Справа № 462/7614/15-а
Суддя: Кухтей Руслан Віталійович
Дата ухвалення: 2016-03-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 березня 2016 року Справа № 876/1222/16

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого-судді: Кухтея Р.В.

суддів: Яворського І.О., Носа С.П.

з участю секретаря судового засідання: Джули В.М.

позивача: ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Залізничного районного суду м. Львова від 11 січня 2016 року за позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної служби Міністерства внутрішніх справ у м. Львові про скасування постанови,

в с т а н о в и в :

У жовтні 2015 року ОСОБА_1 звернувся в суд із зазначеним адміністративним позовом, в якому просив скасувати постанову по справі про адміністративне правопорушення серії ПС2 № 679812 від 15.10.2015, винесену заступником командира роти № 2 батальйону № 3 Управління патрульної служби Міністерства внутрішніх справ (далі - УПС МВС) у м. Львові Красногурським Ю.І. та закрити провадження у справі у зв'язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Постановою Залізничного районного суду м. Львова від 11.01.2016 адміністративний позов було задоволено частково. Оскаржувану постанову змінено в частині зміни заходу стягнення, визнано ОСОБА_1 винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП) та звільнено від адміністративної відповідальності за ч.1 ст.122 КУпАП за малозначністю, обмежившись усним зауваженням та закрито провадження у справі.

Не погоджуючись із постановою суду першої інстанції, її оскаржив ОСОБА_1 Апеляційну скаргу мотивує тим, що при розгляді даної справи в суді першої інстанції, не було враховано його пояснень та те, що згідно п.15.9.(е) Правил дорожнього руху України (далі - ПДР), зупинка забороняється ближче 30 м від посадкових майданчиків для зупинки маршрутних транспортних засобів, а коли її немає - ближче 30 м від дорожнього знака такої зупинки з обох боків, а тому вважає, що дана зупинка, яка здійснена на посадовому майданчику, не заборонена, оскільки це прямо не передбачено зазначеним пунктом ПДР. Крім того, перед посадковим майданчиком був встановлений знак 3.35 «стоянка заборонена», який забороняє тільки стоянку, а тому ним було прийнято рішення про здійснення зупинки в кінці посадкового майданчику, що ніяк не створювало перешкод дорожньому руху та загроз безпеці руху, оскільки в той момент на посадковому майданчику не було маршрутних транспортних засобів, які б здійснювали посадку - висадку пасажирів та такі до посадового майданчика не під'їжджали. У зв'язку з цим, просить скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нову, якою задовольнити адміністративний позов та закрити провадження по справі.

Заслухавши суддю-доповідача, апелянта ОСОБА_1, який просив апеляційну скаргу задовольнити, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги в їх сукупності, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково, а постанову суду першої інстанції скасувати та прийняти нову про відмову в задоволенні адміністративного позову, виходячи з наступного.

З матеріалів справи видно, що 10.10.2015 відносно ОСОБА_1 було складено протокол про адміністративне правопорушення серії АП2 № 1174415, на підставі якого винесено постанову серії ПС2 № 679812 від 15.10.2015, зі змісту якої видно, що ОСОБА_1 10.10.2015 року о 11 год. 25 хв. по вул. Любінській, 101 у м. Львові, керуючи транспортним засобом «Тоyоta Land Cruiser 200 VX4.5L», номерний знак НОМЕР_1, здійснив зупинку на посадковому майданчику для маршрутних транспортних засобів, чим порушив вимоги п.15.9 «е» ПДР, у зв'язку з чим його було притягнуто до адміністративної відповідальності, передбаченої ч.1 ст.122 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 255 грн.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що при прийнятті рішення про притягнення до адміністративної відповідальності та накладення адміністративного стягнення щодо позивача, інспектором патрульної служби не враховано обставин, зазначених у ст.33 КУпАП, а саме: характеру вчиненого правопорушення, особи порушника, його майнового стану, обставин, що пом'якшують і обтяжують відповідальність. При цьому, суд першої інстанції прийшов до висновку про наявність в діях позивача складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КУпАП та вини у його вчиненні.

Проте, колегія суддів вважає, що до таких висновків суд першої інстанції прийшов з неповним з'ясуванням всіх обставин, що мають значення для справи та з порушенням норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, виходячи з наступного.

Як видно з матеріалів справи, суб'єкт владних повноважень, розглядаючи справу про адміністративне правопорушення, прийшов до висновку про порушення позивачем п.15.9 (е) ПДР.

Згідно п.15.9 (е) Правил дорожнього руху України зупинка забороняється ближче 30 м від посадкових майданчиків для зупинки маршрутних транспортних засобів, а коли їх немає - ближче 30 м від дорожнього знаку такої зупинки з обох боків.

Частина 1 статті 122 КУпАП встановлює відповідальність, в тому числі за порушення правил зупинки транспортних засобів.

У відповідності до п.1.10 ПДР, зупинкою є припинення руху транспортного засобу на час до 5 хвилин або більше, якщо це необхідно для посадки (висадки) пасажирів чи завантаження (розвантаження) вантажу, виконання вимог цих Правил (надання переваги в русі, виконання вимог регулювальника, сигналів світлофора тощо).

Колегія суддів вважає безпідставними доводи апелянта щодо не врахування відповідачем наявності дорожнього знаку 3.35 «Стоянку заборонено», оскільки порушення вимог зазначеного дорожнього знаку не було покладено в основу висновків оскаржуваної постанови. Натомість, апелянт в суді апеляційної інстанції визнав ту обставину, що здійснив зупинку в межах посадкового майданчику для зупинки маршрутних транспортних засобів.

