Справа № 804/6949/13-а
Суддя: Костенко М.І.
Дата ухвалення: 2016-03-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"02" березня 2016 р. м. Київ К/800/23245/15

Вищий адміністративний суд України у складі: суддя Костенко М.І. - головуючий, судді Бухтіярова І.О., Приходько І.В.,

розглянув у письмовому провадженні касаційну скаргу Верхньодніпровської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області (далі - Інспекція)

на постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 20.06.2013

та постанову Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 31.03.2015

у справі № 804/6949/13-а

за позовом суб'єкта підприємницької діяльності - фізичної особи ОСОБА_1 (далі - СПД ОСОБА_1)

до Інспекції

про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень.

За результатами розгляду касаційної скарги Вищий адміністративний суд України

ВСТАНОВИВ:

У травні 2013 року СПД ОСОБА_1 звернулася до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом, в якому (з урахуванням подальшого уточнення до нього) просила визнати протиправними і скасувати податкове повідомлення-рішення від 18.05.2013 № в частині збільшення позивачеві грошового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб на 6514,17 грн. із застосуванням 1628,54 грн. штрафних санкцій, податкове повідомлення-рішення від 26.12.2012 № про донарахування платникові грошового зобов'язання з ПДВ у розмірі 112 081 грн. за основним платежем та 19972,75 грн. за штрафними санкціями, а також податкове повідомлення-рішення від 15.04.2013 № , за яким до СПД ОСОБА_1 застосовано штрафні санкцій у сумі 1701 грн.

Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 20.06.2013 позов задоволено частково; визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення від 18.05.2013 № 000147170 та податкове повідомлення-рішення від 15.04.2013 № в частині застосування 1014 грн. штрафних санкцій; в решті позову відмовлено.

Постанову мотивовано тим, що: перевищення загального обсягу оподатковуваних операцій за період з 01.12.2009 по 30.11.2010 300 000 грн. зумовлює виникнення у СПД ОСОБА_1 обов'язку з наступного звітного періоду зареєструватися платником ПДВ; сума застосованих до платника штрафних санкцій за перше півріччя 2011 року не відповідає вимогам пункту 7 підрозділу 10 розділу ХХ «Перехідні положення» Податкового кодексу України (далі - ПК); одержані платником від П'ятихатського центру зайнятості дотації за створення додаткових робочих місць не підлягають включенню до оподатковуваного доходу відповідно до підпункту 165.1.1 пункту 165.1 статті 165 ПК.

Постановою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 31.03.2015 назване рішення суду першої інстанції скасовано в частині відмови у задоволенні позовних вимог із прийняттям у цій частині рішення про задоволення позову з посиланням на те, що податковим органом помилково ототожнено поняття виручки та оподатковуваної операції при визначенні обов'язку СПД ОСОБА_1 зареєструватися платником ПДВ.

Не погоджуючись з висновками судів попередніх інстанції, Інспекція звернулася до Вищого адміністративного суду України з касаційною скаргою, в якій, посилаючись на невідповідність висновків судів вимогам чинного законодавства та дійсним обставинам справи, просить скасувати ухвалені у справі судові рішення та повністю відмовити у позові.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши відповідність висновків судів наявним у матеріалах справи доказам, правильність застосування судами норм матеріального права та дотримання ними процесуальних норм, обговоривши доводи касаційної скарги, Вищий адміністративний суд України вважає за необхідне частково задовольнити розглядувані касаційні вимоги з урахуванням з такого.

Попередніми судовими інстанціями у розгляді справи встановлено, що оспорювані податкові повідомлення-рішення були прийняті Інспекцією за наслідками проведення позапланової невиїзної перевірки дотримання СПД ОСОБА_1 вимог податкового законодавства за період з 01.10.2009 по 09.04.2012, оформленої актом від 16.11.2012 № 542/17/НОМЕР_4 з урахуванням результатів процедури адміністративного оскарження.

Перевіркою встановлено, зокрема, факт невключення позивачем до оподатковуваного доходу коштів у сумі 43427,77 грн., одержаних від П'ятихатського центру зайнятості за створені додаткові робочі місця.

Також в акті перевірки зафіксовано, що за період з 01.12.2009 по 30.11.2010 обсяг оподатковуваних операцій СПД ОСОБА_1 з постачання товарів (установлений на підставі звітів РРО, книг обліку РРО, виписок з банківського рахунку позивача, книги обліку доходів та витрат) склав 307 671,42 грн., тоді як позивач не зареєструвалася платником ПДВ з наступного звітного періоду. Застосовуючи правила пункту 9.4 статті 9 Закону України «Про податок на додану вартість» та пункту 183.10 статті 183 ПК, відповідачем було включено до об'єкта оподаткування ПДВ виручку в сумі 560 405,40 грн., одержану позивачем у період з 21.12.2010 по 09.04.2012.

Відхиляючи висновок Інспекції про необхідність включення платником до оподатковуваного доходу коштів, одержаних від П'ятихатського центру зайнятості за створені додаткові робочі місця, суди безпідставно послалися на підпункт 165.1.1 пункту 165.1 статті 165 ПК, який визначає склад оподатковуваних доходів фізичних особи.

Порядок оподаткування доходів, отриманих фізичною особою - підприємцем від провадження господарської діяльності врегульовано статтею 177 ПК.

Згідно з пунктом 177.2 цієї статті об'єктом оподаткування є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та негрошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов'язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи - підприємця.

Для встановлення юридичної природи коштів, отриманих позивачем від П'ятихатського центру зайнятості, судам слід було дослідити умови договорів, на підставі яких позивачем одержувалися зазначені кошти, умови та порядок використання цих коштів, звітування про витрачання цих коштів тощо.

