Справа № 623/50/16-а
Суддя: Бутенко В. М.
Дата ухвалення: 2016-03-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Номер справи 623/50/16-а
Номер провадження 2-а/623/19/2016
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 березня 2016 року м. Ізюм

Ізюмський міськрайонний суд Харківської області у складі:

головуючого судді - Бутенка В.М.

при секретарі - Костенко В.В.

судового розпорядника - Максименка Р.С.

за участю: позивача - ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Ізюмського міськрайонного суду Харківської області адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_2 до відділу державної виконавчої служби Ізюмського міськрайонного управління юстиції Харківської області, третя особа: управління праці та соціального захисту населення Ізюмської міської ради Харківської області, про визнання протиправними дій та бездіяльності суб'єкта владних повноважень, -

в с т а н о в и в:

У січні 2016 року ОСОБА_2 через поштове відділення звернувся до суду з адміністративним позовом до відділу державної виконавчої служби Ізюмського міськрайонного управління юстиції Харківської області (далі - відділ ДВС), боржник управління праці та соціального захисту населення Ізюмської міської ради Харківської області (далі - Управління), про визнання протиправними дій та бездіяльності суб'єкта владних повноважень.

Просить суд:

1. Задовольнити адміністративний позов.

2. Визнати протиправними дії та бездіяльність відділу ДВС Ізюмського МРУЮ Харківської області щодо не надсилання в установленому законом порядку постанови про відкриття виконавчого провадження від 05.05.2011 року, постанови про повернення виконавчого документа стягувачу від 27.06.2012 року за виконавчим провадженням ВП № 26272376.

3. Визнати протиправними дії та бездіяльність відділу ДВС Ізюмського МРУЮ Харківської області щодо не вжиття передбачених Законом України «Про виконавче провадження», Законом України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень», та Порядку виконання судових рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.08.2011 року № 845 заходів в порядку примусового виконання рішення суду за відкритим виконавчим провадженням від 05.05.2011 року № 26272376, а також не доведення до відома стягувача про вчинені дії.

4. Визнати незаконною та скасувати постанову про повернення виконавчого документа стягувачу від 27.06.2012 року за виконавчим провадженням ВП № 26272376.

5. Поновити строк на подання адміністративного позову.

(а.с. 2, 14, 23, 66)

Позивач ОСОБА_2 в судовому засіданні підтримав позовні вимоги, викладені у позовній заяві, наполягав на задоволенні адміністративного позову повністю.

Представник відповідача відділу ДВС в судове засідання не з'явився, надав письмове клопотання про розгляд справи без його участі, надали заперечення на позовні вимоги, в яких просять суд у задоволенні адміністративного позову відмовити повністю (а.с. 28-29).

Представник 3 особи Управління в судове засідання не з'явився, надав письмове клопотання про розгляд справи без його участі (а.с. 52).

Оскільки від осіб, які беруть участь у справі, надійшло клопотання про розгляд справи за їх відсутності, враховуючи неприбуття представників відповідача та 3 особи, які беруть участь у справі, у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання, суд вважає за можливе розглянути справу без їх участі за наявними у справі матеріалів.

Вислухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши докази в їх сукупності, суд вважає, що адміністративний позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Відповідно до ч.1 ст. 6 Кодексу адміністративного судочинства України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права.

Відповідно до ч.5 ст. 82 Закону України «Про виконавче провадження» рішення, дії чи бездіяльність державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб) можуть бути оскаржені до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.

Відповідно до частини 1 і 3 ст. 181 Кодексу адміністративного судочинства України учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.

Відповідачем у справах з приводу рішень, дій або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби є відповідний орган державної виконавчої служби.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку визначено Законом України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року № 606-ХІV.

Статтею 1 цього Закону встановлено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів ( посадових осіб), які проводилися на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначений цим Законом, іншими нормативно - правовими актами прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконання ( далі рішення).

Згідно ч.1 і ч.2 ст. 2 цього Закону примусове виконання рішень в Україні покладається на Державну виконавчу службу, яка входить до системи органів Міністерства юстиції України, примусове виконання рішень здійснюють державні виконавці визначені Законом України «Про державну виконавчу службу» (далі державні виконавці).

