Справа № 808/6562/14(ДО/808/341/14)
Суддя: Туркіна Л.П.
Дата ухвалення: 2016-01-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

29 січня 2016 рокусправа № 808/6562/14(ДО/808/341/14)

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Туркіної Л.П.

суддів: Чередниченко В.Є. Коршуна А.О.

за участю секретаря судового засідання: Комар Н.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м.Дніпропетровську апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 08 квітня 2015 р. у справі № 808/6562/14(ДО/808/341/14) за позовом ОСОБА_1 до Міністерства внутрішніх справ України, Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області, Слов'янського МВ ГУМВС України в Донецькій області, Державної казначейської служби України про визнання незаконними дій, скасування наказів, поновлення на посаді та стягнення грошової компенсації та моральної шкоди,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Міністерства внутрішніх справ України, Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області, Слов'янського міського відділу Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області, в якому, з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог, просив:

- визнати незаконним та скасувати наказ МВС України за № 1535 о/с від 12.08.2014 року в частині звільнення позивача з органів внутрішніх справ України згідно із пунктом 66 "Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ Української РСР", затвердженого постановою Кабінету Міністрів УРСР від 29.07.1991 року № 114;

- визнати незаконним та скасувати наказ МВС України за №805 від 29.07.2014 року в частині звільнення позивача з органів внутрішніх справ України згідно із пунктом 66 "Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ Української РСР", затвердженого постановою Кабінету Міністрів УРСР від 29.07.1991 року, № 114;

- визнати незаконним та скасувати наказ Головного управління МВС України в Донецькій області за № 333 о/с від 05.09,2014 року в частині обчислення позивачу вислуга років станом на 12.08.2014 року та встановлення її на цей день в календарному обчисленні у 21 рік та 22 дні, у пільговому обчисленні 27 років 7 місяців 28 днів;

- поновити ОСОБА_1, майора міліції на посаді старшого уповноваженого сектору кримінального розшуку Миколаївського відділу міліції Слов'янського МВ Головного управління МВС України в Донецькій області (з обслуговування м. Слов'янська та Слов'янського району) з 29.07.2014 без переривання стажу роботи;

- стягнути зі Слов'янського МВ Головного управління МВС України в Донецькій області (з обслуговування м. Слов'янська та Слов'янського району) України на користь позивача грошове забезпечення за час вимушеного прогулу з 29.07.2014 року по день винесення постанови у справі;

- стягнути з Державної казначейської служби України в рахунок відшкодування моральної шкоди 11000,00 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначав, що з березня 1995 р. проходив службу в органах внутрішніх справ та мав спеціальне звання майора міліції. Вказав, що вчинків, які б суперечили інтересам служби, а також таких, що дискредитують звання рядового та начальницького складу органів внутрішніх справ він не вчиняв, у зв'язку з чим вважає спірні накази МВС України в частині, які стосуються притягнення його до дисциплінарної відповідальності та звільнення з органів внутрішніх справ у зв'язку з вчиненням дій, що дискредитують звання рядового та начальницького складу, безпідставними та протиправними.

Також зазначав, що йому не було відомо про проведення службового розслідування, оскільки з наказом про його призначення позивач ознайомлений не був.

Постановою Запорізького окружного адміністративного суду від 08 квітня 2015 року у задоволенні адміністративного позову відмовлено в повному обсязі.

Рішення суду першої інстанції обґрунтовано наявністю доказів скоєння ОСОБА_1 вчинків, що дискредитують звання рядового і начальницького складу, а також доказів порушення позивачем Дисциплінарного статуту ОВС та присяги працівника ОВС.

Зокрема суд, посилаючись на висновки службового розслідування, зазначає, що позивач приймав активну участь у передачі зброї Слов'янського МВ ГУМВС України у Донецькій області незаконним озброєним формуванням, чим порушив вимоги ст.10 Закону України «Про міліцію».

ОСОБА_1, не погодившись з постановою суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з'ясування обставин справи, а також порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 08 квітня 2015 року, адміністративний позов задовольнити в повному обсязі.

В обґрунтування апеляційних вимог зазначав, що не допускав порушення Присяги співробітника ОВС та не вчиняв дії, що дискредитують звання рядового та начальницького складу ОВС.

