Справа № 810/2/16
Суддя: Василенко Г.Ю.
Дата ухвалення: 2016-02-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 лютого 2016 року 810/2/16

Київський окружний адміністративний суд у складі головуючої судді Василенко Г.Ю., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Департаменту Державної архітектурно - будівельної інспекції у Київській області про визнання протиправним та скасування рішення,

в с т а н о в и в:

До Київського окружного адміністративного суду звернулась фізична особа - підприємець ОСОБА_1 з позовом до Департаменту Державної архітектурно-будівельної інспекції у Київській області про визнання протиправним та скасування постанови про накладення штрафу за порушення у сфері містобудівної діяльності за № З-1611/4-10/10-50/1611/08 від 16.11.2015.

Позовні вимоги мотивовані тим, що 16 листопада 2015 року Департаментом Державної архітектурно-будівельної інспекції у Київській області було винесено постанову про накладення штрафу за правопорушення у сфері містобудівної діяльності, згідно якої позивача було визнано винною у вчинені правопорушення передбаченого пунктом 2 частиною шостою статті 2 Закону України «Про відповідальність за правопорушення у сфері містобудівної діяльності» та накладено штраф в розмірі 13780,00 грн.

Позивач вважає, що відповідачем безпідставно направлено для проведення перевірки посадових осіб, оскільки положення статті 6 Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» не передбачають таких підстав для позапланової перевірки. Крім того, позивач вказує що відповідач не міг проводити інспекції його споруд, оскільки вони належать до тимчасових, а тому не є об'єктом будівництва, а позивач - суб'єктом містобудування.

На підставі вищевикладеного, позивач керуючись положенням статті 7 Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» вважає, що мав право не допустити для перевірки посадових осіб відповідача.

Позивач чи її представник в судове засідання не прибули, проте представником подано до суду заяву про розгляд справи в порядку письмового провадження.

Представник відповідача в судове засідання не прибув, про час та дату розгляду справи був повідомлений належним чином. Заперечень на позов не надано.

Згідно із приписами частини четвертої статті 128 Кодексу адміністративного судочинства України, у разі неприбуття відповідача, належним чином повідомленого про дату, час і місце судового розгляду, без поважних причин, розгляд справи може не відкладатися і справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів.

Відповідно до частини 6 статті 128 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні в разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Виходячи з вищевикладеного суд вважає за можливе розглядати справу в порядку письмового провадження.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 30 жовтня 2015 року, на підставі направлення від 29 жовтня 2015 року № 838-15/02, головними інспекторами будівельного нагляду Департаменту Державної архітектурно-будівельної інспекції у Київській області здійснено спробу провести позапланову перевірку об'єкта будівництва торгового павільйону, розташованого за адресою АДРЕСА_1

Проте, перевіряючих не допущено до проведення перевірки, про що 30 жовтня 2015 року ними складено Акт про недопущення посадових осіб органу державного архітектурно-будівельного контролю на об'єкти будівництва, підприємства будівельної галузі покладених на них функцій.

Зокрема в акті зазначено, що позивачем порушено положення пункту 1 частини 4 статті 41 Закону України «Про відповідальність за правопорушення у сфері містобудівної діяльності» та підпункту 1 пункту 11 Порядку здійснення державного архітектурно-будівельного контролю, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23.05.2011 року №553.

За результатами розгляду матеріалів акту, 02 листопада 2015 року відповідачем складено Протокол №2-Л-З-0211/2 про правопорушення у сфері містобудівної діяльності, а 16 листопада 2015 року винесено постанову №З-1611/4-10/10-50/1611/08 про накладення штрафу за правопорушення у сфері містобудівної діяльності та накладено штраф у сумі 13780,00 грн.

Надаючи правову оцінку оскаржуваному рішенню та діям відповідача, суд зазначає наступне.

