Справа № 161/856/16-а
Суддя: Ковтуненко В. В.
Дата ухвалення: 2016-02-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 161/856/16-а
Провадження № 2-а/161/91/16
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 лютого 2016 року м.Луцьк

Луцький міськрайонний суд Волинської області в складі:

головуючого судді Ковтуненка В.В.,

розглянувши в порядку скороченого провадження адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Управління пенсійного фонду України в м. Луцьку ( далі УПФ України у м. Луцьку) про визнання дій протиправними,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до УПФ України у м. Луцьку про визнання дій протиправними. В обґрунтування заявленого позову посилається на те, що з 3 березня 2005 року перебуває на обліку в УПФ України у м. Луцьку, як одержувач пенсії за вислугу років, відповідно до статті 50-1 Закону України №1789-ХІІ від 5 листопада 1991 року «Про прокуратуру». Йому була призначена пенсія за вислугу років, виходячи з розрахунку 90 відсотків від розміру середньомісячної заробітної плати, визначеної станом на 03.03.2005 року у відповідній довідці військової прокуратури Західного регіону України.Відповідно до частини 12 статті 50-1 Закону України «Про прокуратуру», який був чинний на час призначення мені пенсії, обчислення (перерахунок) пенсій провадиться за документами пенсійної справи та документами, додатково поданими пенсіонерами, виходячи з розміру місячного заробітку за відповідною посадою, з якої особа вийшла на пенсію, станом на час звернення за призначенням або перерахунком.

Відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 31.05.2012 року № 505 «Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників органів прокуратури» (зі змінами внесеними Постановою КМУ від 30.09.2015 року № 763) працівникам прокуратури були підвищені посадові оклади.

У зв'язку з цим, ним 15.12.2015 року була подана заява до УПФ України у м. Луцьку про перерахунок пенсії виходячи із грошового забезпечення визначеного у довідці військової прокуратури Західного регіону України від 08.12.2015 року № 100, та у відповідності до діючої на час призначення пенсії ст. 50-1 Закону України № 1789-ХІІ від 5 листопада 1991 року «Про прокуратуру».

У задоволенні заяви відповідачем було відмовлено листом від 30.12.2015 року № 12216/02 - 20 - 18, який він отримав 31.12.2015 року.Відповідач мотивував відмову тим, що відповідно до чинної редакції ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» умови та порядок перерахунку пенсій працівникам прокуратури визначаються Кабінетом Міністрів України і на даний час проведення перерахунків не передбачено. Також відповідач вказав, що відповідно до п. 5 Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 року № 213 у разі неприйняття до 01.06.2015 року Закону щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, з 01.06.2015 року скасовуються норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії призначаються (перераховуються) відповідно до Закону України «Про прокуратуру».

Вважає, що відмова відповідача у задоволенні заяви протиправна, обмежує його конституційні права та інтереси з підстав викладених в позовній заяві. Просить суд визнати відмову УПФ України у м. Луцьку у задоволенні заяви від 15 грудня 2015 року щодо перерахунку пенсії протиправною.Зобов'язати УПФ України у м. Луцьку здійснити перерахунок пенсії та виплату пенсії з 1 листопада 2015 року на підставі довідки військової прокуратури Західного регіону України від 08.12.2015 року № 100 та Закону України «Про прокуратуру» №1789-ХІІ від 5 листопада 1991 року, тобто, 90% від розміру грошового забезпечення визначеного у довідці, без обмеження максимального розміру пенсії.

Відповідач, суб'єкт владних повноважень, заявлений позов не визнав з підстав, викладених в письмовому запереченні.

Відповідно до статті 183-2 Кодексу адміністративного судочинства України судовий розгляд справи здійснюється в порядку скороченого провадження.

Перевіривши повноту встановлення обставин справи, правильність їх юридичної оцінки, дослідивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку, що заявлений позов підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

До адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:

1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України;

2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано;

3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії);

4) безсторонньо (неупереджено);

5) добросовісно;

6) розсудливо;

7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації;

8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія);

9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення;

10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до вимог частини першої статті 1 Протоколу №12 до Конвенції про захист прав людини та основних свобод від 04 листопада 2000 року, користування будь-яким правом, яке визнане законом, повинно бути забезпечено виконанням без будь-якої дискримінації.

Умови та порядок пенсійного забезпечення прокурорів та слідчих визначено статтею 50-1 Закону № 1789-ХІІ. Редакція зазначеної статті змінювалась.