Зокрема вказав, що суд, посилаючись на висновок службового розслідуванням, зазначив, що однією з підстав для звільнення позивача зі служби стала його відсутність без поважних підстав за місцем проходження служби, що підтверджується копіями рапортів начальницької служби та комісійними актами.

Проте апелянт зазначає, що такі доводи суду є необґрунтованими, оскільки у висновку службового розслідування не зазначено конкретних обставин відсутності ОСОБА_1 на службі, а також періоду такої відсутності, що не дає можливості співвіднести висновки службового розслідування з реальними фактами та обставинами, що відбулися.

Також необґрунтованими апелянт вважає і висновки суду щодо того, що позивач приймав активну участь у незаконній передачі табельної зброї озброєним формуванням, з огляду на те, що конкретних доказів таких подій, як то місце, час, учасники, обставини такої передачі відповідачем зазначено не було.

Крім того, згідно інструкції, у разу отримання табельної зброї співробітники міліції віддають картку-замісник. Така картка-замісник №48, видана на ім'я ОСОБА_1, залишилась у позивача, що свідчить про те, що табельна зброя ним отримана так і не була. Також зазначає, що він не є особою, матеріально-відповідальною за зберігання табельної зброї.

В запереченнях на апеляційну скаргу представник Міністерства внутрішніх справ України проти апеляційної скарги заперечував, просив рішення суду першої інстанції залишити без змін як законне та обґрунтоване та відмовити у задоволенні апеляційної скарги.

Зазначав, що наказ МВС України від 12.08.2014 № 1535о/с видано на підставі наказу МВС України від 29.07.2014 № 805, в якому були встановлені обставини безвідповідального ставлення працівників Слов'янського МВ ГУМВС України в Донецькій області, у тому числі і позивача, до виконання службових обов'язків, неналежного реагування на факти протиправного захоплення приміщень державних установ, органів внутрішніх справ, які свідомо зрадили інтереси служби, що виразилося у сприянні та співпраці з представниками незаконно створених воєнізованих формувань та злочинних угрупувань.

Також зазначив, що відсутність на службі позивача та неінформування керівництва про своє місцеперебування підтверджується результатами службового розслідування, у тому числі поясненнями в.о. начальника сектору кадрового забезпечення Слов'янського МВ ГУМВС України в Донецькій області Марченко О.О. Своїми діями позивач самоусунувся від виконання своїх професійних обов'язків щодо захисту державних інтересів та інтересів громадян України, чим порушив вимоги Закону України "Про міліцію" та Присягу співробітника органів внутрішніх справ України.

У судовому засіданні, проведеному в режимі відеоконференції, представники сторін доводи, викладені в апеляційній скарзі та запереченнях на неї, підтримали в повному обсязі.

Державне казначейство України про дату, час і місце розгляду справи повідомлялось у встановленому порядку, своїх представників для участі у її розгляді не направило.

Перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 проходив службу у Слов'янському МВ ГУМВС України в Донецькій області на різних посадах з 01.03.1995 р.

Наказом начальника ГУМВС України в Донецькій області від 15.07.2013 р. №208о/с позивач був призначений старшим оперуповноваженим карного розшуку Миколаївського відділення міліції (м.Миколаїв) Слов'янського МВ ГУМВС України в Донецькій області.

Наказом МВС України від 29.07.2014 р. №805 за фактом порушення окремими працівниками ГУМВС України в Донецькій області службової дисципліни, відповідно до вимог п. 2.6 Інструкції про порядок проведення службових розслідувань в органах внутрішніх справ України, затвердженої наказом МВС України від 12.03.2013 №230, було призначено службове розслідування.

За наслідками проведення службового розслідування 29.07.2014 р. МВС України було складено висновок службового розслідування за фактом порушення службової дисципліни працівниками ГУМВС України в Донецькій області.

За наслідками розслідування виявлено випадки порушень службової дисципліни відповідно до вимог Закону України "Про Дисциплінарний статут органів внутрішніх справ України", що виразилося у невиході окремих працівників Слов'янського МВ (з обслуговування м. Слов'янськ та Слов'янського району) ГУМВС України в Донецькій області, в тому числі і ОСОБА_1, без поважних причин на службу. Як зазначено у висновку, опитана у ході проведення службового розслідування в.о. начальника сектору кадрового забезпечення Слов'янського МВ майор міліції Марченко О.О. надала копії рапортів начальників служб та комісійні акти про відсутність позивача на службі без поважних причин.