Відповідно до ч.1 і ч.2 ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчинити виконавчі дії. Державний виконавець здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення, у спосіб та в порядку, встановлених виконавчим документом і цим законом.

Згідно ч.1 ст. 12 Закону України «Про виконавче провадження» сторони виконавчого провадження мають право ознайомлюватися з матеріалами виконавчого провадження, робити з них виписки, знімати копії, заявляти відводи у випадках, передбачених цим Законом, оскаржувати рішення, дії або бездіяльність державного виконавця з питань виконавчого провадження у порядку, встановленому цим Законом, подавати додаткові матеріали, заявляти клопотання, брати участь у провадженні виконавчих дій, давати усні та письмові пояснення, висловлювати свої доводи та міркування з усіх питань, що виникають у ході виконавчого провадження, у тому числі під час проведення експертизи, заперечувати проти клопотань, доводів та міркувань інших учасників виконавчого провадження та користуватися іншими правами, наданими законом.

Згідно ч.1 ст. 31 Закону України «Про виконавче провадження» копії постанов державного виконавця та інші документи виконавчого провадження (далі - документи виконавчого провадження), що державний виконавець зобов'язаний довести до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам із супровідними листами простою кореспонденцією, крім постанов про відкриття виконавчого провадження або відмову у відкритті виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувачу відповідно до статті 47 цього Закону, що надсилаються рекомендованим листом з повідомленням про вручення. Боржник вважається повідомленим про відкриття виконавчого провадження, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі.

Судом встановлено, що відповідно наданих суду копії виконавчого провадження № 2099/16, №№ перереєстрації 1092/16-12, номер за ЄДРВП 26272376 (а.с. 30-50), вбачається, що 28 квітня 2011 року стягувач ОСОБА_2 подав до відділу ДВС заяву про прийняття до виконання виконавчого листа №2-а-430/2011, виданий Ізюмським міськрайонним судом Харківської області 25 квітня 2011 року за постановою Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 24 березня 2011 року по справі №2042/2-а-430/11 про зобов'язання управління праці та соціального захисту населення Ізюмської міської ради Харківської області здійснити перерахунок щорічної допомоги на оздоровлення ОСОБА_2 за 2010 рік відповідно до ст. 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» та забезпечити відповідні виплати, з урахуванням виплаченої суми допомоги на оздоровлення за 2010 рік (а.с. 31, 4-5).

Постановою державного виконавця відділу ДВС від 05.05.2011 року відкрито виконавче провадження ВП № 26272376 з примусового виконання виконавчого листа №2-а-430/2011, виданий Ізюмським міськрайонним судом Харківської області 25 квітня 2011 року (а.с. 32).

В постанові про відкриття виконавчого провадження визначено, що боржник Управління, у семиденний строк з часу отримання постанови про відкриття виконавчого провадження, повинен добровільно виконати вимоги виконавчого документу за рішенням суду.

Даних про направлення сторонам виконавчого, а саме стягувачу ОСОБА_2, копії цієї постанови із супровідними листами матеріали виконавчого провадження не містять.

Згідно повідомлення за вих. №3806 від 12.05.2011 року боржник Управління на виконання постанови про відкриття виконавчого провадження від 05.05.2011 року за виконавчим провадженням ВП № 26272376 по зобов'язанню перерахування та виплати одноразової допомоги на оздоровлення гр-ну ОСОБА_2 за 2010 рік, проведене перерахування одноразової допомоги на оздоровлення відповідно до вимог ч.4 ст. 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» за вичетом раніше сплачених сум вищезазначеної соціальної допомоги.

Виплата перерахованої суми проведена не була. Передбачається, що фінансове забезпечення державних соціальних гарантій здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України. Тому нарахована сума буде виплачена за умови бюджетного фінансування (а.с. 33).

27 червня 2012 року заступником начальника відділу ДВС ухвалено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу за виконавчим провадженням ВП № 26272376 - виконавчий лист №2-а-430/2011, виданий Ізюмським міськрайонним судом Харківської області 25 квітня 2011 року, повернуто стягувачу з підстав п.2 ч.1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження», копії якої за вих. №13852 від 27.06.2012 року направлено сторонам виконавчого провадження із супровідним листом простою кореспонденцією (а.с. 34).

