Справа № 810/3276/15
Суддя: Панова Г. В.
Дата ухвалення: 2015-11-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 листопада 2015 року м. Київ 810/3276/15

Київський окружний адміністративний суд у складі: головуючого - судді Панової Г.В., за участю секретаря судового засідання: Волощук Л.В.,

представників сторін:

від позивача - Василенко В.О.,

від відповідача - Падун Є.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Ростхім Україна"

до Київської митниці Державної фіскальної служби України Митний пост "Святошин"

третя особа: Головне управління Державної казначейської служби України у Київській області

про визнання протиправною бездіяльність та відшкодування витрат,

ВСТАНОВИВ:

До Київського окружного адміністративного суду звернулось Товариство з обмеженою відповідальністю "Ростхім Україна" з позовом до Київської митниці Державної фіскальної служби України Митний пост "Святошин", третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: Головне управління Державної казначейської служби України у Київській області про визнання протиправною бездіяльність при розмитненні товару за декларацією № 125130013/2015/400182 та відшкодування витрат, що сталися внаслідок бездіяльності у розмірі 9139, 2 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що при митному оформленні товарів, які ввозились на територію України, відповідачем порушено пункт 9 статті 55 Митного кодексу України від 13.03.2012 № 4495-VI, відповідно до якого, у разі надання декларантом або уповноваженою ним особою додаткових документів орган доходів і зборів розглядає подані додаткові документи і протягом 5 робочих днів з дати їх подання виносить письмове рішення щодо визнання заявленої митної вартості та скасовує рішення про коригування заявленої митної вартості або надає обґрунтовану відмову у визнанні заявленої митної вартості з урахуванням додаткових документів. У такому випадку надана фінансова гарантія відповідно повертається (вивільняється) або реалізується в порядку та у строки, визначені цим Кодексом.

На думку позивача, митним органом не було дотримано встановлений даною статтею термін на розгляд поданих додаткових документів, що в свою чергу спричинило понесення позивачем додаткових незапланованих витрат.

В судовому засіданні 10.11.2015 представник позивача позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив адміністративний позов задовольнити.

Відповідач заперечував проти задоволення позовних вимог з підстав викладених у письмових запереченнях, які долучено до матеріалів справи та зазначив, що послідовність дій митниці є законодавчо обґрунтованою, правомірною та в межах строків передбачених чинним законодавством.

Представник Головного управління Державної казначейської служби у Київській області у судове засідання 10.11.2015 не з'явився, надав письмові заперечення в яких просив відмовити у задоволенні позовних вимог з підстав не доведення бездіяльності позивача, а також зсилався на відсутність нормативно - обґрунтованого розрахунку суми матеріальних збитків позивача.

Розглянувши матеріали справи, з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов таких висновків.

Як встановлено судом, 03.09.2013 року між ТОВ «Ростхім Україна» та компанією «AXXOL PTE.LTD» укладено зовнішньоекономічний контракт № 03/09-1, на підставі якого, 14.02.2015 року в Україну був ввезений полімер етилену у первинних формах, у кількості 18 750 кг.

ТОВ «Ростхім Україна» 19.01.2015 для митного оформлення ввезеного товару, було подано електронну митну декларацію до відділу митного оформлення № 7 митного поста «Святошин», якій присвоєно № 125130013/2015/400182.

Під час виконання митних формальностей, відповідачем було проведено аналіз попередніх митних оформлень підприємством зазначеного товару та встановлено, що митна вартість заявленого товару складала 1,71 доларів США за кілограм, а в попередній митних оформленнях митна вартість становила 1,92 доларів США за кілограм.

Також під час виконання митних формальностей було встановлено, що умови поставки, зазначені в інвойсі та доповненні до контракту (CIF Одеса) не відповідають умовам, які зазначені в коносаменті (Freight collect). У зв'язку з чим, 19.01.2015 відповідачем було проведено процедуру консультації, шляхом направлення декларанту повідомлення, в якому ТОВ "Ростхім Україна" було запропоновано надати додаткові документи, для підтвердження заявленої митної вартості товарів. Перелік додаткових документів зазначено в частині 3 статті 53 Митного кодексу України.

