Справа № 2а-16961/12/2670
Суддя: Швець В.В.
Дата ухвалення: 2016-02-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"02" лютого 2016 р. м. Київ К/800/65627/13

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі:

Швеця В.В.,

Малиніна В.В.,

Ситникова О.Ф.,

при секретарі Лопушенко О.В.,

за участю:

представника позивача Пальченко О.А.,

провівши в відкритому судовому засіданні касаційний розгляд адміністративної справи

за позовною заявою Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» до Державної виконавчої служби України про визнання протиправною та скасування постанови про стягнення виконавчого збору,

провадження в якій відкрито за касаційною скаргою Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 11 липня 2013 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 29 жовтня 2013 року,

в с т а н о в и л а:

У грудні 2012 року Державне підприємство «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» (далі - Підприємство) звернулось до суду із позовом про скасування постанови Державної виконавчої служби України (далі - ДВС України) від 27 листопада 2012 року № ВП № 33989183 про стягнення виконавчого збору в розмірі 84 226 542,62 гривень.

В обґрунтування позовних вимог зазначило, що спірна постанова є протиправною, оскільки на час її прийняття не закінчився строк на добровільне виконання рішення Господарського суду міста Києва. Окрім того, незважаючи на часткову сплату суму боргу, сума виконавчого збору визначена без врахування сплачених коштів.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 11 липня 2013 року, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 29 жовтня 2013 року, в задоволенні позову відмовлено.

В обґрунтування касаційної скарги позивач посилається на порушення судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, у зв'язку з чим просить скасувати ухвалені ними рішення та прийняти нову постанову про задоволення позову.

Відповідач заперечення на касаційну скаргу не подав.

Заслухавши доповідь судді, обговоривши доводи касаційної скарги, перевіривши правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального і процесуального права, юридичної оцінки обставин справи, колегія суддів вважає, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на таке.

Ухвалюючи рішення, суди попередніх інстанцій виходили з того, що дана справа є справою адміністративної юрисдикції. Втім, такий висновок не можна визнати обґрунтованим.

За перевіркою матеріалів справи оспорювана постанова ДВС України від 27 листопада 2012 року № ВП № 33989183 про стягнення виконавчого збору в розмірі 84 226 542,62 гривень, прийнята на підставі наказу від 1 серпня 2012 року № 23/527-25/58, виданого на виконання рішення Господарського суду міста Києва від 7 лютого 2012 року.

Відповідно до частини першої статті 181 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.

Отже, до юрисдикції адміністративних судів належать спори щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності державної виконавчої служби при виконанні всіх виконавчих документів, передбачених частиною другою статті 17 Закону України від 21 квітня 1999 року № 606-XIV «Про виконавче провадження» (далі - Закон № 606-XIV), крім тих, відносно яких законом установлено інший, виключний порядок їх оскарження.

За правилами статті 121-2 Господарського процесуального кодексу України скарги на дії чи бездіяльність органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів можуть бути подані стягувачем, боржником або прокурором протягом десяти днів з дня вчинення оскаржуваної дії, або з дня, коли зазначеним особам стало про неї відомо, або з дня, коли дія мала бути вчинена.

Таким чином, юрисдикція адміністративних судів не поширюється на публічно-правові справи про оскарження дій органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів.

Частиною четвертою статті 82 Закону № 606-XIV встановлено, що рішення, дії чи бездіяльність державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами до суду, який видав виконавчий документ, а іншими учасниками виконавчого провадження та особами, які залучаються до проведення виконавчих дій, - до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.

Тож, критеріями визначення юрисдикції судів щодо вирішення справ з приводу оскарження рішень, дій чи бездіяльності органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення є юрисдикційна належність суду, який видав виконавчий документ, та статус позивача як сторони у виконавчому провадженні.

У розумінні статті 8 Закону № 606-XIV сторонами у виконавчому провадженні є стягувач і боржник. При цьому до сторін, які можуть оскаржити рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби належать також їх представники за законом чи договором.

До того ж, Пленум Вищого адміністративного суду України у своїй постанові від 21 травня 2012 року № 5 «Про внесення змін до постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України від 13 грудня 2010 року № 3 «Про практику застосування адміністративними судами законодавства у справах із приводу оскарження рішень, дій чи бездіяльності державної виконавчої служби» наголосив, що до юрисдикції адміністративних судів належать усі справи з приводу оскарження рішень, дій чи бездіяльності органів державної виконавчої служби щодо виконання судових рішень на підставі виконавчих документів, виданих судами всіх юрисдикцій, за винятком тих, які видано загальними та господарськими судами у разі звернення до суду сторін відповідного виконавчого провадження чи їхніх представників.

Оскільки у даній справі Підприємством оскаржується постанова державного виконавця, як стороною виконавчого провадження (боржником), відкритого на виконання наказу Господарського суду міста Києва, то справа підлягає розгляду в порядку господарського судочинства.

Таким чином, висновок судів попередніх інстанцій про те, що цей спір належить до адміністративної юрисдикції, не ґрунтується на положеннях чинного законодавства.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 157 КАС України суд закриває провадження у справі, якщо її не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

За таких обставин, прийняті у справі рішення підлягають скасуванню із закриттям провадження в адміністративній справі.

Керуючись статтями 157, 221, 227, 231 КАС України, колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» задовольнити частково.

Постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 11 липня 2013 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 29 жовтня 2013 року скасувати.

Провадження у справі в порядку адміністративного судочинства закрити.

Роз'яснити право звернення до суду в порядку господарського судочинства.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді В.В.Швець

В.В.Малинін

О.Ф.Ситников