14 грудня 2015 року стягувач ОСОБА_2 звернувся з заявою до начальника відділу ДВС щодо виконання виконавчого документа - виконавчого листа №2-а-430/2011, виданий Ізюмським міськрайонним судом Харківської області 25 квітня 2011 року за постановою Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 24 березня 2011 року, у зв'язку з неповідомленням його про відкриття та здійснення виконавчого провадження (а.с. 6).

28 грудня 2015 року листом відділу ДВС за вих. № 17933 на адресу стягувача ОСОБА_2 направлено інформацію про хід примусового виконання виконавчого документа - виконавчого листа №2-а-430/2011, виданий Ізюмським міськрайонним судом Харківської області 25 квітня 2011 року за постановою Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 24 березня 2011 року, та роз'яснено, що копії постанови про відкриття виконавчого провадження від 05.05.2011 року та про повернення виконавчого документа стягувачу від 27.06.2012 року було направлено разом із виконавчим листом на адресу стягувача, зазначеної у виконавчому документі (а.с. 7).

Згідно листа Управління від 5 січня 2016 року № 76 на повторне звернення стягувача ОСОБА_2, добровільно виконати виконавчий документ - виконавчий лист №2-а-430/2011, виданий Ізюмським міськрайонним судом Харківської області 25 квітня 2011 року за постановою Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 24 березня 2011 року, Управління не має можливості (а.с. 15).

Згідно листів Головного управління Державної казначейської служби України у Харківській області від 14 січня 2016 року № 12-18/25-286, від 26 січня 2016 року № 12-20/45-686 на звернення стягувача ОСОБА_2 від 25.12.2015 року зазначено, що документи з постановою Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 24 березня 2011 року по справі № 2-а-430/11 стосовно гр. ОСОБА_2 до Головного управління від відділу ДВС не надходило (а.с. 16, 25).

Судом встановлено, що копії оскаржуваних постанов відділу ДВС як протиправних дій та бездіяльності суб'єкта владних повноважень, позивачу ОСОБА_2 направлено відділом ДВС із супровідними листами простою кореспонденцією 05.05.2011 року за вих. № 8795, 27.06.2012 року за вих. № 13852 (а.с. 7).

Судом встановлено і не заперечується сторонами, що із позовної заяви позивача та матеріалів справи вбачається, що копію постанови державного виконавця відділу ДВС від 05 травня 2011 року про відкриття виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа №2-а-430/2011, виданий Ізюмським міськрайонним судом Харківської області 25 квітня 2011 року за постановою Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 24 березня 2011 року, та копію постанови заступника начальника відділу ДВС від 27 червня 2012 року про повернення виконавчого документа стягувачу з підстав п.2 ч.1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження», позивач станом на грудень 2015 року не отримав (а.с. 24).

Відповідно до ст. 8 Закону України «Про виконавче провадження» контроль за своєчасністю, правильністю, повнотою виконання рішень державним виконавцем здійснюють начальник органу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, та керівник вищестоящого органу.

Згідно ч.1 ст. 83 Закону України «Про виконавче провадження» посадові особи, зазначені у статті 81 цього Закону, можуть проводити перевірку законності виконавчого провадження за дорученням вищестоящої посадової особи, з власної ініціативи або під час розгляду скарги на постанову начальника підпорядкованого органу державної виконавчої служби, винесеної за результатами розгляду скарги на дії (бездіяльність) державного виконавця, інших посадових осіб державної виконавчої служби.

Пунктом 1.8 Інструкції про проведення виконавчих дій, контроль за законністю виконавчого провадження здійснюється у відповідності до статей 8 - 83 Закону України «Про виконавче провадження».

Керівник органу державної виконавчої служби при здійсненні контролю за діями державного виконавця під час виконання рішень, якщо вони суперечать вимогам Закону, вправі своєю постановою скасувати постанову, акт, інший процесуальний документ, винесений у виконавчому провадженні державним виконавцем, який йому безпосередньо підпорядкований, зобов'язати державного виконавця провести виконавчі дії в порядку, передбаченому цим Законом.

