Справа № 822/2079/14
Суддя: Борисенко І.В.
Дата ухвалення: 2016-03-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"15" березня 2016 р. м. Київ К/800/52441/14

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:
головуючого суддіБорисенко І.В.
суддів Кошіля В.В.
Моторного О.А.,
розглянувши в порядку письмового провадження
касаційну скаргуДержавної податкової інспекції у м. Хмельницькому Головного управління Міндоходів у Хмельницькій області
на постановуХмельницького окружного адміністративного суду від 03.07.2014
та ухвалу Вінницького апеляційного адміністративного суду від 23.09.2014
у справі № 822/2079/14
за позовомОСОБА_4
доДержавної податкової інспекції у м. Хмельницькому Головного управління Міндоходів у Хмельницькій області
третя особаПублічне акціонерне товариство «Райффайзен банк Аваль»
проскасування податкового повідомлення-рішення,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_4 звернулась до суду з позовом до Державної податкової інспекції у м. Хмельницькому Головного управління Міндоходів у Хмельницькій області, в якому просить скасувати податкове повідомлення-рішення № від 04.12.2013.

Постановою Хмельницького окружного адміністративного суду від 03.07.2014, залишеною без змін ухвалою Вінницького апеляційного адміністративного суду від 23.09.2014, позов задоволено.

Не погоджуючись з вказаними рішеннями судів попередніх інстанцій, відповідач подав касаційну скаргу, в якій просить їх скасувати та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити, оскільки вважає, що постанову суду першої та ухвалу суду апеляційної інстанцій було прийнято з порушенням норм матеріального права.

З урахуванням неприбуття у судове засідання жодної з осіб, які беруть участь у справі, колегія суддів дійшла висновку про можливість розгляду справи за наявними у справі матеріалами в порядку письмового провадження у відповідності до п.2 ч.1 ст.222 Кодексу адміністративного судочинства України.

Переглянувши судові рішення в межах касаційної скарги, перевіривши повноту встановлення судовими інстанціями фактичних обставин справи та правильність застосування ними норм матеріального та процесуального права, Вищий адміністративний суд України дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення касаційної скарги, з огляду на таке.

Відповідно до ч.1 ст.220 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі і не може досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні, та вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Судами попередніх інстанцій встановлено наступне:

- між позивачем та ПАТ «Райффайзен банк «Аваль» укладено кредитний договір №014/2184/73/1044 від 05.07.2007, за умовами якого кредитор надає позичальнику кредит у вигляді невідновлювальної кредитної лінії з лімітом 11900 доларів США;

- листом від 02.10.2012 банк повідомив позивача про анулювання (прощення) заборгованості за кредитним договором від 05.07.2007 за пенею в розмірі 91 131,71 грн.;

- позивач не подав до контролюючого органу податкову декларацію про майновий стан і доходи за 2012 рік;

- відповідачем проведена документальна позапланова невиїзна перевірка щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати належних сум податків до бюджету позивачем за період з 01.01.2012 по 31.12.2012, за результатами якої складено акт №22-25-17-02/4668/НОМЕР_1 від 21.11.2013;

- названим актом перевірки встановлено порушення позивачем вимог п.179.7 ст.179 Податкового кодексу України, внаслідок чого позивачем занижено податкове зобов'язання по податку на доходи фізичних осіб на суму 15 277,79 грн.;

- на підставі названого акту перевірки відповідачем було прийнято податкове повідомлення-рішення №/2810 від 04.12.2013, яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування, на суму 19 097,24 грн. (з яких: 15 277,79 грн. - основний платіж та 3 819,45 грн. - штрафні (фінансові) санкції (штрафи).

Позиція відповідача полягає в тому, що позивач, в порушення вимог податкового законодавства, не задекларував та не сплатив податкове зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб на суму 15 277,79 грн., в результаті отримання доходу (додаткового блага) у вигляді суми боргу (пені) платника податків, анульованого кредитором за його самостійним рішенням, не пов'язаним з процедурою банкрутства, до закінчення строку позовної давності.

Задовольняючи позов, суди попередніх інстанцій виходили з того, що пеня, яка нарахована банком за несвоєчасне виконання грошового зобов'язання за умовами кредитного договору та анульована за його рішенням, не є доходом платника податків, який підлягає оподаткуванню згідно абз. «д» пп. 164.2.17 п.164.2 ст.164 Податкового кодексу України.

Суд касаційної інстанції вважає такі висновки судів попередніх інстанцій передчасними, як такими, що зроблені без всебічного та об'єктивного дослідження усіх обставин справи. При цьому, колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до пп.163.1.1, пп.163.1.2 п.163.1 ст.163 об'єктом оподаткування резидента є: загальний місячний (річний) оподатковуваний дохід; доходи з джерела їх походження в Україні, які остаточно оподатковуються під час їх нарахування (виплати, надання).

Згідно п.164.1 ст.164 Податкового кодексу України базою оподаткування є загальний оподатковуваний дохід, з урахуванням особливостей, визначених цим розділом.

Загальний оподатковуваний дохід - будь-який дохід, який підлягає оподаткуванню, нарахований (виплачений, наданий) на користь платника податку протягом звітного податкового періоду.

