Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про Державний бюджет України на 2012 рік» та постанови Кабінету Міністрів України від 03.08.2011 року № 845 «Про затвердження Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників» рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області, на виконання якого 11.09.2007 року був виданий виконавчий лист № 2а-227/07, про стягнення з Міністерства фінансів України на користь ОСОБА_1 грошової компенсації за неотримане службове обмундирування в сумі 20395,00 грн., як з врахуванням ухвали суду про зміну порядку та способу виконання судового рішення шляхом стягнення коштів з Державної судової адміністрації України, так і без врахування даної постанови, повинне здійснюватись не органами державної виконавчої служби, а Державною казначейською службою України у спосіб, встановлений зазначеним Порядком.

Фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється відповідно до ч. 1 ст. 41 Кодексу адміністративного судочинства України у зв'язку з неявкою у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі.

Заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як встановив суд, постановою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 01.03.2007 року у справі № 2а-227/07 було стягнуто з Міністерства фінансів України на користь ОСОБА_1 20395,00 грн. грошової компенсації за неодержане службове обмундирування.

На виконання даної постанови 11.09.2007 року позивачу був виданий виконавчий лист № 2а-227/07, на підставі якого державний виконавець Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби (правонаступником якого є Відділ примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України) відкрив виконавче провадження ВП № 7754561 та здійснював передбачені законодавством виконавчі дії.

29.12.2012 року державний виконавець Відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» виніс постанову про повернення виконавчого документа стягувачу у зв'язку з наявною законодавчою забороною для даного виду стягнення у 2012 році.

Скасовуючи дану постанову, суд першої інстанції виходив з того, що вона суперечить вимогам Конституції і Законів України.

Однак суд помилково не врахував наступного.

Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 181 Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції, чинній на час подання позовної заяви і розгляду справи судом першої інстанції) учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.

Відповідачем у справах з приводу рішень, дій або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби є відповідний орган державної виконавчої служби.

Відповідно до ст. 3 Закону України «Про державну виконавчу службу» (в редакції, чинній на час подання позовної заяви і розгляду справи судом першої інстанції) органами державної виконавчої служби є: Департамент державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, до складу якого входить відділ примусового виконання рішень; управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції Міністерства юстиції України в Автономній Республіці Крим, головних управлінь юстиції в областях, містах Києві та Севастополі, до складу яких входять відділи примусового виконання рішень; районні, районні у містах, міські (міст обласного значення), міськрайонні відділи державної виконавчої служби відповідних управлінь юстиції.

В свою чергу структурні підрозділи органів державної виконавчої служби, зокрема, відділи (підрозділи) примусового виконання рішень, не визначені цим Законом як самостійні органи державної виконавчої служби, що виключає можливість їхньої участі як сторони в адміністративному процесі в даній категорії справ.

При цьому підстави та порядок заміни неналежної сторони у адміністративному процесі встановлено приписами ст. 52 Кодексу адміністративного судочинства України, згідно з частиною першою якої суд першої інстанції, встановивши що з адміністративним позовом звернулася не та особа, якій належить право вимоги, або не до тієї особи, яка повинна відповідати за адміністративним позовом, може за згодою позивача допустити заміну первинного позивача або відповідача належним позивачем або відповідачем, якщо це не потягне за собою зміни підсудності адміністративної справи.

Таким чином, оскільки за змістом цієї норми допустити заміну належної сторони у справі може виключно суд першої інстанції за умови згоди позивача та незмінності підсудності адміністративної справи, то можливості заміни неналежної сторони судом апеляційної інстанції процесуальним законодавством не передбачено.

Отже, на думку колегії суддів, позов ОСОБА_1 поданий до неналежного відповідача, що є підставою для відмови у задоволенні позову.

За наведених обставин колегія суддів дійшла висновку, що оскаржувана постанова підлягає скасуванню, оскільки вона прийнята з порушенням норм матеріального і процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, а також суд неповно встановив обставини, що мають значення для справи.

Керуючись ст. ст. 160, 195, 196, п. 3 ч. 1 ст. 198, ст. 202, п. 3 ч. 1 ст. 205, ст. ст. 207, 254 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України задовольнити.

Постанову Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 06 березня 2013 року у справі № 308/2064/13-а за позовом ОСОБА_1 до Відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України про визнання дій протиправними, скасування постанови - скасувати і прийняти нову постанову, якою у задоволенні позову відмовити.

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий О.М. Довгополов

Судді В.В. Святецький

Т.І. Шинкар

Постанова складена в повному обсязі 16.03.2016 року