Керівник органу державної виконавчої служби вищого рівня в разі виявлення порушень вимог Закону своєю постановою визначає вказані порушення та надає доручення керівнику органу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, щодо проведення дій, визначених абзацами другим та третім цього пункту.

Із матеріалів справи вбачається, що ухвалою Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 21 січня 2016 року видано ОСОБА_2 дублікат виконавчого листа №2-а-430/2011 відповідно до постанови Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 24 березня 2011 року (а.с. 24).

Ухвалою Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 29 лютого 2016 року поновлено ОСОБА_2 строк для пред'явлення виконавчого листа №2-а-430/2011 відповідно до постанови Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 24 березня 2011 року по справі № 2-а-430/2011 р. (а.с. 60).

Позивач звернувся до суду з вказаним адміністративним позовом у січні 2016 року, на час звернення до суду, в порушення ст. 31 Закону України «Про виконавче провадження», відповідач відділ ДВС не надіслали ОСОБА_2, як стягувачу, копію постанови державного виконавця відділу ДВС від 05 травня 2011 року про відкриття виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа №2-а-430/2011, виданий Ізюмським міськрайонним судом Харківської області 25 квітня 2011 року за постановою Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 24 березня 2011 року, та копію постанови заступника начальника відділу ДВС від 27 червня 2012 року про повернення виконавчого документа стягувачу з підстав п.2 ч.1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження», а саме не надсилали рекомендованим листом з повідомленням про вручення, а також не надавали на подані заяви позивача копії вищевказаних постанов.

Таким чином, оскільки відповідач діяв в не межах повноважень та не у спосіб, що передбачений Конституцією України та законами України (частина 2 статті 19), тому є підстави для задоволення позову в частині щодо визнання протиправними дії та бездіяльність відділу ДВС щодо не надсилання у встановленому законом порядку копії постанови про відкриття виконавчого провадження від 05.05.2011 року за вих. № 8795, та постанови про повернення виконавчого документа стягувачу від 27.06.2012 року за вих. № 1385223 за ВП № 26272376 за виконавчим листом №2-а-430/2011, виданий Ізюмським міськрайонним судом Харківської області 25 квітня 2011 року за постановою Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 24 березня 2011 року.

За змістом п.2 ч.1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження», виконавчий документ, на підставі якого відкрито виконавче провадження, за яким виконання не здійснювалося або здійснено частково, повертається стягувачу у разі, якщо у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернуто стягнення, а здійснені державним виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними.

Крім того, суд не погоджується з доводами відповідача у запереченнях на позов щодо правомірності та обґрунтованості доводів Управління, на виконання рішення суду за умови бюджетного фінансування.

17 липня 1997 року Україна ратифікувала Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), яка відповідно до ч.1 ст. 9 Конституції України стала частиною національного законодавства України.

Відповідно до ст. 19 Конвенції для забезпечення дотримання державами-учасницями Конвенції взятих на себе зобов'язань за Конвенцією та протоколами до неї створюється Європейський суд з прав людини.

Пунктом 1 статті 6 Конвенції кожному гарантовано право на звернення до суду з позовом стосовно його прав та обов'язків цивільного характеру.

Статтею 6 Конвенції гарантована неухильність виконання рішення суду громадянами, юридичними особами та всіма органами влади України реалізація особою права, що пов'язане з отриманням бюджетних коштів, яке базується на спеціальних та чинних на час виникнення спірних правовідносин нормативно-правових актів національного законодавства, не може бути поставлена у залежність від бюджетних асигнувань.

Посилання суб'єктів владних повноважень на відсутність коштів, як на причину невиконання своїх зобов'язань не є підставою для повернення виконавчого документа стягувачу.

Згідно з ч.1 ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно i в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Суд зазначає, що вимоги ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» містить вичерпний перелік підстав для повернення виконавчого документа стягувачу.

Про наявність обставин, зазначених у частині першій цієї статті, державний виконавець складає акт.

У разі повернення виконавчого документа з підстав, передбачених частиною першою цієї статті, стягувачу повертаються невикористані суми внесеного ним авансового внеску разом із звітом державного виконавця про його використання.