За результатами службового розслідування комісія дійшла висновку, що за неналежне виконання функціональних обов'язків, порушення дисципліни, ст. 65 Конституції України, ч. 3 ст. 3, ч. 1 ст. 5, ст. 10 Закону України "Про міліцію" та Присяги працівника органів внутрішніх справ України, яка затверджена постановою Кабінету Міністрів України від 28.12.1991 №382, керуючись ст.ст. 2, 5, 7, 12, 14 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ, ОСОБА_1 слід звільнити з органів внутрішніх справ України за п. 66 (за скоєння вчинків, що дискредитують звання рядового і начальницького складу) Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ.

29.07.2014 р. МВС України було складено наказ №805 "Про притягнення до дисциплінарної відповідальності працівників ГУМВС України в Донецькій та Луганській областях", згідно зазначеного наказу за скоєння вчинку, що дискредитує звання рядового і начальницького складу, порушення ст. 65 Конституції України, ч. 3 ст. 3, ч. 1 ст. 5, ст. 10 Закону України "Про міліцію" та Присяги працівника органів внутрішніх справ України, яка затверджена постановою Кабінету Міністрів України від 28.12.1991 №382, керуючись ст.ст. 2, 5, 7, 12, 14 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ ОСОБА_1 звільнено з органів внутрішніх справ України за п. 66 (за скоєння вчинків, що дискредитують звання рядового і начальницького складу) Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ.

Згідно витягу з наказу від 12.08.2014 р. №1535о/с МВС України відповідно до Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ ОСОБА_1 звільнено з органів внутрішніх справ у запас (із постановленням на військовий облік) за п. 66 (за скоєння вчинків, що дискредитують звання рядового і начальницького складу).

Згідно витягу з наказу ГУМВС України в Донецькій області від 05.09.2014 р. №333о/с вислуга років станом на 12.08.2014 у календарному обчисленні складає 21 рік 00 місяців 22 дні. Із зазначеним витягом з наказу позивач був ознайомлений 17.09.2014 р.

Надаючи правову оцінку спірним відносинам, що виникли між сторонами у справі, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Суд першої інстанції, приймаючи оскаржувану постанову, послався на наявність в матеріалах справи достатніх доказів на підтвердження порушення позивачем пункту 66 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів УРСР від 29.07.1991 № 114 - скоєння вчинку, що дискредитує звання рядового і начальницького складу, а також порушення ст.65 Конституції України, частини 3 статті 3, частини 1 статті 5 Закону України "Про міліцію" та Присяги працівника органів внутрішніх справ України, яка затверджена постановою Кабінету Міністрів України від 28.12.1991 № 382.

Проте колегія суддів не може погодитись з таким висновком з огляду на наступне.

Зі змісту наказу № 805 від 29.07.2014 р. "Про притягнення до дисциплінарної відповідальності окремих працівників ГУ МВС України в Донецькій та Луганській областях" вбачається, що ОСОБА_1 звільнено з органів внутрішніх справ за пунктом 66 (за скоєння вчинків, що дискредитують звання рядового і начальницького складу) Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів УРСР від 29.07.1991 № 114 - за скоєння вчинку, що дискредитує звання рядового і начальницького складу, порушення 65 Конституції України, частини 3 статті 3, частини 1 статті 5 Закону України "Про міліцію" та Присяги працівника органів внутрішніх справ України, яка затверджена постановою Кабінету Міністрів України від 28.12.1991 № 382.

Так, статтею 65 Конституції України визначено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов'язком громадян України.

За приписами ч.3 ст.3 Закону України "Про міліцію", у підрозділах міліції не допускається діяльність політичних партій. При виконанні службових обов'язків працівники міліції незалежні від впливу політичних партій та інших об'єднань громадян.

Частиною 1 статті 5 зазначеного Закону визначено, що міліція виконує свої завдання неупереджено, у точній відповідності з законом. Ніякі виняткові обставини або вказівки службових осіб не можуть бути підставою для будь-яких незаконних дій або бездіяльності міліції. Для забезпечення громадського порядку працівники міліції зобов'язані вживати заходів незалежно від свого підпорядкування.

