Справа № 812/98/16
Суддя: Т.В. Смішлива
Дата ухвалення: 2016-03-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛУГАНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

Іменем України

17 березня 2016 рокуСєвєродонецькСправа № 812/98/16

Луганський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Смішливої Т.В.

за участі секретаря - Кравцовій Т.О.

позивача - ОСОБА_1

представника відповідача - Горбенка Є.С., дов. № ВДЗ/3549 від 06.11.2015

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Сєвєродонецьку справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління МВС України у Луганській області про визнання протиправними дій, скасування наказів, поновлення на посаді,-

ВСТАНОВИВ:

10 лютого 2016 року до Луганського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 (далі - позивач) до Головного управління МВС України у Луганській області (далі - відповідач, ГУ МВС України у Луганській області), в якому позивач просив визнати протиправними дії ГУ МВС України у Луганській області щодо звільнення ОСОБА_1 з органів внутрішніх справ на підставі пп. «є» п.64 Положення про проходження рядовим та начальницьким складом органів внутрішніх справ та щодо винесення наказу ГУ МВС України № 2739 від 01.11.2015 та винесення наказу ГУ МВС України у Луганській області № 393 о/с від 05.11.2015 в частині звільнення ОСОБА_1 з органів внутрішніх справ на підставі пп. «є» п.64 Положення про проходження рядовим та начальницьким складом органів внутрішніх справ; визнати протиправними та скасувати: наказ ГУ МВС України у Луганській області № 2739 від 01.11.2015 в частині звільнення ОСОБА_1 з органів внутрішніх справ на підставі пп. «є» п.64 Положення про проходження рядовим та начальницьким складом органів внутрішніх справ; наказ ГУ МВС України у Луганській області № 393 о/с від 05.11.2015 в частині звільнення ОСОБА_1 з органів внутрішніх справ на підставі пп. «є» п.64 Положення про проходження рядовим та начальницьким складом органів внутрішніх справ; поновити ОСОБА_1 на посаді заступника начальника слідчого відділення Краснодонського РВ УМВС України у Луганській області з 26.08.2015.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що у період з 29.07.2001 по 05.11.2015 перебувала на службі у органах внутрішніх справ України. 05.11.2015 позивач звільнена з ОВС з посади заступника начальника слідчого відділення Краснодонського РВ УМВС України в Луганській області. Трудову книжку із записом про час роботи в ОВС позивач отримала 16.01.2016. Витяг з наказу № 393 о/с від 05.11.2015 із зазначенням підстав звільнення (за порушення дисципліни) позивач отримала електронною поштою 20.01.2016. З 25.08.2014 згідно ч. 6 ст.179 КЗпП України, позивач знаходилася у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею 6-ти років. Зазначена відпустка мала закінчитися 25.08.2015, але дитина позивача надалі потребувала домашнього догляду, у зв'язку з чим позивач не мала можливості продовжувати роботу в органах внутрішніх справ. 03 серпня 2015 поштовим відправленням з описом вкладення № 089 позивач надіслала рапорт про звільнення на ім'я начальника ГУМВС України у Луганській області Науменка А.В., у якому просила звільнити її за власним бажанням під час перебування у відпустці по догляду за дитиною. 22.08.2015 позивачем отримано лист за підписом начальника управління кадрового забезпечення ГУМВС України у Луганській області Чабана В.О., у якому повідомлялося, що рапорт розглянуто, за результатом розгляду прийнято рішення про відмову позивачу у звільненні у термін, про який вона просить. З посиланням на п.68 Положення про проходження служби рядовим та начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженого постановою КМУ від 29.07.1991 № 144, позивачу було висунуто вимогу приступити до виконання службових обов'язків з 26.08.2015 та відпрацювати 3 місяці з цієї дати, після чого позивача буде звільнено за власним бажанням. У випадку невиконання цієї вимоги її буде звільнено за пп. «є» п.64 зазначеного Положення, тобто за порушення дисципліни. Після закінчення відпустки по догляду за дитиною до досягнення нею 6-ти років, тобто з 26.08.2015, позивач до роботи не стала, бо не мала такої можливості у зв'язку з тим, що її дитина і надалі потребувала домашнього догляду. 08.10.2015 позивач, вважаючи себе звільненою, звернулася до управління кадрового забезпечення ГУ МВС України у Луганській області із заявою про видачу дубліката трудової книжки. У наданні дубліката трудової книжки позивачу відмовлено на тій підставі, що станом на 08.10.2015 наказ про звільнення відсутній. 16.01.2016 позивач повторно звернулася до управління кадрового забезпечення ГУ МВС України у Луганській області з вимогою надання їй дублікат трудової книжки, після чого отримала трудову книжку, у якій зазначено, що позивач звільнена з органів внутрішніх справ України відповідно до наказу ГУ МВС України у Луганській області № 2739 від 01.11.2015. Підстава звільнення невідома. Копію зазначеного наказу разом з трудовою книжкою позивачу не надано. 21.01.2016 на усну вимогу позивач отримала електронною поштою скановану копію наказу ГУ МВС України у Луганській області № 393 о/с від 05.11.2015, з якого дізналася, що її звільнено за порушення дисципліни, тобто за ініціативою власника. На підставі викладеного позивач просила суд задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала, надала пояснення, аналогічні викладеним у позові.