Про повернення стягувачу виконавчого документа та авансового внеску державний виконавець виносить постанову з обов'язковим мотивуванням підстав її винесення, яка затверджується начальником відділу, якому він безпосередньо підпорядкований. Копія постанови у триденний строк надсилається сторонам і може бути оскаржена в десятиденний строк у порядку, встановленому цим Законом.

Повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених цією статтею, не позбавляє його права повторно пред'явити виконавчий документ до виконання протягом строків, встановлених статтею 22 цього Закону.

З матеріалів справи вбачається, що виконавчим органом відділом ДВС не вжиті всі можливі заходи, передбачені Законом України «Про виконавче провадження», спрямовані на виконання рішення суду.

Суд зазначає, що згідно ч. 1 ст. 36 Закону України «Про виконавче провадження» та п. 4.4.1. Інструкції про проведення виконавчих дій, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 15.12.1999 № 74/5, за наявності обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим, державний виконавець за власною ініціативою має право звернутися до суду, який видав виконавчий документ, із заявою про відстрочку або розстрочку виконання, а також про встановлення або зміну способу і порядку виконання.

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» від 05.06.2012 № 4901-VI (Із змінами, внесеними згідно із Законами № 238-VII від 15.05.2013р., № 583-VII від 19.09.2013р.) держава гарантує виконання рішення суду про стягнення коштів та зобов'язання вчинити певні дії щодо майна, боржником за яким є, зокрема, державний орган.

Водночас судові рішення у справах, пов'язаних із соціальними виплатами, які мають зобов'язальний характер щодо проведення таких виплат, не належать до зазначених у згаданій статті видів рішень, що унеможливлює їх виконання без зміни його способу.

Згідно ч.1 ст. 263 КАС України за наявності обставин, що ускладнюють виконання судового рішення (відсутність коштів на рахунку, відсутність присудженого майна в натурі, стихійне лихо тощо), державний виконавець може звернутися до адміністративного суду першої інстанції, незалежно від того, суд якої інстанції видав виконавчий лист, що видав виконавчий лист, із поданням, а особа, яка бере участь у справі, та сторона виконавчого провадження - із заявою про відстрочення або розстрочення виконання, зміну чи встановлення способу і порядку виконання судового рішення.

Таким чином, відповідач відділ ДВС у виконавчому провадження № 2099/16, №№ перереєстрації 1092/16-12, номер за ЄДРВП 26272376 (а.с. 30-50), виконавчий лист №2-а-430/2011, виданий Ізюмським міськрайонним судом Харківської області 25 квітня 2011 року за постановою Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 24 березня 2011 року по справі №2042/2-а-430/11, мав звернутися до місцевого суду із заявою про зміну чи встановлення способу і порядку виконання судового рішення в порядку статті 263 КАС України.

Проте, державний виконавець ВДВС не скористався своїм правом, відповідно до наведеної норми КАС України та Закону України «Про виконавче провадження» та не звертався до суду із заявою про зміну чи встановлення способу і порядку виконання судового рішення.

Таким чином, дії державного виконавця є протиправними, оскільки ним не були виконані усі дії, що передбачені законом та передують винесенню постанови про повернення виконавчого документа стягувачу. Відтак, оскаржувана постанова про повернення виконавчого документа стягувачу винесена відповідачем передчасно, без врахування всіх обставин у справі, а тому підлягає скасуванню.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною п'ятою статті 124 Конституції України передбачено, що судові рішення ухвалюються судами іменем України i є обов'язковими до виконання на всій території України. Згідно з частиною першою статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України постанова або ухвала суду, яка набрала законної сили, є обов'язковою для осіб, які беруть участь у справі, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб i підлягає виконанню на всій території України.

При цьому слід зазначити, що відсутність коштів на виконання рішення суду, не є підставою для повернення виконавчого документа стягувачу на підставі наступного.

За приписами чч.1, 2 ст. 8 КАС України, суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Згідно зі ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Європейський суд з прав людини в пункті 74 рішення у справі «Іммобільяре Саффі проти Італії» зазначив, що орган державної влади не має права посилатися на брак коштів на виправдання неспроможності виконати судове рішення про виплату боргу.

