Справа № 334/8022/15-а(2-а/334/169/15)
Суддя: Добродняк І.Ю.
Дата ухвалення: 2016-02-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

24 лютого 2016 рокусправа № 334/8022/15-а(2-а/334/169/15)

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Добродняк І.Ю

суддів: Бишевської Н.А. Семененка Я.В.

за участю секретаря судового засідання: Кязимова Д.В.

за участю:

позивача: - ОСОБА_1

відповідача: - не з'явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпропетровську

апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області

на постанову Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 26 жовтня 2015 року

у справі № 334/8022/15-а

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області

про зобов'язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області, в якому просив визнати протиправними дії відповідача щодо припинення виплати пенсії за вислугу років, передбаченої ст.. 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб»; зобов'язати відповідача поновити позивачу виплату призначеної у 2008 році довічно пенсії за вислугу років з 01.04 .2015.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що в 2008 року позивачу призначена пенсія відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», також позивач працює на посаді заступника начальника Управління відділу міграційної роботи управління Державної міграційної служби України в Запорізькій області, є державним службовцем. З квітня 2015 року позивач не отримав чергову виплату пенсії, у зв'язку з чим 31.08.2015 звернувся до відповідача із заявою про поновлення виплати пенсії, у задоволені якої відмовлено.

Постановою Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 26.10.2015 адміністративний позов задоволено частково.

Визнано протиправним припинення виплати пенсії за вислугу років ОСОБА_1 з 1 червня 2015 року. Зобов'язано відповідача поновити з 1 червня 2015 року виплату пенсії за вислугу років ОСОБА_1, призначеної відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

В решті позову відмовлено.

Постанову суду мотивовано тим, що з 01.06.2015 перебування позивача на державній службі не дає права на призначення пенсії в порядку та на умовах, передбачених Законом України «Про державну службу», у зв'язку з чим передбачені ст. 54 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» підстави для невиплати позивачу пенсії, призначеної відповідно до цього Закону з 01.06.2015, відсутні.

Не погодившись з постановою суду, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нову, якою відмовити в задоволенні позову.

Відповідач не заперечує, що на даний час закон щодо призначення спеціальних пенсій на загальних підставах не прийнятий, але зауважує, що Закон України «Про державну службу» містить в собі норми щодо пенсійного забезпечення і дані норми є діючими. Відповідач як орган державної влади діє лише на підставі чинного законодавства та у межах своїх повноважень. Вимоги ч.4 розділу І Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 02.03.2015 № 213-VIII не визнано неконституційними, вони діють і підлягають застосуванню всіма органами Пенсійного фонду України. Крім того, системний аналіз вказаного Закону підтверджує правомірність зупинення виплати пенсії позивачу на період з 01.04.2015 по 31.12.2015, оскільки, ч.5 розділу І Закону від 02.03.2015 № 213-VIII вносить зміни до ст.37 Закону України «Про державну службу», а отже ч.5 Розділу III цього Закону не може одночасно скасовувати цю статтю, тому для повного скасування норм щодо пенсійного забезпечення державних службовців необхідно прийняття відповідного спеціального закону.

Представник відповідача в судове засідання не з'явився, про час і місце судового засідання відповідач повідомлений судом належним чином.

ОСОБА_1 проти задоволення апеляційної скарги заперечує, вважає оскаржувану постанову суду першої інстанції обґрунтованою та правомірною, зазначає, що, виходячи з положень пункту 5 Прикінцевих положень Закону України від 02.03.2015 № 213-VIII, з 01.06.2015 скасовані норми стосовно пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії призначені, в тому числі, відповідно до Закону України «Про державну службу», оскільки не був прийнятий закон про призначення всіх пенсій на загальних підставах. Оскільки з 01.06.2015 посада, на якій працює позивач, не дає право на призначення пенсії відповідно до Закону України «Про державну службу», відсутні законодавчі підстави для невиплати раніше призначеної пенсії за вислугу років.

Перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість постанови суду в межах апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Як встановлено судом, підтверджено матеріалами справи, позивач перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Запорізькій області як особа, якій призначено пенсію за вислугу років відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» з 28.02.2008 (а. с.9-11).

29.02.2008 позивач зарахований на державну службу, прийняв Присягу державного службовця та прийнятий на посаду заступника начальника відділу у справах громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб УМВС України в Запорізькій області, з 02.08.2012 призначений на посаду заступника начальника Управління - начальника відділу міграційної роботи управління Державної міграційної служби України в Запорізькій області.

З квітня 2015 року позивачу не припинено виплату пенсію, у зв'язку з чим позивач звернувся до відповідача за роз'ясненням із відповідною заявою від 31.08.2015 (а. с.13).

Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області листом від 14.09.2015 № 700/Т-9 повідомило позивача про відсутність підстав для поновлення виплати пенсії з огляду на внесення змін Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 02.03.2015 № 213-VIII до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» та те, що позивач працює на державній службі.

Виходячи з фактичних обставин справи, норм законодавства, що регулюють спірні правовідносини, апеляційний суд погоджується з судом першої інстанції про помилковість висновків відповідача.