Представник відповідача позов не визнав, пояснив, що під час службового розслідування заступник начальника СВ Краснодонського РВ УМВС майор міліції ОСОБА_1 згідно наказу ГУ МВС України у Луганській області від 26.08.2015 № 247 о/с з 26.08.2014 по 25.08.2015 знаходилась у відпустці по догляду за дитиною по досягненню нею 6-ти річного віку та з 26.08.2015 повинна була приступити до виконання службових обов'язків. Під час перебування у відпустці, 03.08.2015 ОСОБА_1 написано рапорт на звільнення за власним бажанням. До ГУМВС у Луганській області рапорт надійшов 04.08.2015. 18.08.2015 за вих.6/2-3912 на ім'я ОСОБА_1 направлено лист з інформацією, що її рапорт погоджений за умови відпрацювання 3-х місяців. 08.10.2015 до Управління кадрового забезпечення надійшла заява від ОСОБА_1 щодо видачі їй трудової книжки, а також витягу з наказу про звільнення, на підставі чого до Слідчого управління ГУМВСУ з УКЗ ГУМВСУ 12.10.2015 за вих.6/2-4685 направлено службового листа з проханням повідомити чи приступила до виконання службових обов'язків ОСОБА_1, а саме інформацією щодо не виходу останньої на службу після закінчення відпустки по догляду за дитиною. 15.10.2015 на ім'я начальника СУ ГУМВСУ у Луганській області полковника міліції Усманова Р.А. надійшов рапорт заступника начальника СУ ГУМВСУ у Луганській області полковника міліції Ткаченка Д.В. про те, що заступник начальника СВ Краснодонського РВ УМВС майор міліції ОСОБА_1 26.08.2015 мала вийти на службу відпустки по догляду за дитиною, але з 26.08.2015 та дотепер на службу не вийшла, про причини невиходу не повідомила та документів, що підтверджують законність відсутності на службу не надала. 15.10.2015 на підставі наказу ГУ МВСУ у Луганській області № 2651 стосовно майора міліції ОСОБА_1 розпочато службове розслідування. Про проведення службового розслідування ОСОБА_1 повідомлено телефоном та запропоновано надати пояснення за фактом її відсутності на службі з 26.08.2015. ОСОБА_1 20.10.2015 прибула до місця дислокації ГУМВСУ у Луганській області та надала пояснення, в яких зазначила, що у зв'язку з тим, що її дитина хворіє та потребує додаткового догляду, вона не може продовжувати службу в ОВС. На пропозицію надати документи, що підтверджують хворобу дитини, вона повідомила, що вказані документи у неї відсутні. Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 16.09.2015 № 730 про утворення територіальних органів Національної поліції та ліквідацію територіальних органів Міністерства внутрішніх справ, утворюється юридична особа публічного права Головне управління Національної поліції в Луганській області, в свою чергу юридична особа публічного права Головне управління міністерства внутрішніх справ у Луганській області - ліквідується. Згідно наказу МВС України від 06.11.2016 № 1388 «Про організаційно-штатні питання» в ГУМВСУ у Луганській області скасовуються всі штати та скорочуються всі посади. Таким чином в ГУМВСУ відсутні штатні посади, на які можливо було поновити ОСОБА_1 Крім того, зазначив, що через втрату особових справ співробітників ГУМВСУ у Луганській області на час звільнення ОСОБА_1 відповідачу не було відомо про те, що позивачка є одинокою матір'ю та її не може бути звільнено за ініціативою адміністрації. Після отримання разом з позовом копії судового рішення про розірвання шлюбу ОСОБА_1 керівництвом ГУМВСУ у Луганській області прийнято рішення про внесення змін до наказу № 393 о/с від 05.11.2015, а саме змінено підстави звільнення та зазначено, що звільнення здійснено за власним бажанням позивача. На підставі викладеного, представник відповідача просив суд у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити в повному обсязі.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог і наданих сторонами доказів, оцінивши докази відповідно до вимог ст.ст. 69-72 КАС України, суд приходить до такого.

