Справа № 826/17479/15
Суддя: Коротких А. Ю.
Дата ухвалення: 2016-03-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Суддя-доповідач: Коротких А. Ю.
ПОСТАНОВА

Іменем України

10 березня 2016 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді: Коротких А.Ю.,

суддів: Ганечко О.М.,

Літвіної Н.М.,

при секретарі Козуб А.Г.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника товариства з обмеженою відповідальністю "Гранд Афіш Україна" на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 23 листопада 2015 року у справі за адміністративним позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Гранд Афіш Україна" до Державної податкової інспекції у Дніпровському районі Головного управління ДФС міста Києва про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, -

В С Т А Н О В И В :

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 23 листопада 2015 року в задоволенні позову відмовлено повністю.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, представника товариства з обмеженою відповідальністю "Гранд Афіш Україна" подав апеляційну скаргу, в якій просить суд апеляційної інстанції скасувати постанову суду першої інстанції та ухвалити нову, якою позов задовольнити повністю. Свої вимоги апелянт аргументує тим, що судом першої інстанції були неповно з'ясовані всі обставини, що мали суттєве значення для вирішення справи та допущені порушення норм матеріального права.

Заслухавши суддю-доповідача, учасників процесу, які з'явились у судове засідання, дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Податковим органом проведено документальну позапланову виїзну перевірку ТОВ «Гранд Афіш Україна» з питань дотримання вимог податкового законодавства при взаємовідносинах з ТОВ «Авер-Тех» за період з 01 січня 2015 року по 31 січня 2015 року, ТОВ «МСА-ГРУП» за період з 01 лютого 2015 року по 31 березня 2015 року, ТОВ «Імпреза Полісервіс» за період з 01 березня 2015 року по 31 березня 2015 року, за результатами якої складено акт від 23 липня 2015 року № 890/26-53-22-05-21/37203435.

В акті перевірки встановлено порушення позивачем пункту 198.6 статті 198 ПК України, в результаті чого занижено податок на додану вартість за лютий та березень 2015 року на загальну суму 1 314 850,00 грн.

На підставі акту перевірки податковим органом винесено податкове повідомлення-рішення від 06 серпня 2015 року № , яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість на 1 972 275,00 грн., у тому числі за основним платежем - 1 314 850,00 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями - 657 425,00 грн.

З огляду на викладене, колегія суддів зазначає наступне.

З матеріалів справи вбачається, що між позивачем та ТОВ «МСА-ГРУП» укладено договір № 28-11/14 від 28 листопада 2014 року, відповідно до якого виконавець на замовлення замовника зобов'язується виконати роботи з підготовки до друку, друку та/або виготовлення та обробки різних видів поліграфічної продукції та/або рекламного обладнання та передати йому у власність поліграфічну продукцію та/або рекламне обладнання. Замовник зобов'язується надати виконавцеві письмово затверджений оригінал-макет продукції або опис продукції та погодити зразок продукції, якщо в цьому є потреба. Найменування, кількість та вартість, асортимент продукції зазначаються у рахунках-фактурах, видаткових накладних, актах приймання-передачі, які є невід'ємною частиною даного договору.

На підтвердження виконання зобов'язань за договором між ТОВ «Гранд Афіш України» та ТОВ «МСА-ГРУП» позивачем долучено до матеріалів справи копії рахунків-фактур від 10 лютого 2015 року № СФ-0000020; від 16 лютого 2015 року № СФ-0000022; від 16 лютого 2015 року № СФ-0000021; від 26 лютого 2015 року № СФ-0000028; від 26 лютого 2015 року №СФ-0000027; від 27 лютого, 2015 року № СФ-0000029; від 31 березня 2015 року № СФ-0000045; від 31 березня 2015 року № СФ-0000046; від 31 березня 2015 року № СФ-0000048 (том 1 а.с. 65-77).