З тексту присяги працівника внутрішніх справ України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 28.12.1991 № 382, вбачається, що кожний працівник органів внутрішніх справ України, який склав таку присягу, вступаючи на службу до органів внутрішніх справ України, поклявся завжди залишатися відданим народові України, суворо дотримуватися її Конституції та чинного законодавства, бути гуманним, чесним, сумлінним і дисциплінованим працівником, зберігати державну і службову таємницю; присягнув з високою відповідальністю виконувати свій службовий обов'язок, вимоги статутів і наказів, постійно вдосконалювати професійну майстерність та підвищувати рівень культури, всіляко сприяти зміцненню авторитету органів внутрішніх справ, поклявся мужньо і рішуче, не шкодуючи своїх сил і життя, боротися із злочинністю, захищати від протиправних посягань життя, здоров'я, права й свободи громадян, державний устрій і громадський порядок.

Отже, недодержання працівником органів внутрішніх справ України наведених вище норм є безумовною підставою вважати цю особу такою, яка вчинила правопорушення.

Разом з тим, наявність такого правопорушення повинна бути доведена певними доказами, отриманими із дотриманням певної процедури, при цьому обов'язок доведення такого факту покладається на орган внутрішніх справ, який приймає рішення щодо притягнення працівника до відповідальності, визначеної законом.

Між тим, Порядок та підстави проходження і припинення служби в органах внутрішніх справ регулюються Положенням про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів УРСР від 29.07.1991 №114 (далі - Положення).

Підстави звільнення зі служби в запас осіб середнього, старшого та вищого начальницького складу (з постановкою на військовий облік), визначені пунктом 64 Положення, зокрема підпункт "є" якого передбачає звільнення за порушення дисципліни.

Пунктом 66 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів УРСР від 29.07.1991 №114 встановлено, що особи рядового і начальницького складу, які скоїли вчинки, що дискредитують звання рядового та начальницького складу, звільняються з органів внутрішніх справ.

Отже, п. 66 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом ОВС передбачено окрему підставу для звільнення осіб рядового та начальницького складу ОВС з займаних посад, таку як дискредитація звання співробітника ОВС.

До таких вчинків, слід віднести: вчинення злочину, встановленого вироком суду, що набрав законної сили; скоєння корупційного діяння як різновиду адміністративного правопорушення; систематичне скоєння адміністративних правопорушень, що посягають на встановлений порядок управління, громадський порядок та громадську безпеку; заняття підприємницькою діяльністю; організацію страйків та участь у них; розголошення службової таємниці; появу на службі або поза службою в нетверезому стані, що ображає людську гідність; вживання алкогольних напоїв у форменому одязі у громадських місцях; прийняття наркотичних або токсичних препаратів без рецепту лікаря; систематичне порушення правил носіння форменого одягу, зовнішньої охайності; неодноразове грубе і зверхнє ставлення до громадян; прояви жорстокого або принизливого ставлення до людей; скоєння аморального проступку, не сумісного з продовженням служби в ОВС; систематичне поширення компрометуючої ОВС України інформації за допомогою засобів мас-медіа.

З вищевикладеного вбачається, що дискредитація звання працівника ОВС є окремою підставою для звільнення з органів ОВС, яке не є дисциплінарним стягненням за своєю суттю.

Що стосується конкретних обставин, на які посилаються суд першої інстанції та відповідачі, слід зазначити наступне.

Так, суд першої інстанції, посилаючись на висновок службового розслідування за фактом порушення службової дисципліни окремими працівниками ГУМВС України в Донецькій області та УМВС України від 07.08.2014 р., зазначив, що ОСОБА_4 без поважних підстав був відсутній за місцем проходження служби, що підтверджується копіями рапортів начальників служб, комісійними актами та поясненнями в.о. начальника сектору кадрового забезпечення. Однак, доказів наявності названих рапортів та пояснень, за змістом яких йдеться саме про дії позивача, до суду не надано. Крім того відсутність на службі у робочий час не відноситься до вчинків, про які йдеться у ст.66 Положення.

Колегія суддів також зазначає, що посилання відповідачів на активну співпрацю ОСОБА_4 з озброєними формуваннями та передачу їм табельної зброї не знайшли свого підтвердження матеріалами справи, оскільки відповідачами не надано доказів на підтвердження конкретних обставин причетності позивача до зв'язків з сепаратистами, дати, часу та місця подій, а також їх учасників, які стали підставою для таких висновків.

Між тим, ОСОБА_1 не був відповідальною особою за збереження табельної зброї підрозділу, і на нього не може покладатись відповідальність за її втрату.