Судом встановлено, що майор міліції ОСОБА_1 працювала на посаді заступника начальника слідчого відділу Краснодонського РВ УМВСУ у Луганській області в органах внутрішніх справ з 2001 року (а.с.5-6).

Наказом ГУМВС України у Луганській області від 26.08.2014 № 247 о/с майору міліції ОСОБА_1, заступнику начальника слідчого відділу Краснодонського РВ УМВС у Луганській області з 26.08.2014 по 25.08.2015 надано відпустку по догляду за дитиною до досягненню нею 6-ти річного віку (а.с.32).

ОСОБА_1 03.08.2015 подано рапорт до ГУМВС України у Луганській області на звільнення за власним бажанням, який зареєстровано 04.08.2015 за № 4237 (а.с.33).

За результатами розгляду вказаного рапорту 18.08.2015 за № 6/2-3912 на ім'я ОСОБА_1 ГУМВС України у Луганській області направлено лист, яким повідомлено позивача, що ГУМВСУ не заперечує щодо звільнення ОСОБА_1 з ОВС за умов відпрацювання 3-х місячного терміну відповідно до п.68 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ України, після виходу з відпустки по догляду за дитиною. Одночасно зазначено, що у випадку не виходу на службу без поважних причин її буде звільнено з ОВС за п. 64 «є» (за порушення дисципліни) (а.с. 34).

ОСОБА_1 08.10.2015 до ГУМВСУ у Луганській області подано заяву про видачу дубліката трудової книжки, а також витягу з наказу про звільнення (а.с.35).

Після надходження вказаної заяви та з'ясування відсутності ОСОБА_1 на роботі наказом ГУМВС України у Луганській області № 265 від 15.10.2015 призначено проведення службового розслідування за фактом порушення службової дисципліни майором міліції ОСОБА_1 відповідно до вимог п.2.6 Інструкції про порядок проведення службових розслідувань в органах внутрішніх справ України, затвердженої наказом МВС України від 12.03.2013 № 230 (а.с.38).

Висновок про результати службового розслідування за фактом порушення службової дисципліни майором міліції ОСОБА_1 затверджено 30.10.2015 першим заступником начальника ГУМВС України у Луганській області Усмановим Р.А. (а.с.42-43).

Як вбачається з матеріалів справи, під час службового розслідування ОСОБА_1 неодноразово запрошували до ГУМВСУ у Луганській області для надання пояснень щодо невиходу на службу після закінчення соціальної відпустки (а.с. 39-40).

ОСОБА_1 20.10.2015 надано письмові пояснення, у яких зазначено, що рапортом від 03.08.2015 вона просила керівництво звільнити її за власним бажанням під час перебування в декретній відпустці через необхідність догляду за дитиною. Вважала, що відповідно до п. 17 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ України та ст. 38 КЗпП України вона має переважне право на звільнення у той термін, у який просить. Також зазначено, що їй відомо результати розгляду вказаного рапорту з листа ГУМВС, у якому зазначено вимогу про відпрацювання 3-х місяців перед звільненням. Зазначила, що до роботи вона не приступала у зв'язку з тим, що її дитина хворіє та потребує додаткового догляду (а.с. 41).

Жодних документів до вказаних пояснень ОСОБА_1 не додано, посилання на медичні документи на підтвердження хвороби дитини, або на інші документи щодо неможливості продовження служби у поясненнях також відсутні.

Наказом ГУМВС України у Луганській області від 01.11.2015 № 2739 «Про покарання заступника начальника Краснодонського РВ ГУМВСУ ОСОБА_1.» зафіксовано факт порушення позивачем вимог ст. 7 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України, що виразилось у тривалому невиході на службу без поважних причин під час проведення АТО, вирішено звільнити з органів внутрішніх справ заступника начальника слідчого відділу Краснодонського РВ УМВСУ у Луганській області ОСОБА_1 за п.64 «є» (за порушення дисципліни) Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ України (а.с. 44).