Крім того, на підтвердження реальності господарських операцій, позивач надав копії актів здачі-прийняття робіт (надання послуг), згідно з даними яких протягом лютого та березня 2014 року виконавець надав послуги з підготовки (адаптації) оригінал-макетів замовників, послуги після друкарської обробки та пакування продукції, друку та передачі постерів, банерів, чохлів стікерів, слайдів, сенсорматиків, виготовлення та монтажу рекламних конструкцій, друку на самоклейній плівці та на банерній тканині, модернізації та ремонту промостендів на загальну суму 7 889 098,96 грн., у тому числі податок на додану вартість 1 314 849,84 грн (том 1 а.с. 65-76).

В свою чергу, ТОВ «МСА-ГРУП» виписало позивачу податкові накладні із зазначенням обсягу, ціни постачання одиниці, загальної суми з ПДВ (том 3 а.с. 15-28). Представник відповідача в судовому засіданні суду апеляційної інстанції не заперечував щодо наявності податкових накладних, виписаних ТОВ «МСА-ГРУП».

Також судом першої інстанції встановлено, що на підтвердження реальності господарських операцій позивач надав до суду копії господарських договорів, укладених із ТОВ «Чейл Юкрейн», ТОВ «Систем Капітал Медіа», ТОВ «ТіБіДоблюЕй Україна», ТОВ «ТРК "Авантайм», ТОВ «Епіцентр К», ТОВ «Лореаль Україна», ПрАТ «МТС Україна», ТОВ «Сандора» та іншими суб'єктами господарювання, за якими позивач зобов'язався надати поліграфічні послуги та поставити рекламну продукцію, додатків до них, актів здачі-прийняття робіт, видаткових накладних, податкових накладних, які підтверджують поставку позивачем товарів і послуг, та копії подорожніх листів вантажного автомобіля.

Всі первинні документи по ТОВ «Гранд Афіш України» та ТОВ «МСА-ГРУП» були оформлені за типовими формами, які затверджені наказом Міністерства статистики України «Про затвердження типових форм первинних облікових документів з обліку сировини та матеріалів» від 21.06.1996 року № 193, відповідно до Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні». Всі первинні документи містять обов'язкові реквізити та належним чином підтверджують факти здійснення оспорюваних господарських операцій, їх дату, зміст, обсяг та місце здійснення.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно з п. 138.1 ст. 138 Податкового кодексу України (на час формування спірних сум валових витрат), витрати, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування, складаються із: витрат операційної діяльності, які визначаються згідно з пунктами 138.4, 138.6 - 138.9, підпунктами 138.10.2 - 138.10.4 пункту 138.10, пунктом 138.11 цієї статті; інших витрат, визначених згідно з пунктом 138.5, підпунктами 138.10.5, 138.10.6 пункту 138.10, пунктами 138.11, 138.12 цієї статті, пунктом 140.1 статті 140 і статтею 141 цього Кодексу; крім витрат, визначених у пунктах 138.3 цієї статті та у статті 139 цього Кодексу. При цьому, відповідно до пп. 14.1.228 п. 14.1 ст. 14 ПК України, під собівартістю реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг для цілей розділу III цього Кодексу розуміються витрати, що прямо пов'язані з виробництвом та/або придбанням реалізованих протягом звітного податкового періоду товарів, виконаних робіт, наданих послуг, які визначаються відповідно до положень (стандартів) бухгалтерського обліку, що застосовуються в частині, яка не суперечить положенням цього розділу.

При цьому, згідно з п. 138.2 ст. 138 Податкового кодексу України, витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку.

Відповідно до п. 138.4 ст. 138 Податкового кодексу України витрати, що формують собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг, визнаються витратами того звітного періоду, в якому визнано доходи від реалізації таких товарів, виконаних робіт, наданих послуг.

В контексті наведеного, п. 137.1 ст. 137 Податкового кодексу України передбачено, що дохід від надання послуг та виконання робіт визнається за датою складення акта або іншого документа, оформленого відповідно до вимог чинного законодавства, який підтверджує виконання робіт або надання послуг.