Повноваження Державної архітектурно-будівельної інспекції України щодо здійснення державного архітектурно-будівельного контролю на час виникнення спірних правовідносин визначені статтею 41 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності", Положенням про Державну архітектурно-будівельну інспекцію України, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 09.07.2014 №294 та Порядком здійснення державного архітектурно-будівельного контролю, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 23.05.2011р. №553.

Відповідно до положень Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності", державний архітектурно-будівельний контроль - сукупність заходів, спрямованих на дотримання замовниками, проектувальниками, підрядниками та експертними організаціями вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил під час виконання підготовчих та будівельних робіт.

Згідно статті 41 цього Закону, державний архітектурно-будівельний контроль здійснюється органами державного архітектурно-будівельного контролю в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Згідно з частинами 1, 2 статті 4 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності", об'єктами будівництва є будинки, будівлі, споруди будь-якого призначення, їх комплекси та частини, лінійні об'єкти інженерно-транспортної інфраструктури. Суб'єктами містобудування є органи виконавчої влади, Верховна Рада Автономної Республіки Крим, Рада міністрів Автономної Республіки Крим, органи місцевого самоврядування, фізичні та юридичні особи.

Відповідно до статті 1 Закону України "Про основи містобудування", містобудування (містобудівна діяльність) - це цілеспрямована діяльність державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, громадян, об'єднань громадян по створенню та підтриманню повноцінного життєвого середовища, яка включає прогнозування розвитку населених пунктів і територій, планування, забудову та інше використання територій, проектування, будівництво об'єктів містобудування, спорудження інших об'єктів, реконструкцію історичних населених пунктів при збереженні традиційного характеру середовища, реставрацію та реабілітацію об'єктів культурної спадщини, створення інженерної та транспортної інфраструктури.

Таким чином, суб'єктами містобудування є замовники будівництва, а також юридичні особи та фізичні особи - підприємці, які виконують будівельні роботи.

Згідно положень статті 26 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності", забудова територій здійснюється шляхом розміщення об'єктів будівництва.

Суб'єкти містобудування зобов'язані додержуватися містобудівних умов та обмежень під час проектування і будівництва об'єктів.

Право на забудову земельної ділянки реалізується її власником або користувачем за умови використання земельної ділянки відповідно до вимог містобудівної документації.

Проектування та будівництво об'єктів здійснюється власниками або користувачами земельних ділянок у такому порядку: отримання замовником або проектувальником вихідних даних; розроблення проектної документації та проведення у випадках, передбачених статтею 31 цього Закону, її експертизи; затвердження проектної документації; виконання підготовчих та будівельних робіт; прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів; реєстрація права власності на об'єкт містобудування.

З огляду на вказані правові норми у їх взаємозв'язку із положеннями ст.ст.179, 181, 182, 331, 375, 376 Цивільного кодексу України, слід дійти висновку, що об'єктами будівництва є будинки, будівлі, споруди будь-якого призначення, їх комплекси, лінійні об'єкти інженерно-транспортної інфраструктури, які мають статус нерухомого майна і їх створення є результатом будівництва.

Постановою Кабінету Міністрів України від 23 травня 2011 р. № 553 затверджено Порядок здійснення державного архітектурно-будівельного контролю, пунктом 1 якого передбачено, що він визначає процедуру здійснення заходів, спрямованих на дотримання вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил під час виконання підготовчих та будівельних робіт.

Згідно положень пункту 2 Порядку, державний архітектурно-будівельний контроль здійснюється за дотриманням: вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, проектної документації, будівельних норм, державних стандартів і правил, положень містобудівної документації всіх рівнів, вихідних даних для проектування об'єктів містобудування, технічних умов, інших нормативних документів під час виконання підготовчих і будівельних робіт, архітектурних, інженерно-технічних і конструктивних рішень, застосування будівельної продукції; порядку здійснення авторського і технічного нагляду, ведення загального та (або) спеціальних журналів обліку виконання робіт (далі - загальні та (або) спеціальні журнали), виконавчої документації, складення актів на виконані будівельно-монтажні та пусконалагоджувальні роботи; інших вимог, установлених законодавством, будівельними нормами, правилами та проектною документацією, щодо створення об'єкта будівництва.