Наказом ГУМВС України в Луганській області № 393 о/с від 05.11.2015 ОСОБА_1 звільнено з органів внутрішніх справі у запас Збройних сил України за п.64 «є» (за порушення дисципліни) Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ України (а.с. 45).

Наказом ГУМВС України в Луганській області № 4 о/с від 13.03.2016 внесено зміни до наказу № 393 о/с від 05.11.2015, а саме - змінено підстави звільнення ОСОБА_1 «вважати звільненою за п. 64 «ж» (за власним бажанням) на підставі рапорту ОСОБА_1 від 03.08.2015 та рапорту начальника ВЮЗ від 14.03.2016» (а.с. 63)

Вирішуючи питання про правомірність винесення оскаржуваних позивачем наказів № 2739 від 01.11.2015 та № 393 о/с від 05.11.2015, суд виходить з такого.

Частиною 1 статті 18 Закону України від 20 грудня 1990 року № 565-XII «Про міліцію» (далі - Закон № 565-XII), який був чинним на час виникнення спірних правовідносин, передбачено, що порядок та умови проходження служби в міліції регламентуються Положенням про проходження служби особовим складом органів внутрішніх справ, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів УРСР від 29 липня 1991 року № 114 (далі - Положення).

Відповідно до пункту 10 Положення особи рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ користуються всіма соціально-економічними, політичними та особистими правами і свободами, виконують усі обов'язки громадян, передбачені Конституцією та іншими законодавчими актами, а їх права, обов'язки і відповідальність, що випливають з умов служби, визначаються законодавством, Присягою, статутами органів внутрішніх справ і цим Положенням.

Щодо винесення відповідачем наказу від 01.11.2015 № 2739 про покарання суд виходить з такого.

Згідно статті 12 Дисциплінарного статуту внутрішніх справ України, затвердженого Законом України від 22 лютого 2006 року № 3460-ІV, (далі - Дисциплінарний статут) на осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ за порушення службової дисципліни можуть накладатися такі види дисциплінарних стягнень: усне зауваження; зауваження; догана; сувора догана; попередження про неповну посадову відповідність; звільнення з посади; пониження в спеціальному званні на один ступінь; звільнення з органів внутрішніх справ.

Порядок накладення дисциплінарних стягнень на осіб рядового і начальницького складу врегульовано статтею 14 Статуту.

Зокрема, з метою з'ясування всіх обставин дисциплінарного проступку, учиненого особою рядового або начальницького складу, начальник призначає службове розслідування. Службове розслідування має бути завершене протягом одного місяця з дня його призначення начальником. У разі необхідності цей термін може бути продовжено начальником, який призначив службове розслідування, або старшим прямим начальником, але не більш як на один місяць. Перед накладенням дисциплінарного стягнення начальник або особа, яка проводить службове розслідування, повинні зажадати від порушника надання письмового пояснення. Небажання порушника надавати пояснення не перешкоджає накладенню дисциплінарного стягнення. Про накладення дисциплінарного стягнення видається наказ, зміст якого оголошується особовому складу органів внутрішніх справ. Зміст наказу доводиться до відома особи рядового або начальницького складу, яку притягнуто до дисциплінарної відповідальності, під підпис. У разі звільнення з посади або звільнення з органів внутрішніх справ особі рядового або начальницького складу видається витяг з наказу. При визначенні виду дисциплінарного стягнення мають враховуватися тяжкість проступку, обставини, за яких його скоєно, заподіяна шкода, попередня поведінка особи та визнання нею своєї вини, її ставлення до виконання службових обов'язків, рівень кваліфікації тощо. Звільнення осіб рядового і начальницького складу з органів внутрішніх справ як вид стягнення є крайнім заходом дисциплінарного впливу.

Статтею 1 Дисциплінарного статуту визначено, що службова дисципліна - дотримання особами рядового і начальницького складу Конституції і законів України, актів Президента України і Кабінету Міністрів України, наказів та інших нормативно-правових актів Міністерства внутрішніх справ України, підпорядкованих йому органів і підрозділів та Присяги працівника органів внутрішніх справ України.

Згідно статті 7 Дисциплінарного статуту службова дисципліна базується на високій свідомості та зобов'язує кожну особу рядового і начальницького складу: дотримуватися законодавства, неухильно виконувати вимоги Присяги працівника органів внутрішніх справ України, статутів і наказів начальників, дотримуватися норм професійної та службової етики, бути прикладом у дотриманні громадського порядку, припиняти протиправні дії осіб, які їх учиняють.