Відповідно до частин 1, 2, 3 статті 50-1 Закону України «Про прокуратуру», який був чинний на час призначення пенсії позивачу, прокурори і слідчі зі стажем роботи не менше 20 років, у тому числі зі стажем роботи на посадах прокурорів і слідчих прокуратури не менше 10 років, мають право на пенсійне забезпечення за вислугу років незалежно від віку. Пенсія призначається в розмірі 80 відсотків від суми їхньої місячної (чинної) заробітної плати, до котрої включаються всі види оплати праці, на які нараховуються страхові внески, одержуваної перед місяцем звернення за призначенням пенсії. За кожен повний рік роботи понад 10 років на цих посадах пенсія збільшується на 2 відсотки, але не більше 90 відсотків від суми місячного (чинного) заробітку.

Законом № 3668-VІ, який набрав чинності з 1 жовтня 2011 року, внесено зміни до статті 50-1 Закону № 1789-ХІІ, зокрема змінено у відсотках розмір пенсії за вислугу років, яка призначається прокурорам і слідчим у разі реалізації ними такого права: «Прокурори і слідчі мають право на пенсійне забезпечення за вислугу років незалежно від віку за наявності на день звернення вислуги років. Пенсія призначається в розмірі 80 відсотків від суми їхньої місячної (чинної) заробітної плати, до якої включаються всі види оплати праці, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування, одержуваної перед місяцем звернення за призначенням пенсії.

Таким чином, з 1 жовтня 2011 року положення частини першої статті 50-1 Закону № 1789-ХІІ щодо призначення прокурорам і слідчим пенсії за вислугу років у розмірі не більше 90 відсотків від суми місячного (чинного) заробітку втратили чинність у зв'язку з внесенням змін до редакції цієї статті Законом № 3668-VІ.

Разом з тим підстави та порядок перерахунку пенсій прокурорам регулюють частини тринадцята, вісімнадцята статті 50-1 Закону № 1789-ХІІ, положення яких щодо перерахунку пенсії у зв'язку із прийняттям Закону № 3668-VІ змін не зазнали (змінилася лише нумерація частин цієї статті).

Відповідно до частини 13 статті 50-1 Закону України «Про прокуратуру» обчислення (перерахунок) пенсій провадиться за документами пенсійної справи та документами, додатково поданими пенсіонерами, виходячи з розміру місячного заробітку за відповідною посадою, з якої особа вийшла на пенсію, станом на час звернення за призначенням або перерахунком.

Відповідно до частини 18, частини 19 статті 50-1 Закону України «Про прокуратуру» призначені працівникам прокуратури пенсії перераховуються у зв'язку з підвищенням заробітної плати відповідних категорій прокурорсько-слідчих працівників. Перерахунок призначених пенсій провадиться з першого числа місяця, що йде за місяцем, в якому настали обставини, що тягнуть за собою зміну розміру пенсії. Якщо при цьому пенсіонер набув права на підвищення пенсії, різницю в пенсії за минулий час може бути виплачено йому не більш як за 12 місяців. Перерахунок пенсій провадиться з урахуванням фактично отримуваних працівником виплат і умов оплати праці, що існували на день його звільнення з роботи. Положення цієї статті поширюються також на пенсіонерів з числа працівників прокуратури, яким до набрання чинності цим Законом призначена пенсія за віком, вислугою років або за інвалідністю безпосередньо з прокурорсько-слідчих посад і посад у науково-навчальних закладах, незалежно від часу виходу на пенсію, за умови наявності у них стажу роботи, передбаченого цією статтею.

Відповідно до нової редакції частини 1 статті 50-1 Закону України «Про прокуратуру» передбачено, що прокурори і слідчі зі стажем роботи не менше 20 років, у тому числі зі стажем роботи на посадах прокурорів і слідчих прокуратури не менше 10 років, мають право на пенсійне забезпечення за вислугу років незалежно від віку. Пенсія призначається в розмірі 80 відсотків від суми їхньої місячної (чинної) заробітної плати, до якої включаються всі види оплати праці, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування, одержуваної перед місяцем звернення за призначенням пенсії. ( частина 2 статті 50-1 Закону України «Про прокуратуру» в редакції від 08.07.2011 року).

Ураховуючи наведене, суд вважає, що при перерахунку пенсії працівникам прокуратури має застосовуватися норма, що визначає розмір пенсії у відсотках, яка діяла на момент призначення пенсії позивачу 03.03.2005 року. Оскільки внесені Законом № 3668-VІ зміни до статті 50-1 Закону № 1789-ХІІ щодо розміру пенсії у відсотках стосуються порядку призначення пенсії прокурорам і слідчим у разі реалізації ними права на пенсійне забезпечення, однак це не стосується перерахунку вже призначеної пенсії. Оскільки самі по собі механізми і процедури щодо призначення та перерахунку пенсії різні, як за змістом так і за механізмом їх проведення. Нормами, які визначають механізм проведення перерахунку пенсії за вислугу років прокурорам, є частини тринадцята, вісімнадцята статті 50-1 Закону № 1789-ХІІ, які змін у зв'язку із прийняттям Закону № 3668-VІ не зазнали.