Згідно ст.1 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09.04.92 № 2262-XII особи офіцерського складу, прапорщики і мічмани, військовослужбовці надстрокової служби та військової служби за контрактом, особи, які мають право на пенсію за цим Законом при наявності встановленої цим Законом вислуги на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ, Національній поліції і в державній пожежній охороні, службі в Державній службі спеціального зв'язку та захисту інформації України, в органах і підрозділах цивільного захисту, податкової міліції, Державної кримінально-виконавчої служби України мають право на довічну пенсію за вислугу років.

Пунктом 4 розділу І Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 № 213-VIII ст.54 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» викладено в новій редакції, згідно якій встановлено, що тимчасово, у період з 1 квітня 2015 року по 31 грудня 2015 року, особам, яким пенсія призначена відповідно до цього Закону (крім інвалідів I та II груп, інвалідів війни III групи та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія пункту 1 статті 10 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту"), у період роботи на посадах, які дають право на призначення пенсії або щомісячного довічного грошового утримання у порядку та на умовах, передбачених законами України "Про статус народного депутата України", "Про державну службу", "Про прокуратуру", "Про судоустрій і статус суддів", пенсії, призначені відповідно до цього Закону, не виплачуються. Після звільнення з роботи виплата пенсії відповідно до цього Закону поновлюється.

З 1 січня 2016 року пенсії, що призначаються відповідно до цього Закону, виплачуються без урахування одержуваного заробітку (прибутку).

Відповідно до пункту 2 Прикінцевих положень Закону № 213-VIII порядок виплати пенсії (щомісячного довічного грошового утримання) працюючим пенсіонерам, встановлений цим Законом, поширюється на пенсіонерів (отримувачів щомісячного довічного грошового утримання) незалежно від часу призначення пенсії.

З аналізу положень наведених правових норм, в контексті даного спору, вбачається що у разі, якщо особа, якій призначено пенсію відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» (незалежно від часу призначення), станом на 01.04.2015 працює на посаді, яка дає право на призначення пенсії у порядку та на умовах, передбачених спеціальними законами (зокрема, Законом України "Про державну службу"), то починаючи з вказаної дати (01.04.2015) і до кінця 2015 року виплата пенсії не здійснюється.

Таким чином, вірним є висновок суд першої інстанції про правомірність припинення відповідачем виплати ОСОБА_1 пенсії на підставі наведеної статті Закону № 213-VIII з 01 квітня 2015 року з огляду на те, що з 02.08.2012 позивач став до служби, пов'язаної з виконанням функцій держави, на посаді, яка дає право на призначення пенсії згідно Закону України «Про державну службу», і продовжує працювати на цій посаді на час вирішення спору.

Разом з тим, пунктом 5 Прикінцевих положень Закону № 213-VIII встановлено, що у разі неприйняття до 1 червня 2015 року закону щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах з 1 червня 2015 року скасовуються норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії/щомісячне довічне грошове утримання призначаються відповідно до законів України "Про державну службу", "Про прокуратуру", "Про судоустрій і статус суддів", "Про статус народного депутата України", "Про Кабінет Міністрів України", "Про судову експертизу", "Про Національний банк України", "Про службу в органах місцевого самоврядування", "Про дипломатичну службу", Податкового та Митного кодексів України, Положення про помічника-консультанта народного депутата України.

До 01.06.2015 закон щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах не прийнято, що відповідачем не заперечується, отже, виходячи з приписів наведеного п.5 Прикінцевих положень Закону № 213-VIII, з вказаного дня норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії/щомісячне довічне грошове утримання призначаються відповідно до спеціальних Законів ("Про державну службу", "Про судоустрій і статус суддів" та інші), є скасованими.

Тобто правові норми, які надавали право особі, яка працює на посаді державного службовця, судді та інших визначених посадах, на призначення пенсії або щомісячного довічного утримання, припинили дію, починаючи з 01.06.2015.

Отже, з вказаної дати робота на посаді, яку займає позивач, не дає право на призначення пенсії в порядку та на умовах, передбачених Законом України «Про державну службу», внаслідок чого на позивача не поширюються встановлені у статті 54 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» обмеження щодо виплати пенсії.

Таким чином, є вірним висновок суду першої інстанції, що з 01.06.2015 відсутні правові підстави для невиплати пенсії позивачу, виплата пенсії за вислугу років, призначена позивачу відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», підлягає поновленню з 01.06.2015.

Доводи апеляційної скарги не спростовують правомірності висновків суду першої інстанції. Передбачені ст.202 Кодексу адміністративного судочинства України підстави для скасування постанови суду першої інстанції та ухвалення нового рішення відсутні.

Керуючись ст.ст.198, 200, 205, 206 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області залишити без задоволення.

Постанову Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 26 жовтня 2015 року у справі № 334/8022/15-а залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України в порядку, встановленому ст.212 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий: І.Ю. Добродняк

Суддя: Н.А. Бишевська

Суддя: Я.В. Семененко