В той же час, статтею 6 Конвенції передбачено право на справедливий суд.

Європейський суд з прав людини в пункті 40 рішення у справі «Горнсбі проти Греції» від 19 березня 1997 року зазначив, що виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватись як складова частина судового розгляду. Здійснення права на звернення до суду з позовом стосовно його прав та обов'язків цивільного характеру було б ілюзорним, якби внутрішня правова система допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов'язкову силу, не виконувалося б на шкоду однієї зі сторін.

Якщо адміністративний (виконавчий) орган відмовляється виконувати, не виконує чи затягує виконання судового рішення, то передбачені статтею 6 гарантії, які забезпечуються стороні на етапі судового розгляду справи, фактично втрачають свій сенс (рішення у справі «Піалопулос та інші проти Греції» від 15 березня 2001 року, пункт 68).

Європейський суд з прав людини в рішенні від 15 жовтня 2009 року по справі «Комнацький проти України» визначився, що держава повинна забезпечити гарантії, передбачені Конвенцією, і що протиріччя між органами місцевої влади не повинні вплинути на права заявника, гарантовані Конвенцією (від 04 листопада 1950 року № ETS N 005 «Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод»).

Таким чином, суд зазначає, що відсутність коштів у боржника Управління чи у держави на виконання взятих на себе зобов'язань не звільняє боржника від виконання рішення суду, та не є обставиною, яка ускладнює його виконання.

Отже, державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно i в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

При винесенні постанови державного виконавця відділу Державної виконавчої служби Ізюмського міськрайонного управління юстиції від 27 червня 2012 року ВП № 26272376 про повернення виконавчого документа стягувачу не було дотримано вимоги п. 2 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження», а тому суд дійшов висновку про незаконність постанови.

У відповідності до ст. 159 КАС України судове рішення повинне бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Позивача звільнено від сплати судового збору на підставі п. 10 ч.1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» (а.с. 3).

Згідно з ч. 1 ст. 94 КАС України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись статтями 2, 6, 8, 9, 10-18, 71-72, 158-163, 167, 181 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_2 до відділу державної виконавчої служби Ізюмського міськрайонного управління юстиції Харківської області, третя особа: Управління праці та соціального захисту населення Ізюмської міської ради Харківської області, про визнання протиправними дій та бездіяльності суб'єкта владних повноважень - задовольнити.

Визнати протиправними дії та бездіяльність Відділу державної виконавчої служби Ізюмського міськрайонного управління юстиції в Харківській області щодо ненадсилання у встановленому законом порядку ОСОБА_2 копії постанови про відкриття виконавчого провадження від 05 травня 2011 року та постанови про повернення виконавчого документа стягувачу від 27 червня 2012 року за виконавчим провадженням ВП № 26272376 за виконавчим листом №2-а-430/2011, виданий 25.04.2011 року.

Визнати протиправними дії та бездіяльність Відділу державної виконавчої служби Ізюмського міськрайонного управління юстиції в Харківській області щодо не вжиття передбачених Законом України «Про виконавче провадження», Законом України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень», Порядку виконання судових рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.08.2011 року № 845, заходів в порядку примусового виконання рішення суду за відкритим виконавчим провадженням від 05 травня 2011 року ВП № 26272376, а також не доведення до відома стягувача про вчинені дії.

Визнати протиправною та скасувати постанову заступника начальника Відділу державної виконавчої служби Ізюмського міськрайонного управління юстиції в Харківській області від 27 червня 2012 року про повернення виконавчого документа стягувачу за виконавчим провадженням ВП № 26272376 з примусового виконання виконавчого листа №2-а-430/2011.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень - Відділу державної виконавчої служби Ізюмського міськрайонного управління юстиції в Харківській області на користь держави до спеціального фонду Державного бюджету України кошти судового збору в сумі 551 грн 20 коп. (п'ятсот п'ятдесят одна гривня двадцять копійок).

Постанова може бути оскаржена шляхом подачі апеляційної скарги в строк десять днів з дня отримання копії постанови до Харківського апеляційного адміністративного суду через Ізюмський міськрайонний суд. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається до суду апеляційної інстанції.

Головуючий: суддя -