20.01.2015 ТОВ "Ростхім Україна" Листом № 19/011 від 19.01.2015, надало відповідачу роз'яснення, щодо умов поставки Поліетилену лінійного SC 74580 зі Сполучених Штатів Америки. В даних роз'ясненнях позивач зазначив, що в коносаменті № ZIMUORF553389 від 06.11.2014 фраза «Freight collect» означає оплату за фрахт в порту призначення, дійсно вартість фрахту було оплачено компанією Axxol PTE LTD. Позивач також зазначив, що компанія Axxol PTE LTD поставляє товар ТОВ "Ростхім Україна" на умовах CIF Odessa. Зі змісту даного листа вбачається, що разом з цим листом позивач направив копію інвойсу та копію платіжного доручення, що підтверджують вартість фрахту. Однак, до митниці разом з Листом № 19/011 від 19.01.2015 надійшла біржова інформація, страховий поліс, паспорт якості, прайс листи, про що інспектор повідомив позивача в телефонному режимі 20.01.2015.

З наданих пояснень позивача, документи, що стосуються фрахту були ним направлені повторно 20.01.2015, але ніякої відмови, запиту або відмови від митного органу не надійшло.

У зв'язку з тим, що митним органом не здійснювалось жодних дій стосовно направленої позивачем ВМД № 125130013/2015/400182, 22.01.2015 позивач направив на ім'я виконуючого обов'язки начальника митного поста «Святошин» Лист № 21/013 від 21.01.2015 з вимогою надати відповідь щодо вказаної ВМД.

22.01.2015 позивачем було направлено ще один Лист на ім'я виконуючого обов'язки начальника митного поста «Святошин» № 22/011 від 22.01.2015 з вимогою надати відповідь із зазначенням того, що інших документів не існує і до митного органу надаватись не буде.

Судом встановлено, що 23.01.2015 відповідачем - Київською митницею Державної фіскальної служби України Митний пост "Святошин" було відмовлено у митному оформлені товару та видано картку відмови у митному оформленні (випуску) товарів № 125130013/2015/00012 та запропоновано привести рівень митної вартості товару в графах 12, 45, 46, 43, 47, В, 44 МД у відповідності до рішення про коригування митної вартості товарів № 125000011/2015/000031/1 від 23.01.2015 року.

Після отримання картки відмови в митному оформленні товарів, позивачем 23.01.2015 було направлено до митного органу електронну митну декларацію згідно частини 7 статті 55 Митного кодексу України, на підтвердження чого позивач надав суду «Підтвердження про отримання № 673524», що оримано митним органо 23.01.2015 о 12:48:51.

Однак, остаточне митне оформленні було здійснено 27.01.2015.

Бездіяльність митного органу стали підставою того, що у ТОВ "Ростхім Україна" виникли додаткові незаплановані витрати, а саме: за понаднормове використання автомобіля у сумі 7 895,20 грн. та за понаднормове знаходження автомобіля в зоні митного контролю у розмірі 1 560,00 грн. На підтвердження чого позивачем надано копії Договору транспортного експедирування № 15122014 від 15.12.2014, Договору № МОФ - 930 від 11.02.2014, Заявки № 3 від 19.12.2014 на транспортно - експедиційні послуги, рахунку № СФ - 0000002 від 22.01.2015, платіжних доручень № 295 від 29.01.2015, № 300 від 05.02.2015, № 282 від 30.12.2014, № 292 від 19.01.2015, № 293 від 23.01.15, № 294 від 28.01.2015, № 363 від 16.04.2015.

У зв'язку з чим ТОВ "Ростхім Україна" 03.02.2015 направило на ім'я начальника Київської митниці ДФС скаргу вих. № 03/022 з проханням провести службове розслідування в порядку Постанови № 950 від 13.06.2000 «Про затвердження Порядку проведення службових розслідування стосовно осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування» по факту зловживання службовим становищем посадових осіб митного посту «Святошин» Київської митниці ДФС та притягти винних до дисциплінарної відповідальності.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами суд виходить з наступного.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із пунктом 4 частини 1 статті 4 Митного кодексу України ввезення товарів, транспортних засобів на митну територію України, вивезення товарів, транспортних засобів за межі митної території України - сукупність дій, пов'язаних із переміщенням товарів, транспортних засобів через митний кордон України у будь-який спосіб у відповідному напрямку. Пунктом 25 частини 1 статті 4 Митного кодексу України визначено комплекс взаємопов'язаних правових норм, що відповідно до заявленої мети переміщення товарів через митний кордон України визначають митну процедуру щодо цих товарів, їх правовий статус, умови оподаткування і обумовлюють їх використання після митного оформлення як митний режим.