Відповідно до частини 2 статті 22 Конституції України конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані.

Відповідно до частини 3 статті 22 Конституції України, при прийнятті нових законів або внесені змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод. Скасування конституційних прав і свобод - це їх офіційна (юридична або фактична) ліквідація. Звуження змісту та обсягу прав і свобод є їх обмеженням.

Відповідно до статтей 22 та 64 Конституції України право на пенсійне забезпечення відповідних категорій громадян, встановлене законами України (в тому числі і Законом України "Про прокуратуру") є таким, що не підлягає звуженню та обмеженню.

Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 9 лютого 1999 року (справа про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів, справа № 1-7/99), за загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип закріплений у частині першій статті 58 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

Відповідно до статті 58 Конституції України закони та інші нормативні акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи. Таким чином, обсяг прав позивача в частині отримання пенсії в розмірі 90%,, які нараховувалися і отримувалися раніше не може бути звуженим у зв'язку із внесення змін у Закон України "Про прокуратуру" та прийняттям постанови Кабінету Міністрів України від 31 травня 2012 року № 505 "Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників органів прокуратури". Під час проведення перерахунку пенсії позивача повинна бути враховано попередня відсоткова ставка, з якої визначається розмір пенсії 90%.

Судом при розгляді справи встановлено, що позивач з 03.03.2005 року перебуває на обліку в УПФ України в місті Луцьку Волинської області як одержувач пенсії за вислугу років у відповідності до вимог ст.50-1 Закону України «Про прокуратуру» (у редакції чинній на час призначення пенсії) у розмірі 90 відсотків від суми заробітної плати.

Також судом встановлено, що15.12.2015 року позивач звернувся до УПФ України в місті Луцьку Волинської області із заявою (а.с. 6), в якій просив здійснити перерахунок пенсії.

Також встановлено, що 30.12.2015 року за № 12216/02-20-18 УПФ України в місті Луцьку Волинської області направило на адресу позивача повідомлення (а.с. 6), яким відмовило йому в задоволенні заяви про перерахунок пенсії.

Відповідно до частини другої статті 87 Закону № 1788-XII суми пенсії, не одержані своєчасно з вини органу, що призначає або виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком.

Буквальне тлумачення наведеної норми права дає підстави вважати, що ця норма закону стосується вже нарахованих сум пенсій за минулий час, однак не виплачених з вини ПФУ.

Таке ж правило закріплене частиною другою статті 46 Закону України від 9 липня 2003 року № 1058-IV «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», у якій йдеться про те, що нараховані суми пенсії, не отримані з вини органу, що призначає і виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів.

Таким чином, положення наведених норм права регулюють виплату за минулий час уже нарахованих пенсій, однак не виплачених з вини Пенсійного фонду України.

Водночас згідно з частиною другою статті 99 Кодексу адміністративного судочинства України для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до статті 100 Кодексу адміністративного судочинства України адміністративний позов, поданий після закінчення строків, установлених законом, залишається без розгляду, якщо суд за заявою особи, яка його подала, не знайде підстав для поновлення строку, про що постановляється ухвала.

Отже, спори у справах, пов'язаних з пенсійними виплатами, мають розглядатися у межах звернення до адміністративного суду, тобто в межах шестимісячного строку.

Судом встановлено, що 15.12.2015 року ОСОБА_1 звернувся до УПФУкраїни в м. Луцьку з заявою про перерахунок пенсії відповідно до вимог законодавства, проте 30грудня 2015 року УПФ України в м. Луцьку відмовив йому у задоволенні заяви. А тому у січні 2016 року ОСОБА_1 оскаржив вказану відмову УПФУкраїни в м. Луцьку до суду.

Ураховуючи наведене, суд приходить до висновку про не застосування до спірних відносин шестимісячного строку звернення до суду, визначеного частиною другою статті 99 КАС, оскільки позивач не пропустив строк звернення до суду, що підтверджується матеріалами справи.

Разом з тим суд приходить до висновку, що при розгляді цієї справи слід застосовувати положення спеціальних норм, а саме Закону № 1789-ХІІ в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин.

Так, у частині вісімнадцятій статті 50-1 цього Закону передбачено, що призначені працівникам прокуратури пенсії перераховуються у зв'язку з підвищенням заробітної плати відповідних категорій прокурорсько-слідчих працівників. Перерахунок призначених пенсій провадиться з першого числа місяця, що йде за місяцем, в якому настали обставини, що тягнуть за собою зміну розміру пенсії. Якщо при цьому пенсіонер набув права на підвищення пенсії, різницю в пенсії за минулий час може бути виплачено йому не більш як за 12 місяців. Перерахунок пенсій провадиться з урахуванням фактично отримуваних працівником виплат і умов оплати праці, що існували на день його звільнення з роботи.