Крім того, у разу отримання табельної зброї співробітники міліції віддають картку-замісник. Така картка-замісник №48, видана на ім'я ОСОБА_1, залишилась у позивача, що свідчить про те, що табельна зброя ним отримана так і не була. Оригінал такої картки-замісника позивачем надано до суду апеляційної інстанції на підтвердження своїх доводів. (а.с.73, т.2)

Згідно до положень ст. 69 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Проте, в ході розгляду справи судом першої інстанції відповідачами не надано жодного доказу на підтвердження фактів вчинення позивачем будь-якого правопорушення з викладених у висновку службового розслідування, що не відповідає вимогам ст.71 КАС України, де зазначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Отже, суд апеляційної інстанції не може погодитись і з висновком суду першої інстанції щодо обґрунтованості підстав звільнення ОСОБА_1 зі служби в органах внутрішніх справ, та зазначає наступне.

Суд першої інстанції дійшов помилкового висновку щодо того, що наказ №805 від 29.07.2014 р. "Про притягнення до дисциплінарної відповідальності окремих працівників ГУ МВС України в Донецькій та Луганській областях" в частини звільнення ОСОБА_1 з органів внутрішніх справ за пунктом 66 (за скоєння вчинків, що дискредитують звання рядового і начальницького складу) Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органу внутрішніх справ, а також прийнятий на підставі нього наказ № 1667 о/с від 26.08.2014 "По особовому складу" в частині звільнення позивача, прийняті обґрунтовано у спосіб, передбачений законом.

З огляду на викладене, позовні вимоги про скасування спірних наказів та поновлення ОСОБА_1 на роботі підлягають задоволенню з огляду на відсутність законних підстав для звільнення позивача, оскільки належних пояснень та доказів на підтвердження факту скоєння позивачем вчинків, що дискредитують звання рядового і начальницького складу МВС, а також співпраці в незаконними формуваннями та передачі їм зброї, відповідачами не надано.

Щодо задоволення позовних вимог про стягнення зі Слов'янського МВ Головного управління МВС України в Донецькій області (з обслуговування м. Слов'янська та Слов'янського району) України на користь ОСОБА_1 грошового забезпечення за час вимушеного прогулу, суд апеляційної інстанції виходить з того, що при обчисленні належної до виплати суми застосовуються положення наказу МВС України №499 від 31.12.2007 р. «Про впорядкування структури та умов грошового забезпечення осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ», яким затверджено та введено в дію з 01.01.2008 р. Інструкцію «Про порядок виплати грошового забезпечення особам рядового та начальницького складу органів внутрішніх справ».

Так, у відповідності до вимог зазначеного наказу, виплата грошового забезпечення особам рядового і начальницького складу здійснюється в порядку, передбаченому названою Інструкцією, згідно п.3.5.2 якої особам рядового і начальницького складу, звільненим з органів внутрішніх справ, а потім поновленим на службі у зв'язку з визнанням звільнення незаконним, грошове забезпечення за час вимушеного прогулу з дня звільнення виплачується за посадою, з якої вони були звільнені, але не більше як за один рік.

Згідно довідки Слов'янського МВ №15/1724 від 12.02.2015 р. середньомісячне грошове забезпечення ОСОБА_1 на момент звільнення складало 5771,57 грн., середньоденне грошове забезпечення - 189,23 грн. (т.1, а.с.170)

Названі показники позивачем не спростовуються. Відповідно до розрахунку Слов'янського МВ ГУМВС України в Донецькій області (з обслуговування м.Слов'янськ та Слов'янського району) (т.2 а.с. 82) Грошове забезпечення позивача що підлягає виплаті, складає 66 304 грн. 27 коп. (5771.57*12-2954,57).

Розрахунок складеного з урахуванням Постанови Пленуму Верховного суду України від 16.11.1992 р. № 9 та підтверджено довідкою Слов'янського міського центру зайнятості від 18.02.2016 року щодо доходів, отриманих позивачем у період з грудня 2014 року по червень 2015 р. (т.2 а.с.74).

Інших належних доказів на підтвердження сум, що підлягають сплаті за період вимушеного прогулу, сторонами не надано.

Відповідно до ч.1 ст. 71 КАС Кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Відтак, суд апеляційної інстанції зазначає, що позовні вимоги ОСОБА_1 щодо стягнення грошового забезпечення за час вимушеного прогулу підлягають частковому задоволенню, а розрахунок суми грошового забезпечення, необхідного до виплати за час вимушеного прогулу, має складати: (5771,57 грн. * 12 місяців) - 2954,57 грн. = 66304,27 грн.