Відподно до частин 1, 2, 3 статті 318 Митного кодексу України, митному контролю підлягають усі товари, транспортні засоби комерційного призначення, які переміщуються через митний кордон України. Митний контроль здійснюється виключно органами доходів і зборів відповідно до цього Кодексу та інших законів України. Митний контроль передбачає виконання органами доходів і зборів мінімуму митних формальностей, необхідних для забезпечення додержання законодавства України з питань державної митної справи.

Згідно із частинами 1, 2 статті 246 Митного кодексу України, метою митного оформлення є забезпечення дотримання встановленого законодавством України порядку переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, а також забезпечення статистичного обліку ввезення на митну територію України, вивезення за її межі і транзиту через її територію товарів. Порядок виконання митних формальностей при здійсненні митного оформлення визначається центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, якщо інше не передбачено цим Кодексом.

Відповідно до частини 1 статті 248 Митного кодексу України, митне оформлення розпочинається з моменту подання органу доходів і зборів декларантом або уповноваженою ним особою митної декларації або документа, який відповідно до законодавства її замінює, та документів, необхідних для митного оформлення, а в разі електронного декларування - з моменту отримання органом доходів і зборів від декларанта або уповноваженої ним особи електронної митної декларації або електронного документа, який відповідно до законодавства замінює митну декларацію.

Згідно із пунктом 20 частини 1 статті 4 Митного кодексу України, митна декларація - це заява встановленої форми, в якій особою зазначено митну процедуру, що підлягає застосуванню до товарів, та передбачені законодавством відомості про товари, умови і способи їх переміщення через митний кордон України та щодо нарахування митних платежів, необхідних для застосування цієї процедури.

Відповідно до частини 5 статті 264 Митного кодексу України з метою визначення правильності заповнення поданої митної декларації та відповідності доданих до неї документів установленим вимогам орган доходів і зборів здійснює перевірку митної декларації.

Відповідно до частини 1 статті 255 Митного кодексу України митне оформлення завершується протягом чотирьох робочих годин з моменту пред'явлення органу доходів і зборів товарів, транспортних засобів комерційного призначення, що підлягають митному оформленню (якщо згідно з цим Кодексом товари, транспортні засоби комерційного призначення підлягають пред'явленню), подання митної декларації або документа, який відповідно до законодавства її замінює, та всіх необхідних документів і відомостей, передбачених статтями 257 і 335 цього Кодексу.

Частинами 1, 2, 3 Статті 257 Митного кодексу України передбачено, що декларування здійснюється шляхом заявлення за встановленою формою (письмовою, усною, шляхом вчинення дій) точних відомостей про товари, мету їх переміщення через митний кордон України, а також відомостей, необхідних для здійснення їх митного контролю та митного оформлення. При застосуванні письмової форми декларування можуть використовуватися як електронні документи, так і документи на паперовому носії. Електронне декларування здійснюється з використанням електронної митної декларації, засвідченої електронним цифровим підписом, та інших електронних документів або їх реквізитів у встановлених законом випадках. Митна декларація та інші документи, подання яких органам доходів і зборів передбачено цим Кодексом, оформлені на паперовому носії та у вигляді електронних документів, мають однакову юридичну силу.

Згідно із пунктом 6 частини 2 статті 255 Митного кодексу України строк, зазначений у частині першій цієї статті, може бути перевищений на час виконання відповідних формальностей виключно у разі: подання додаткових документів відповідно до частини 3 статті 53 цього Кодексу в межах передбаченого нею строку, перебіг якого припиняється з моменту отримання митницею (митним постом) таких документів чи письмової відмови декларанта або уповноваженої ним особи у їх наданні.

Частиною 1 статті 54 Митного кодексу України передбачено, що контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється органом доходів і зборів під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості.