У відповідності до статті 2 Дисциплінарного статуту дисциплінарний проступок - невиконання чи неналежне виконання особою рядового або начальницького складу службової дисципліни.

Згідно висновку службового розслідування за фактом порушення службової дисципліни майором міліції ОСОБА_1, затвердженого 30.10.2015 першим заступником начальника ГУМВС України у Луганській області Усмановим Р.А., під час службового розслідування, у тому числі з пояснень ОСОБА_1, встановлено факт відсутності останньої на службі з 26.08.2015, та запропоновано дні невиходу на службу заступника начальника слідчого відділу Краснодонського РВ УМВС у Луганській області ОСОБА_1 з 26.08.2015 вважати прогулом (а.с. 42-43).

Дисциплінарний статут ОВС та Положення про проходження служби рядовим та начальницьким складом органів внутрішніх справ України не містять визначення «прогулу». Натомість, поняття «прогул» міститься у Кодексі законів про працю України. Так, відповідно до п. 4 ст. 40 КЗпП України трудовий договір з працівником може бути розірвано з ініціативи власника або уповноваженої ним особи у випадку прогулу (в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин.

ОСОБА_1 під час розгляду справи надано до суду копію рішення Краснодонського міськрайонного суду Луганської області від 22.09.2011 у справі № 2-2300/2011, яким розірвано шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_8, зареєстрований у Відділі реєстрації актів цивільного стану Краснодонського міськрайонного управління юстиції Луганської області 14.02.2009, актовий запис № 35. Після розірвання шлюбу позивачці (ОСОБА_1) залишено прізвище «ОСОБА_1» (а.с. 13)

Таким чином, вказаним рішенням підтверджено статус позивача як одинокої матері.

Проте а ні Положення про проходження служби рядовим та начальницьким складом органів внутрішніх справ України, ні Дисциплінарний статут ОВС, ні Кодекс Законів про працю України не містять заборон щодо притягнення до дисциплінарної відповідальності одиноких матерів у випадку встановлення фактів порушення дисципліни, за виключенням такого виду відповідальності як звільнення.

Враховуючи, що факт невиходу позивача на службу з 26.08.2015 встановлено матеріалами службового розслідування, суд вважає правомірними дії ГУМВСУ у Луганській області щодо винесення наказу від 01.11.2015 № 2739 про покарання ОСОБА_1, а вимоги щодо його скасування суд вважає безпідставними.

Пунктом 17 Положення визначено, що вагітні жінки і матері з числа осіб рядового і начальницького складу користуються всіма правами і пільгами, встановленими законодавством.

Відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 позивачка є матір'ю ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 7).

Частиною першою статті 38 Кодексу Законів про працю України встановлено, що працівник має право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це власника або уповноважений ним орган письмово за два тижні. У разі, коли заява працівника про звільнення з роботи за власним бажанням зумовлена неможливістю продовжувати роботу (переїзд на нове місце проживання; переведення чоловіка або дружини на роботу в іншу місцевість; вступ до навчального закладу; неможливість проживання у даній місцевості, підтверджена медичним висновком; вагітність; догляд за дитиною до досягнення нею чотирнадцятирічного віку або дитиною-інвалідом; догляд за хворим членом сім'ї відповідно до медичного висновку або інвалідом I групи; вихід на пенсію; прийняття на роботу за конкурсом, а також з інших поважних причин), власник або уповноважений ним орган повинен розірвати трудовий договір у строк, про який просить працівник.

Тобто, вказаною нормою передбачено право працівника на розірвання трудового договору у строк, про який він просить, якщо медичним висновком підтверджено необхідність догляду за дитиною до досягнення нею чотирнадцятирічного віку.

Як встановлено судом, жодних медичних довідок про необхідність догляду за дитиною ОСОБА_1 відповідачу не надавала.

Відповідно до п. 68 Положення особи рядового і начальницького складу, які виявили бажання звільнитися зі служби за особистим проханням, попереджають прямого начальника органу внутрішніх справ про прийняте ними рішення не пізніш як за три місяці до дня звільнення, про що подають рапорт за командою.

Посилання позивача на те, що рапорт від 03.08.2015 про звільнення подано нею під час перебування у соціальній відпустці, а тому на неї не розповсюджується Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, суд вважає безпідставним, оскільки весь час перебування ОСОБА_1 у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею 6-річного віку зараховується до часу проходження служби, що підтверджено записами у трудовій книжці позивача (а.с. 5-6).