У той же час, згідно з пп. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139 Податкового кодексу України, не включаються до складу витрат витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

Згідно з абзацом 11 статті 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Відповідно до частини 1 статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення.

Пунктом 198.1 статті 198 ПК України передбачено, що право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг; б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.

Пункт 198.3 статті 198 ПК України встановлює, що податковий кредит звітного періоду визначається, виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Відповідно до п. 201.4 ст. 201 Податкового кодексу України податкова накладна виписується у двох примірниках у день виникнення податкових зобов'язань продавця. Оригінал податкової накладної видається покупцю, копія залишається у продавця товарів/послуг .

Згідно з п. 201.6 ст. 201 Податкового кодексу України податкова накладна є податковим документом і одночасно відображається у податкових зобов'язаннях і реєстрі виданих податкових накладних продавця та реєстрі отриманих податкових накладних покупця (п. 201.6 ПК України).

Відповідно до п. 201.10 ст. 201 Податкового кодексу України податкова накладна видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Із системного аналізу вищевикладених положень вбачається, що формування податкового кредиту є правом платника податку щодо зменшення податкових зобов'язань звітного періоду, яке виникає виключно за наявності податкових накладних. Закон забороняє включення до податкового кредиту сум податку на додану вартість, сплачених у складі ціни придбання товарів (робіт, послуг), якщо ці суми не підтверджені податковими накладними, та передбачає відповідальність платника податків за порушення цих вимог у вигляді фінансових санкцій.

Відповідно до п. 201.8 ст. 201 Податкового кодексу України право на нарахування податку та складання податкових накладних надається виключно особам, зареєстрованим як платники податку в порядку, передбаченому статтею 183 цього Кодексу.

Колегія суддів звертає увагу на те, що на момент здійснення вказаних правовідносин, ТОВ «Гранд Афіш України» та ТОВ «МСА-ГРУП» були зареєстровані в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців як платники податку та їм присвоєно індивідуальні податкові номери.

Відповідно до п. 1 ст. 18 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців» якщо відомості, які підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, були внесені до нього, то такі відомості вважаються достовірними і можуть бути використані в спорі з третьою особою, доки до них не внесено відповідних змін.

На підставі викладеного, колегія суддів приходить до висновку, що оскільки позивачем були реально здійснені та фактично виконані господарські операції по взаємовідносинах з контрагентом ТОВ «МСА-ГРУП», яке на момент здійснення господарської діяльності було зареєстроване як платник податку на додану вартість, то податкове повідомлення-рішення винесено податковим органом безпідставно та необґрунтовано.

Судом першої інстанції при ухваленні оскаржуваної постанови було неповно з`ясовано обставини справи та порушено норми матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Беручи до уваги вищевикладене, колегія суддів, у відповідності до ч.2 ст. 205 КАС України, приходить до висновку, що постанову суду першої інстанції необхідно скасувати та ухвалити нову постанову, якою позов задовольнити повністю.

Керуючись ст. ст. 94, 160, 198, 202, 205, 207, 212, 254 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу представника товариства з обмеженою відповідальністю "Гранд Афіш Україна" задовольнити.

Постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 23 листопада 2015 року скасувати та ухвалити нову, якою позов задовольнити повністю.

Визнати протиправними та скасувати податкове повідомлення-рішення № від 06 серпня 2015 року.

Стягнути з Державної податкової інспекції у Дніпровському районі Головного управління ДФС міста Києва на користь товариства з обмеженою відповідальністю "Гранд Афіш Україна" судові витрати в розмірі 10 231 грн. 20 коп.

Постанова набирає законної сили у порядку, визначеному ст. 254 КАС України, але може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України в порядок і строки, визначені ст.212 КАС України.

Головуючий суддя: Коротких А.Ю.

Судді: Ганечко О.М.

Літвіна Н.М.

Повний текст виготовлено 14 березня 2016 року.

Головуючий суддя Коротких А. Ю.

Судді: Ганечко О.М.

Літвіна Н. М.