Справа № 826/17030/13-а
Суддя: Бухтіярова І.О.
Дата ухвалення: 2016-03-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 березня 2016 року м. Київ К/800/63903/14

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі Бухтіярової І.О., Веденяпіна О.А., Костенка М.І.,
за участю секретаря судового засідання Бовкуна В.В.,

представника позивача ОСОБА_4,

представника третьої особи Рулякова В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Державної податкової інспекції у Дарницькому районі Головного управління Міндоходів у м. Києві

на постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 24.11.2014 року

у справі № 826/17030/13-а

за позовом ОСОБА_6 (далі - позивач, ОСОБА_6)

до Державної податкової інспекції у Дарницькому районі Головного управління Міндоходів у м. Києві (далі - відповідач, ДПІ у Дарницькому районі ГУ Міндоходів у м. Києві)

третьої особи товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія з управління активами «Аола» (далі - третя особа, ТОВ «Компанія з управління активами «Аола»)

про визнання протиправними дій та визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, -

ВСТАНОВИЛА:

Позивач звернувся у жовтні 2013 року до суду з адміністративним позовом до ДПІ у Дарницькому районі ГУ Міндоходів у м. Києві про визнання протиправними дій з проведення документальної позапланової невиїзної перевірки з питання повноти та своєчасності сплати до бюджету податку з доходів фізичних осіб за період з 01.01.2012 року по 31.12.2012 року та про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 16.10.2013 року № /5074.

Постановою окружного адміністративного суду міста Києва від 27.06.2014 року в задоволенні позову відмовлено повністю.

Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 24.11.2014 року постанову окружного адміністративного суду міста Києва від 27.06.2014 року скасовано та прийнято нову постанову, якою позовні вимоги задоволено.

Не погоджуючись з рішенням суду апеляційної інстанції, відповідач подав касаційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду апеляційної інстанції та залишити в силі рішення суду першої інстанції. Вважає, що рішення суду апеляційної інстанції про визнання протиправним та скасування спірного податкового повідомлення-рішення прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Позивач у своїх запереченнях на касаційну скаргу зазначає, що рішення суду апеляційної інстанції прийнято з дотриманням норм матеріального та процесуального права, вважає касаційну скаргу відповідача необґрунтованою, а тому просить залишити касаційну скаргу без задоволення.

Відповідно до частини першої статті 220 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі і не може досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому засіданні та вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши та обговоривши доводи касаційної скарги, матеріали справи, перевіривши правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі, суд касаційної інстанції дійшов висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Враховуючи те, що касатор-відповідач оскаржує рішення суду апеляційної інстанції про задоволення позовних вимог про визнання протиправним та скасування спірного податкового повідомлення-рішення, позивачем дане рішення не оскаржено, касаційна інстанція не знаходить необхідності аналізувати решту судового рішення, перевіряючи його законність та обґрунтованість.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що у зв'язку з неподанням позивачем станом на 30.09.2013 року декларації про майновий стан і доходи за 2012 рік, а також у зв'язку з надходженням податкової інформації щодо отримання позивачем 24,975% статутного капіталу ТОВ «Мерсес Плюс» у вигляді додаткового блага, відповідачем прийнято рішення про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки позивача з питання повноти та своєчасності сплати до бюджету податку з доходів фізичних осіб за період з 01.01.2012 року по 31.12.2012 року, за результатами якої складено акт від 30.09.2013 року № 1072/26-51-17-01/НОМЕР_1.

Проведеною перевіркою встановлено допущення позивачем порушень вимог ст. 36, пп. 49.18.4. п. 49.18. ст. 49, п. 176.1. ст. 176 Податкового кодексу України (далі - ПК України), позивачем податкову декларацію про майновий стан і доходи за 2012 рік до податкового органу не подано, сплату до бюджету податку на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування не здійснено.

Крім того, судами попередніх інстанцій було встановлено, що між ТОВ «Компанія з управління активами «Аола», що виступає в інтересах та за рахунок пайового венчурного інвестиційного фонду «Солідарні активи» не диверсифікованого виду закритого типу (продавець) та позивачем (покупець) укладено договір купівлі-продажу (відступлення) частки у статутному капіталі ТОВ «Мерсес плюс» № 07/04/10-КП2 від 07.04.2010 року, за умовами якого, з урахуванням додаткових угод до договору, продавець зобов'язується продати покупцеві частину своєї частки у статутному капіталі ТОВ «Мерсес плюс» номінальною вартістю 17 482 500,00 гривень, що становить 24,975 % статутного капіталу. Покупець зобов'язується прийняти та оплатити зазначену частку в порядку та на умовах даного договору.

Пункт 2.1. договору передбачає, що відступлення частки за цим договором є чинним і покупець набуває права власності на частку з моменту підписання даного договору, але не раніше дня проведення державної реєстрації відповідних змін до Статуту ТОВ «Мерсес плюс».