Щодо позовних вимог про стягнення моральної шкоди у розмірі 11000,00 грн., колегія суддів зазначає, що такі вимоги не підлягають задоволенню з огляду на наступне.

Відповідно до ч.2 ст.23 Цивільного кодексу України моральна шкода полягає:

1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я;

2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів;

3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна;

4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Згідно ст.1167 Цивільного кодексу України передбачено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала:

1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки;

2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування як запобіжного заходу тримання під вартою або підписки про невиїзд, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт;

3) в інших випадках, встановлених законом.

Постановою Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" від 31.03.1995р. №4 із змінами і доповненнями, внесеними постановою Пленуму Верховного Суду України від 25.05.2001р. №5 передбачено, що відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Та обставина, що ОСОБА_1 було незаконно звільнено з органів внутрішніх справ не свідчить про те, що такі дії відповідача спричинили позивачеві моральну шкоду.

Більш того, на підтвердження завданої шкоди позивачем не надано належних та допустимих доказів. Позивач не зазначив, у чому полягало спричинення моральної шкоди, у чому проявлялися втрати немайнового характеру, моральні та фізичні страждання позивача, не підтверджено причинний зв'язок між протиправною поведінкою суб'єкта владних повноважень, а саме - прийняття спірних наказів.

Таким чином, позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди в розмірі 11000,00 грн. не знайшли свого обґрунтування матеріалами справи та, з огляду на викладене, задоволенню не підлягають.

Відповідно до ст.202 КАС України підставою для скасування рішення суду першої інстанції є неповне з'ясування судом обставин справи, невідповідність рішення суду нормам матеріального права.

На підставі зазначеного, апеляційну скаргу ОСОБА_1 слід задовольнити частково. Постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 08 квітня 2015 р. скасувати із частковим задоволенням адміністративного позову.

На підставі викладеного, керуючись ст.195,196,198,202,205,206 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 08 квітня 2015 р. у справі № 808/6562/14(ДО/808/341/14) - скасувати. Позов задовольнити частково.

Визнати незаконним та скасувати наказ МВС України за № 1535 о/с від 12.08.2014 року в частині звільнення ОСОБА_1 з органів внутрішніх справ України згідно із пунктом 66 "Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ Української РСР", затвердженого постановою Кабінету Міністрів УРСР від 29.07.1991 року № 114.

Визнати незаконним та скасувати наказ МВС України за №805 від 29.07.2014 року в частині звільнення ОСОБА_1 з органів внутрішніх справ України згідно із пунктом 66 "Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ Української РСР", затвердженого постановою Кабінету Міністрів УРСР від 29.07.1991 року, № 114.

Визнати незаконним та скасувати наказ Головного управління МВС України в Донецькій області за № 333 о/с від 05.09.2014 року в частині обчислення ОСОБА_1 вислуги років станом на 12.08.2014 року та встановлення її на цей день в календарному обчисленні у 21 рік та 22 дні, у пільговому обчисленні 27 років 7 місяців 28 днів.

Поновити ОСОБА_1, майора міліції на посаді старшого уповноваженого сектору кримінального розшуку Миколаївського відділу міліції Слов'янського МВ Головного управління МВС України в Донецькій області (з обслуговування м. Слов'янська та Слов'янського району) з 29.07.2014 року.

Стягнути зі Слов'янського МВ Головного управління МВС України в Донецькій області (з обслуговування м. Слов'янська та Слов'янського району) України на користь ОСОБА_1 грошове забезпечення за час вимушеного прогулу у сумі 66304 грн. 27 коп.

У задоволенні решти позову відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками перегляду набирає законної сили з моменту проголошення.

Касаційна скарга на судове рішення подається протягом двадцяти днів після набрання законної сили судовим рішенням суду апеляційної інстанції, крім випадків, передбачених цим Кодексом, а в разі складення судового рішення в повному обсязі відповідно до статті 160 цього Кодексу - з дня складення судового рішення в повному обсязі.

Постанова в повному обсязі складена 02.03.2016р.

Головуючий: Л.П. Туркіна

Суддя: В.Є. Чередниченко

Суддя: А.О. Коршун