За наведених обставин суд вважає, що положення статті 87 Закону № 1788-XII не підлягають застосуванню до заявлених позовних вимог ОСОБА_1 адже приписи цієї норми регулюють виплату за минулий час уже нарахованих пенсій, однак не виплачених з вини Пенсійного фонду України. Натомість застосуванню підлягає частина вісімнадцята статті 50-1 Закону № 1789-ХІІ, оскільки у справі, що розглядається, право позивача на перерахунок пенсії відповідач не визнав, що і стало підставою звернення до суду.

ОСОБА_1 право на підвищення пенсії набув з 1 липня 2012 року, як це визначено у постанові № 505, а звернулася до УПФУкраїни в м. Луцьку з заявою про перерахунок пенсії 15грудня 2015 року, а отже у зв'язку з обмеженням терміну виплати нормами спеціального закону виплата має бути здійснена за 12 місяців до дня звернення ОСОБА_1 до УПФУкраїни в м. Луцьку за перерахунком пенсії, а саме з 15грудня 2014 року.

Приймаючи до уваги викладене та враховуючи, що нова редакція статті 50-1 Закону України "Про прокуратуру" значно звужує зміст та обсяг прав пенсіонерів, яким пенсія була призначена раніше. При перерахунку пенсії позивачу має застосовуватися норма, що визначає розмір пенсії у відсотках, яка діяла на момент призначення йому пенсії станом на 03. 30.2005 року. А тому за таких обставин, суд приходить до висновку про задоволення позову шляхом визнання дійУПФ України в місті Луцьку Волинської області щодо відмови в проведенні перерахунку пенсії позивачу в розмірі 90% суми заробітної плати протиправними та зобов'язання УПФ України в місті Луцьку Волинської областіпровести перерахунок та виплату пенсії в розмірі 90% суми заробітної плати згідно довідки військової прокуратури Західного регіону України № 100 від 08.12.2015 року,починаючи з 15грудня 2014 року з урахуванням виплачених сум.

При цьому судом не приймаються до уваги твердження відповідача, які викладені в письмових запереченнях, так як вони повністю спростовуються з підстав викладених у рішенні.

Згідно з статтею 87 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. До витрат, пов'язаних з розглядом справи, належать: витрати на правову допомогу; витрати сторін та їхніх представників, що пов'язані із прибуттям до суду; витрати, пов'язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів та проведенням судових експертиз; витрати, пов'язані з проведенням огляду доказів на місці та вчиненням інших дій, необхідних для розгляду справи.

Відповідно до частини 1 статті 94 Кодексу адміністративного судочинства Україниякщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа..

Судом при розгляді справи встановлено і це вбачається із письмових матеріалів справи, що позивачем при зверненні до суду з вказаним позовом було сплачено судовий збір в сумі 551,20 гривень (а.с. 1). А тому за таких обставин, суд приходить до висновку про стягнення з УПФ України в м. Луцькуза рахунок бюджетних асигнуваньна користь позивача понесених і документально підтверджених судових витрат по сплаті судового збору в сумі 551,20 гривень.

Керуючись ст.ст.19, 22, 64, 92 Конституції України, ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру», ст.ст. 94, 158 - 164, 183-2 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Позовну заяву ОСОБА_1до Управління пенсійного фонду України в місті Луцьку Волинської області про визнання дій протиправними - задовольнити повністю.

Визнати дії Управління пенсійного фонду України в місті Луцьку Волинської області щодо відмови у проведенні перерахункута виплати ОСОБА_1 пенсії за вислугу років відповідно до ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» у розмірі 90 % від суми місячної заробітної плати за період з 15 грудня 2014 року, з врахуванням наданої довідки військової прокуратури Західного регіону України№ 100 від 08.12.2015 року про розрахунок заробітної плати - протиправними.

Зобов'язати Управління пенсійного фонду України в місті Луцьку Волинської області провести перерахунок та виплатуОСОБА_1 пенсії за вислугою років відповідно до ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» (в редакції від 11.03.2002 року), урозмірі 90% від суми місячної заробітної плати за відповідною посадою, згідно довідки військової прокуратури Західного регіону України № 100 від 08.12.2015 року, з врахуванням виплачених сум.

Стягнути з Управління пенсійного фонду України в місті Луцьку Волинської областіза рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 понесених і документально підтверджених судових витрат по сплаті судового збору в сумі 551,20 гривень

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Львівського апеляційного адміністративного суду через Луцький міськрайонний суд Волинської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 цього Кодексу, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Суддя: В.В. Ковтуненко