Відповідно до п. 3.1 договору, за відступлення частки покупець зобов'язується сплатити продавцю 17 482 500,00 гривень в строк до 31.12.2012 року (в даний пункт були внесені зміни додатковими угодами між сторонами, зокрема, в частині збільшення строку оплати за частину корпоративних прав).

19.12.2012 року між ТОВ «Компанія з управління активами «Аола», що виступає в інтересах та за рахунок пайового венчурного інвестиційного фонду «Солідарні активи» не диверсифікованого виду закритого типу (покупець) та позивачем (продавець) укладено договір купівлі-продажу (відчуження) частки у статутному капіталі ТОВ «Мерсес плюс» за № 12/12-КП2.

Відповідно до розділу 1 даного договору, продавець зобов'язується продати покупцеві частину своєї частки у статутному капіталі ТОВ «Мерсес плюс» номінальною вартістю 17 482 500,00 гривень, що становить 24,975 % статутного капіталу ТОВ «Мерсес плюс» та формується за рахунок грошових коштів і відповідає 24,975 % голосів на зборах його учасників. Покупець зобов'язується прийняти та оплатити зазначену частку в порядку та на умовах даного договору.

Пунктом 2.1. договору передбачено, що відчуження частки за цим договором є чинним і покупець набуває права власності на частку з моменту підписання даного договору, але не раніше дня проведення державної реєстрації відповідних змін до Статуту ТОВ «Мерсес плюс».

За відчуження частки покупець зобов'язується сплатити продавцю 17 482 500,00 гривень у строк до 25.12.2012 року (п. 3.1. договору).

Також між сторонами було укладено угоду від 31.12.2012 року про зарахування зустрічних однорідних вимог № 2, згідно пункту 2.2. якої зобов'язання ТОВ «Компанія з управління активами «Аола» за договором купівлі-продажу № 12/12-КП2 від 19.12.2012 року перед позивачем на суму 17 482 500,00 гривень припиняються повністю. В акті перевірки зроблено висновок про те, що дана сума є доходом позивача, який мав бути оподаткований.

Зазначені вище обставини слугували підставою для прийняття спірного податкового повідомлення-рішення від 16.10.2013 року № /5074, яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб у розмірі 2 971 810,00 гривень і застосовані штрафні (фінансові) санкції в розмірі 170,00 гривень.

Суд першої інстанції, відмовляючи в задоволенні позовних вимог, виходив з того, що під час судового розгляду позивачем не було надано платіжних доручень, розписок чи будь-яких інших документів про перерахування коштів, у зв'язку з чим суд дійшов висновку про те, що спірне податкове повідомлення-рішення прийнято відповідачем правомірно.

Колегія суддів касаційної інстанції вважає такий висновок суду першої інстанції помилковим та повністю погоджується з висновками суду апеляційної інстанції, який скасовуючи рішення суду першої інстанції та задовольняючи позовні вимоги про визнання протиправним та скасування спірного податкового повідомлення-рішення, виходив з наступного.

Згідно ч. 1 ст. 1087 Цивільного кодексу України розрахунки за участю фізичних осіб, не пов'язані із здійсненням ними підприємницької діяльності, можуть проводитись у готівковій або безготівковій формі з допомогою розрахункових документів у електронному або паперовому вигляді.

Відповідно до пп. 170.2.1, пп. 170.2.2 п. 170.2 ст. 170 Податкового кодексу України (далі - ПК України) облік загального фінансового результату операцій з інвестиційними активами ведеться платником податку самостійно, окремо від інших доходів і витрат. Для цілей оподаткування інвестиційного прибутку звітним періодом вважається календарний рік. Інвестиційний прибуток розраховується як позитивна різниця між доходом, отриманим платником податку від продажу окремого інвестиційного активу та його вартістю, що визначається із суми витрат на придбання такого активу.

Судом апеляційної інстанції було встановлено, що за набуття у власність 24,975% статутного капіталу ТОВ «Компанія з управління активами «Аола» позивачем мали бути здійснено витрати у розмірі 17 482 500,00 гривень, за продаж 24,975% статутного капіталу ТОВ «Компанія з управління активами «Аола» позивачем в подальшому мало бути отримано 17 482 500,00 гривень.

Однак, судом апеляційної інстанції вірно зазначено, що в даному випадку проведено зарахування зустрічних однорідних вимог в одній й тій самій сумі, як за придбання так і за відчуження тієї ж самої частки статутного капіталу ТОВ «Мерсес плюс» між тими самими сторонами - позивачем та ТОВ «Компанія з управління активами «Аола».

Таким чином, фактична різниця між витратами на придбання 24,975% статутного капіталу ТОВ «Мерсес плюс» та доходом від відчуження цієї частки становить 0,00 гривень.