За змістом абз. «д» пп.164.2.17 п.164.2 ст.164 Податкового кодексу України (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включаються дохід, отриманий платником податку як додаткове благо (крім випадків, передбачених статтею 165 цього Кодексу) у вигляді суми боргу платника податку, анульованого кредитором за його самостійним рішенням, не пов'язаним з процедурою банкрутства, до закінчення строку позовної давності. Якщо кредитор повідомляє платника податку-боржника рекомендованим листом з повідомленням про вручення про анулювання боргу та включає суму анульованого боргу до податкового розрахунку суми доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, за підсумками звітного періоду, у якому такий борг було анульовано, такий боржник самостійно сплачує податок з таких доходів та відображає їх у річній податковій декларації.

Таким чином, сума боргу платника податку, анульованого кредитором за його самостійним рішенням, не пов'язаним з процедурою банкрутства, до закінчення строку позовної давності, є додатковим благом такого платника податку (крім випадків, передбачених статтею 165 цього Кодексу), яке включається до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку. При цьому, вищенаведені положення Податкового кодексу України не визначають форму самостійного рішення кредитора та не диференціюють борг платника податків (божника) перед кредитором, який анулюється останнім, за природою його виникнення.

Разом з тим, обов'язок платника податків (боржника) щодо сплати податку з таких доходів та щодо їх відображення у річній податковій декларації на підставі абз. «д» пп.164.2.17 п.164.2 ст.164 Податкового кодексу України виникає за двох умови, по-перше, повідомлення кредитором платника податку-боржника рекомендованим листом з повідомленням про вручення про анулювання боргу; по-друге, включення кредитором анульованого боргу до податкового розрахунку суми доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, за підсумками звітного періоду, у якому такий борг було анульовано.

Відповідно до статті 138 Кодексу адміністративного судочинства України предметом доказування є обставини, якими обґрунтовуються позовні вимоги чи заперечення або які мають інше значення для вирішення справи (причини пропущення строку для звернення до суду тощо) та які належить встановити при ухваленні судового рішення у справі.

Для встановлення обставин, зазначених у частині першій цієї статті, у судовому засіданні заслуховуються пояснення осіб, які беруть участь у справі, показання свідків, досліджуються письмові та речові докази, у тому числі носії інформації із записаною на них інформацією, висновки експертів.

З огляду на вищенаведені положення процесуального закону та зважаючи на зміст позовних вимог (скасування податкового повідомлення-рішення, яким платнику податків визначено грошове зобов'язання), колегія суддів касаційної інстанції зазначає, що предметом доказування у даній справі, зокрема, є обставини, які свідчать про наявність або відсутність у податкового органу підстав, з якими закон пов'язує можливість визначення позивачу суми грошового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб.

Як встановлено судами попередніх інстанцій та вбачається з матеріалів справи, листом від 02.10.2012 ПАТ «Райффайзен банк Аваль» повідомив позивача про анулювання (прощення) заборгованості за кредитним договором від 05.07.2007 за пенею в розмірі 91131,71 грн.

Однак, розглядаючи справу по суті, судами попередніх інстанцій не досліджено та не надано правової оцінки наявним в матеріалах справи доказам, а саме, - розрахунку заборгованості позивача за кредитним договором №014/2184/73/1044 від 05.07.2007, а також не встановлено факт нарахування позивачу пені за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань за цим кредитним договором.

З огляду на викладене колегія суддів касаційної інстанції зазначає, що з метою встановлення наявності у позивача обов'язку щодо декларування та сплати податкових зобов'язань з податку з доходів фізичних осіб у випадку, передбаченому абз. «д» пп.164.2.17 п.164.2 ст.164 Податкового кодексу України, судам попередніх інстанцій необхідно встановити фактичні обставини щодо нарахування кредитором (банком) позивачу пені за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань за кредитним договором №014/2184/73/1044 від 05.07.2007, належного повідомлення кредитором позивача (як боржника) про анулювання боргу, а також включення кредитором анульованого боргу до податкового розрахунку суми доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, за підсумками звітного періоду, у якому такий борг було анульовано.

З огляду на вищезазначене, колегія суддів Вищого адміністративного суду України не вбачає, що оскаржувані рішення судів винесено з дотриманням принципів законності та обґрунтованості, у відповідності до приписів ст.159 Кодексу адміністративного судочинства України.

Вказані обставини та фактичні дані залишилися поза межами дослідження судами першої та апеляційної інстанцій, що, з урахуванням повноважень касаційного суду (які не дають касаційній інстанції права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні), виключає можливість перевірити Вищим адміністративним судом України правильність висновків судів попередніх інстанцій в цілому по суті спору.

Відповідно до ч.2 ст.227 Кодексу адміністративного судочинства України підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, які унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

З огляду на викладене, а також враховуючи той факт, що судами попередніх інстанцій не було з'ясовано належним чином обставини справи, у той час як їх встановлення впливає на правильність вирішення спору, ухвалені у справі судові рішення підлягають скасуванню з направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Під час нового розгляду справи судам слід взяти до уваги вищевикладене, встановити повно і правильно фактичні обставини відповідно до заявлених позовних вимог та предмету доказування у справі та, в залежності від встановленого й у відповідності до норм матеріального та процесуального права, вирішити даний спір.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 220, 222, 223, 227, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

УХВАЛИВ:

1. Касаційну скаргу Державної податкової інспекції у м. Хмельницькому Головного управління Міндоходів у Хмельницькій області задовольнити частково.

2. Постанову Хмельницького окружного адміністративного суду від 03.07.2014 та ухвалу Вінницького апеляційного адміністративного суду від 23.09.2014 скасувати та справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

3. Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі, та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя І.В. Борисенко
СуддіВ.В. Кошіль
О.А. Моторний