При цьому колегія суддів вважає за необхідне роз'яснити таке.

Сутність послуги як об'єкта господарського обороту передбачає здійснення надавачем послуги дій, спрямованих на задоволення господарської потреби суб'єкта (замовника послуги). Тобто результатом надання послуги має бути отримання замовником корисного ефекту від вчинення дії або діяльності послугодавця. У разі, якщо П'ятихатський центр зайнятості виступає замовником спірних послуг та одержує корисний ефект, що полягає у виконанні цим органом покладених на нього функцій з працевлаштування населення, відповідні кошти є платою за надані позивачем послуги; при цьому оплата цих послуг за рахунок бюджетних коштів не впливає на податкову кваліфікацію розглядуваних господарських операцій.

Відповідна правова позиція викладена Верховним Судом України у постанові від 03.12.2010 у справі за позовом дочірнього підприємства "Лазурний" комунального підприємства "Красноармійський центр єдиного замовника" до Красноармійської об'єднаної державної податкової інспекції Донецької області про визнання недійсним податкового повідомлення-рішення.

У той же час у разі одержання позивачем коштів в рамках виконання програми створення нових робочих місць для працевлаштування незайнятого населення виключно на визначені цілі з подальшим звітуванням та поверненням невикористаних коштів таке використання не може кваліфікуватися як операція з поставки послуг у межах господарської діяльності, а тому не збільшує оподатковуваний доход платника.

Таким чином, оскільки ухвалення правильного по суті спору рішення по цьому епізоду вимагає додаткового встановлення обставин цієї справи, що перебуває поза межами перегляду справи в касаційній інстанції, оскаржувані судові акти підлягають частковому скасуванню з направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції у відповідній частині для усунення вказаних недоліків.

В силу вимог підпункту 2.3.1 пункту 2.3 статті 2 Закону України «Про податок на додану вартість» (який діяв на момент виникнення спірних правовідносин) особа підлягає обов'язковій реєстрації як платник податку у разі коли загальна сума від здійснення операцій з поставки товарів (послуг), у тому числі з використанням локальної або глобальної комп'ютерної мережі, що підлягають оподаткуванню згідно з цим Законом, нарахована (сплачена, надана) такій особі або в рахунок зобов'язань третім особам, протягом останніх дванадцяти календарних місяців сукупно перевищує 300000 гривень (без урахування податку на додану вартість).

Відповідно до абзаців другого, четвертого пункту 9.4 статті 9 названого Закону якщо обсяг оподатковуваних операцій особи протягом звітного податкового періоду перевищує суму, визначену підпунктом 2.3.1 пункту 2.3 статті 2 цього Закону, не більше ніж у два рази, така особа зобов'язана надіслати податковому органу заяву про реєстрацію протягом двадцяти календарних днів, наступних за таким звітним податковим періодом.

Особа, що не надсилає таку заяву у таких випадках та у такі строки, несе відповідальність за ненарахування або несплату цього податку на рівні зареєстрованого платника без права нарахування податкового кредиту та отримання бюджетного відшкодування.

Аналогічні за змістом правила містяться у пункті 181.1 статті 181, пункті 183.10 статті 183 ПК.

Керуючись наведеними законодавчими приписами, Інспекція, встановивши факт невиконання платником обов'язку з реєстрації платником ПДВ після досягнення зазначеного обсягу оподатковуваних операцій протягом послідовних дванадцяти календарних місяців, цілком об'єктивно донарахувала позивачеві оспорювану суму податкового зобов'язання з ПДВ.

З постанови апеляційного суду не вбачається підстав для висновку щодо невірного обчислення відповідачем загальної суми оподатковуваних операцій. Заперечуючи проти помилковості ототожнення податковим органом виручки у розумінні статті 1 Указу Президента України «Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності суб'єктів малого підприємництва» та оподатковуваної операції у тому значенні, в якому це поняття вжито у підпункті 2.3.1 пункту 2.3 статті 2 Закону України «Про податок на додану вартість», апеляційним судом не наведено конкретних прикладів помилковості такого ототожнення.

А відтак у суду апеляційної інстанції не було підстав для скасування правильного та вмотивованого рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду по цьому епізоду.

Водночас колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо незаконності застосування до позивача штрафних санкцій у сумі 1014 грн. за неподання податкових декларацій з ПДВ за звітні періоди з січня по липень 2011 року в зв'язку з тим, що в силу пункту 7 підрозділу 10 розділу ХХ «Перехідні положення» ПК штрафні санкції за порушення податкового законодавства за період з 1 січня по 30 червня 2011 року застосовуються у розмірі не більше 1 гривні за кожне порушення.

З урахуванням викладеного, керуючись статтями 220, 222, 226, 227, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, Вищий адміністративний суд України

УХВАЛИВ:

1. Касаційну скаргу Верхньодніпровської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області задовольнити частково.

2. Постанову Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 31.03.2015 у справі № 804/6949/13-а скасувати.

3. Постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 20.06.2013 у справі № 804/6949/13-а скасувати в частині визнання протиправним і скасування податкового повідомлення-рішення від 18.05.2013 № 000147170.

У цій частині справу направити на новий розгляд.

4. В решті постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 20.06.2013 у справі № 804/6949/13-а залишити в силі.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі, і може бути переглянута Верховним Судом України в порядку статей 236-238 Кодексу адміністративного судочинства України у відповідній частині.

Головуючий суддя: М.І. Костенко
судді:І.О. Бухтіярова
І.В. Приходько