Отже, суд апеляційної інстанції дійшов вірного висновку, що від цієї операції позивач не отримав позитивної різниці між доходом, отриманим платником податку від продажу окремого інвестиційного активу, та його вартістю, що визначається із суми витрат на придбання такого активу.

Відповідно до ст. 164 ПК України, базою оподаткування є загальний оподатковуваний дохід, з урахуванням особливостей, визначених цим розділом.

Загальний оподатковуваний дохід - будь-який дохід, який підлягає оподаткуванню, нарахований (виплачений, наданий) на користь платника податку протягом звітного податкового періоду.

Загальний оподатковуваний дохід складається з доходів, які остаточно оподатковуються під час їх нарахування (виплати, надання), доходів, які оподатковуються у складі загального річного оподатковуваного доходу, та доходів, які оподатковуються за іншими правилами, визначеними цим Кодексом.

Загальний місячний оподатковуваний дохід складається із суми оподатковуваних доходів, нарахованих (виплачених, наданих) протягом такого звітного податкового місяця.

Загальний річний оподатковуваний дохід дорівнює сумі загальних місячних оподатковуваних доходів, іноземних доходів, отриманих протягом такого звітного податкового року, доходів, отриманих фізичною особою-підприємцем від провадження господарської діяльності згідно із статтею 177 цього Кодексу, та доходів, отриманих фізичною особою, яка провадить незалежну професійну діяльність згідно із статтею 178 цього Кодексу.

Відповідно до пп. 164.2.9 п. 164.2 ст. 164 ПК України до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включаються, зокрема, інвестиційний прибуток від проведення платником податку операцій з цінними паперами, деривативами та корпоративними правами, випущеними в інших, ніж цінні папери, формах, крім доходу від операцій, зазначених у підпунктах 165.1.2, 165.1.40 і 165.1.52 пункту 165.1 статті 165 цього Кодексу.

Особливості оподаткування інвестиційного прибутку визначаються п. 170.2 ст. 170 ПК України, відповідно до якого облік загального фінансового результату операцій з інвестиційними активами ведеться платником податку самостійно, окремо від інших доходів і витрат. Для цілей оподаткування інвестиційного прибутку звітним періодом вважається календарний рік (пп. 170.2.1 п. 170.2 ст. 170 ПК України).

Відповідно до пп. 170.2.6 п. 170.2 ст. 170 ПК України до складу загального річного оподатковуваного доходу платника податку включається позитивне значення загального фінансового результату операцій з інвестиційними активами за наслідками такого звітного (податкового) року.

При цьому, пп. 170.2.8 п. 170.2 ст. 170 ПК України передбачено, що не підлягає оподаткуванню та не включається до загального річного оподатковуваного доходу дохід, отриманий платником податку протягом звітного податкового року.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що у 2012 році позивачем не було отримано позитивного значення загального фінансового результату операцій з інвестиційними активами за наслідками 2012 року.

Колегія суддів касаційної інстанції погоджується з судом апеляційної інстанції який вірно зазначив, що в розумінні ПК України позивач за наслідками 2012 року не отримав інвестиційного прибутку від операцій з цінними паперами, тому, відповідно, не повинен був вказувати зазначений дохід в декларації за 2012 рік та сплачувати податок на доходи з фізичних осіб.

При цьому, судом апеляційної інстанції зазначено, що відповідачем не було надано суду жодного належного й допустимого доказу, який би підтверджував отримання позивачем інвестиційного прибутку від операції з купівлі-продажу часток у статутному капіталі ТОВ «Мерсес плюс» у 2012 році.

Враховуючи наведене, колегія суддів касаційної інстанції погоджується з висновком суду апеляційної інстанції про те, що у відповідача були відсутні підстави для прийняття податкового повідомлення-рішення № /5074 від 16.10.2013 року, а відтак, позовні вимоги ОСОБА_6 є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Отже, доводи касаційної скарги не дають підстав вважати, що при прийнятті оскаржуваного рішення судом апеляційної інстанції було порушено норми матеріального та процесуального права.

Частиною другою статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до статті 224 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили порушень норм матеріального та процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

За наведених обставин та з урахуванням викладеного, колегія суддів Вищого адміністративного суду України не знаходить підстав, які б могли б призвести до скасування оскаржуваного рішення суду апеляційної інстанції.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 160, 167, 220-231 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Касаційну скаргу Державної податкової інспекції у Дарницькому районі Головного управління Міндоходів у м. Києві - залишити без задоволення.

Постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 24.11.2014 року у справі № 826/17030/13-а - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення. Заява про перегляд судового рішення в адміністративній справі Верховним Судом України може бути подана з підстав, в порядку та у строки, встановлені статтями 236-238 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя: (підпис) І.О. Бухтіярова
Судді: (підпис) О.А. Веденяпін
(підпис) М.І. Костенко