З урахуванням положень ч.3 ст.72 КАС України, вказана обставина не може доказуватися перед судом.

Порядок розгляду справи про адміністративні правопорушення визначений главою 22 КУпАП.

Відповідно до вимог ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) під час розгляду справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати : чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують чи обтяжують відповідальність, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Статтею 251 КУпАП передбачено, що доказами по справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Статтею 252 КУпАП встановлено, що орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Згідно п.24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23.12.2005 року №14 "Про практику застосування судами України законодавства у справах по деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті", зміст постанови має відповідати вимогам, передбаченим статтями 283 і 284 КУпАП. У ній, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

Відповідно до зазначених вимог, відповідачем надано відеозйомку фіксації події адміністративного правопорушення, що міститься в матеріалах справи та з якої вбачається, що позивач здійснив зупинку в кінці посадкового майданчика для зупинки маршрутних транспортних засобів, яка в розумінні ст.251 КУпАП є належним доказом.

Отже, матеріалами справи стверджується факт порушення позивачем правил зупинки п.15.9 «е» ПДР, через що в його діях наявний склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КУпАП.

Крім того, колегія суддів не бере до уваги посилання позивача на ту обставину, що згідно п.15.9 (е) ПДР зупинка на посадковому майданчику для зупинки маршрутних транспортних засобів не заборонена, оскільки як слідує зі змісту цього пункту, заборона зупинки поширюється як на сам посадковий майданчик, так і на відстань до 30 м від такого майданчика з обох сторін.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку про те, що відповідач діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, а тому заявлений позов вважає безпідставним та необґрунтованим.

Згідно ст.159 КАС України, судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

У відповідності до ч.1 ст.195 цього Кодексу, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції може вийти за межі доводів апеляційної скарги в разі встановлення під час апеляційного провадження порушень, допущених судом першої інстанції, які призвели до неправильного вирішення справи.

З оскаржуваної постанови вбачається, що суд прийшов до висновку про наявність у діях позивача складу адміністративного правопорушення, проте, вважав їх малозначними і, як наслідок, застосував положення ст.22 КУпАП, звільнивши порушника від відповідальності, обмежившись усним зауваженням та закрив провадження по справі.

Проте, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийшов до таких висновків з порушенням норм процесуального права з наступних міркувань.

Згідно ст.22 КУпАП, при малозначності вчиненого адміністративного правопорушення орган (посадова особа), уповноважений вирішувати справу, може звільнити порушника від адміністративної відповідальності і обмежитись усним зауваженням.

Частиною 2 статті 162 КАС України передбачено, що у разі задоволення адміністративного позову суд може прийняти постанову про : визнання протиправними рішення суб'єкта владних повноважень чи окремих його положень, дій чи бездіяльності і про скасування або визнання нечинним рішення чи окремих його положень, про поворот виконання цього рішення чи окремих його положень із зазначенням способу його здійснення; зобов'язання відповідача вчинити певні дії; зобов'язання відповідача утриматися від вчинення певних дій; стягнення з відповідача коштів; тимчасову заборону (зупинення) окремих видів або всієї діяльності об'єднання громадян; примусовий розпуск (ліквідацію) об'єднання громадян; примусове видворення іноземця чи особи без громадянства за межі України; визнання наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб'єкта владних повноважень. Суд може прийняти іншу постанову, яка б гарантувала дотримання і захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб'єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

З урахуванням наведених вище правових норм, колегія суддів приходить до висновку, що до компетенції суду при вирішенні справ за правилами КАС України не належить вирішення питання про звільнення порушника від адміністративної відповідальності, оскільки такі повноваження надані особам, уповноваженим вирішувати справи про адміністративне правопорушення.

Крім того, суд прийшов до необґрунтованого висновку про закриття провадження по справі, оскільки ч.1 ст.247 КУпАП не передбачена така підстава, як закриття провадження у зв'язку із звільненням від адміністративної відповідальності через малозначність порушення.

Згідно п.4 ч.1 ст.202 КАС України, підставами для скасування постанови або ухвали суду першої інстанції та ухвалення нового рішення є порушення норм матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи або питання, а так само розгляд і вирішення справи неповноважним судом; участь в ухваленні постанови судді, якому було заявлено відвід на підставі обставин, які викликали сумнів у неупередженості судді, і заяву про його відвід визнано судом апеляційної інстанції обґрунтованою; ухвалення чи підписання постанови не тим суддею, який розглянув справу.

З огляду на вищевикладене, встановлені судом апеляційної інстанції обставини дають підстави вийти за межі доводів апеляційної скарги, оскільки під час апеляційного провадження були встановлені порушення норм матеріального та процесуального права, допущені судом першої інстанції, які призвели до неправильного вирішення справи, через що постанова суду підлягає скасуванню з прийняттям нової постанови про відмову у задоволенні адміністративного позову.

Керуючись ст.ст. 160, 195, 196, 198, 202,.205, 207, 254 КАС України, суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Постанову Залізничного районного суду м. Львова від 11 січня 2016 року по справі № 462/7614/15-а скасувати та прийняти нову, якою в задоволені адміністративного позову ОСОБА_1 до Управління патрульної служби Міністерства внутрішніх справ у м. Львові про скасування постанови - відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом 20 днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий : Р.В.Кухтей

Судді : І.О.Яворський

С.П.Нос

Повний текст ухвали виготовлено та підписано 11.03.2016.