Державний архітектурно-будівельний контроль здійснюється у порядку проведення планових та позапланових перевірок за територіальним принципом (п.5 Порядку).

З приписів вказаних правових норм вбачається, що державний архітектурно-будівельний контроль здійснюється, зокрема, щодо створення об'єктів будівництва суб'єктами містобудування.

Враховуючи наведене та визначений переліченими вище нормативними актами предмет державного архітектурно-будівельного контролю, суд приходить до висновку про відсутність у відповідача повноважень на проведення перевірки належної позивачу тимчасової споруди для провадження підприємницької діяльності, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1, оскільки ця споруда не є об'єктом будівництва, а позивач відповідно - суб'єктом містобудування.

Також даний висновок суду підтверджує відповідь відповідача, що викладена в листі №7/1-35/1700/08/01 від 17.01.2014, в якому Інспекція Державного архітектурно-будівельного контролю у Київській області на звернення ОСОБА_2 дала відповідь, що "об'єкт, який вказаний у зверненні (йде мова про об'єкт за адресою: АДРЕСА_1), не має ознак капітального будівництва, питання порушені у зверненні щодо встановлення малих архітектурних форм та тимчасових споруд комерційного призначення не відносяться до компетенції Інспекції".

Під час надання оцінки наданим доказам, суд дійшов висновку, що належний позивачу об'єкт, відносно якого відповідачем здійснювалась перевірка, не має статусу об'єкта будівництва, оскільки являється тимчасовою спорудою для провадження підприємницької діяльності - торговим павільйоном.

Вказані обставини підтверджуються наданими позивачем копіями витягу з рішень Білоцерківської міської ради від 28.11.2013 №1093-48-VІ та від 17.04.2014 №1194-58-VІ, договорів про встановлення особистого строкового сервітуту від 09.12.2013 та 21.05.2014, кадастрових планів земельних ділянок та схем їх розміщення, паспортів прив'язки тимчасової споруди для здійснення підприємницької діяльності від 13.12.2013, 26.05.2014 та 25.03.2015.

Згідно положень частин 2 та 4 статті 28 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», тимчасова споруда торговельного, побутового, соціально-культурного чи іншого призначення для здійснення підприємницької діяльності - одноповерхова споруда, що виготовляється з полегшених конструкцій з урахуванням основних вимог до споруд, визначених технічним регламентом будівельних виробів, будівель і споруд, і встановлюється тимчасово, без улаштування фундаменту.

Тимчасова споруда для здійснення підприємницької діяльності може мати закрите приміщення для тимчасового перебування людей (павільйон площею не більше 30 квадратних метрів по зовнішньому контуру) або не мати такого приміщення.

Розміщення тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності здійснюється в порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері містобудування.

Таким чином, об'єкт, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, який належить позивачу та відносно якого була здійснена перевірка, не має статусу об'єкта будівництва, у розумінні статті 28 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», оскільки є тимчасовою спорудою для провадження підприємницької діяльності - торговим павільйоном, який за своєю сутністю розміщується, а не створюється в процесі будівництва.

Згідно частини 1 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Частиною 2 статті 71 цього Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

З обставин адміністративної справи, встановлених судом, вбачається, що відповідачем не доведено правомірність прийнятої постанови, а тому позовні вимоги ФОП ОСОБА_1 підлягають задоволенню.

Керуючись статтями 11, 14, 70, 71, 72, 86, 94, 159-163, 167, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

п о с т а н о в и в:

Адміністративний позов задовольнити.

Визнати протиправною та скасувати постанову Департаменту Державної архітектурно-будівельної інспекції у Київській області № З-1611/4-10/10-50/1611/08 від 16 листопада 2015 року про накладення штрафу за правопорушення у сфері містобудівної діяльності.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано в установлені строки. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга на постанову суду подається до Київського апеляційного адміністративного суду через Київський окружний адміністративний суд протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя Василенко Г.Ю.