Крім того, Верховним судом України під час розгляду справи до управління Міністерства внутрішніх справ України в Одеській області про визнання наказу про звільнення незаконним, поновлення на роботі та стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу у постанові від 10.07.2012 висловлено позицію про те, що звільнення працівника ОВС до закінчення строку, встановленого п. 68 Положення, суперечать вимогам пункту 68 Положення, оскільки за змістом цього пункту до закінчення трьохмісячного строку попередження згадані особи мають право відкликати поданий рапорт, якщо сторони не домовилися про звільнення у більш короткий строк.

Про необхідність відпрацювання 3-місячного терміну ОСОБА_1 повідомлено листом від 18.08.2015, факт отримання якого 22.08.2015 визнано позивачем у позові та підтверджено під час розгляду справи.

Тобто, на час закінчення соціальної відпустки (25.08.2015) позивач була обізнана про те, що її звільнення можливе лише після відпрацювання 3-місячного терміну, а також про негативні наслідки невиходу на службу.

Частиною третьою статті 184 Кодексу Законів про працю України передбачено, що звільнення вагітних жінок і жінок, які мають дітей віком до трьох років (до шести років -частина шоста статті 179), одиноких матерів при наявності дитини віком до чотирнадцяти років або дитини-інваліда з ініціативи власника або уповноваженого ним органу не допускається, крім випадків повної ліквідації підприємства, установи, організації, коли допускається звільнення з обов'язковим працевлаштуванням.

Представником відповідача повідомлено суд про те, що всі особові справи співробітників ГУМВС України у Луганській області зберігались в адміністративній будівлі ГУМВС Україні у Луганській області за адресою: вул. Луначарського, 38, м. Луганськ, яку було захоплено незаконними озброєними формуваннями. У результаті всі особові справи, у тому числі і справу ОСОБА_1, втрачено. Факт захоплення адміністративної будівлі ГУМВС України у Луганській області, а відтак і втрати майна та документації підтверджено витягом з кримінального провадження № 0000359 (а.с. 67)

З огляду на вказане, враховуючи, що до тепер м. Луганськ знаходиться на тимчасово непідконтрольній українській владі території, суд вважає обґрунтованим посилання представника відповідача на те, що під час прийняття рішення про звільнення ОСОБА_1 відповідачу не було відомо, що остання є одинокою матір'ю.

Після дослідження судом матеріалів даної справи, зокрема, рішення Краснодонського міськрайонного суду Луганської області від 22.09.2011 про розірвання шлюбу між позивачем та її чоловіком, відповідачем видано наказ № 4 о/с від 14.03.2016, яким внесено зміни до наказу № 393 о/с від 05.11.2015, а саме змінено підстави звільнення ОСОБА_1 з п. 64 «є» (за порушення дисципліни) та звільнення за п. 64 «ж» (за власним бажанням).

З огляду на те, що ні в рапорті про звільнення за власним бажанням від 03.08.2015, ні в рапорті від 08.10.2015, ні в письмових поясненнях від 20.10.2015 ОСОБА_1 не зазначено, що вона є одинокою матір'ю та має гарантії, передбачені статтею 184 Кодексу Законів про працю України (а.с. 33, 35, 41), суд вважає правомірними дії відповідача щодо зміни причин звільнення.

Таким чином, відповідач фактично задовольнив рапорт позивача про звільнення її за власним бажанням.

При цьому, ОСОБА_1 у судовому засіданні підтвердила, що жодних рапортів про відкликання рапорту від 03.08.2015 нею з 03.08.2015 та до цього часу не подавалось.

З урахуванням встановлених обставин суд вважає, що вимоги позивача про визнання протиправними дій відповідача щодо винесення наказу № 393 о/с від 05.11.2015 з подальшими змінами, внесеними наказом № 4 о/с від 13.03.2016, скасування цього наказу та поновлення ОСОБА_1 на посаді заступника начальника слідчого відділу Краснодонського РВ УМВС у Луганській області суд є необґрунтованими та задоволенню не підлягають.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 2, 11, 17, 18, 94, 158-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Головного управління МВС України в Луганській області про визнання протиправними дій, скасування наказів, поновлення на посаді відмовити за необґрунтованістю.

Постанова суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого Кодексом адміністративного судочинства України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження

Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Згідно з частиною 3 статті 160 КАС України постанову складено у повному обсязі 17 березня 2016 року.

Суддя Т.В. Смішлива