Згідно із частиною 5 статті 54 Митного кодексу України орган доходів і зборів з метою здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів має право: 1) упевнюватися в достовірності або точності будь-якої заяви, документа чи розрахунку, поданих для цілей визначення митної вартості; 2) у випадках, встановлених цим Кодексом, письмово запитувати від декларанта або уповноваженої ним особи встановлені статтею 53 цього Кодексу додаткові документи та відомості, якщо це необхідно для прийняття рішення про визнання заявленої митної вартості; 3) у випадках, встановлених цим Кодексом, здійснювати коригування заявленої митної вартості товарів; 4) проводити в порядку, визначеному статтями 345 - 354 цього Кодексу, перевірки правильності визначення митної вартості товарів після їх випуску; 5) звертатися до органів доходів і зборів інших країн із запитами щодо надання відомостей, необхідних для підтвердження достовірності заявленої митної вартості; 6) застосовувати інші передбачені цим Кодексом форми митного контролю.

Відповідно до частини 3 статті 53 Митного кодексу України у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу органу доходів і зборів зобов'язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи: 1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов'язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; 2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); 3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов'язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); 4) виписку з бухгалтерської документації; 5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; 6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; 7) копію митної декларації країни відправлення; 8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.

Згідно із частини 2 статті 53 Митного кодексу України документами, які підтверджують митну вартість товарів, є: 1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п'ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; 2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об'єктом купівлі-продажу); 4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 7) копія імпортної ліцензії, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

Аналіз наведених норм та наявних в матеріалах справи доказів дає підстави вважати, що митний орган діяв в межах чинного законодавства з таких підстав.

Після того, як відповідачем було встановлено, що надані декларантом основні документи не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товару та містили розбіжності, митним органом 19.01.2015 було направлено декларанту повідомлення в якому пропонувалося надати додаткові документи відповідно до частини 3 статті 53 Митного кодексу України, що підтверджується наявною в матеріалах справи копією витягу з електронного документу бази відповідача та не заперечується позивачем.

Відповідно до положень пункту 1.8. "Порядку виконання митних формальностей при здійсненні митного оформлення товарів із застосуванням митної декларації на бланку єдиного адміністративного документа"від 30.05.2012 № 631, у разі виникнення затримки у виконанні відповідної митної формальності посадова особа митного органу, яка виконує цю митну формальність, вносить відповідну відмітку про затримку до АСМО.

На підставі положень частини 3 статті 53 Митного кодексу Українита та пункту 1.8. "Порядку виконання митних формальностей при здійсненні митного оформлення товарів із застосуванням митної декларації на бланку єдиного адміністративного документа"від 30.05.2012 № 631, митний орган затримав митне оформлення товару позивача, а позивач мав 10 днів на подачу додаткових документів для підтвердження митної вартості товару.

З наданих відповідачем пояснень та копії витягу з бази «Інспектор 2006, Версія 4.21.0.4» вбачається, що Лист ТОВ "Ростхім Україна" від 19.01.2015 № 19/011 надійшов до митного органу 20.01.2015.

Однак, до митниці разом з Листом № 19/011 від 19.01.2015 замість копії інвойсу та платіжного доручення надійшла біржова інформація, страховий поліс, паспорт якості, прайс листи, що підтверджується наявною в матеріалах справи копією витягу з бази «Інспектор 2006, Версія 4.21.0.4». Про факт, інспектор повідомив позивача в телефонному режимі 20.01.2015, що не заперечує представник позивача ні в позовній заяві ні в судовому засіданні.

Надані позивачем пояснення з приводу того, що ним 22.01.2015 направлявся на ім'я виконуючого обов'язки начальника митного поста «Святошин» Лист № 21/013 від 21.01.2015 з вимогою надати відповідь щодо вказаної ВМД, при з'ясуванні в суді, не підтвердилися, оскільки, позивач не надав докази того, що відповідач отримав цей лист, а з наданих витягів з бази даних відповідача вбачається, що 21.01.2015 до митного органу надійшли лише копії інвойсу та платіжного доручення.

22.01.2015 ТОВ «Ростхім Україна» Листом від 22.01.2015 № 22/011 повідомило митницю про те, що надано вичерпний перелік документів, документи надано в повному обсязі, інших документів не існує та просило здійснити оформлення вантажу.

Після чого, на вимогу декларанта та у відповідності до вимог частини 1 статті 255 Митного Кодексу України, митницею 23.01.2015 прийнято рішення про коригування митної вартості товарів № 125000011/2015/000031/1, яке було направлено ТОВ «Ростхім Україна», картку відмови в митному оформленні товарів № 125130013/2015/00012 було видано позивачу 23.01.2015, що підтверджується копією витягу з бази та не заперечується позивачем.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що дії митниці стосовно розмитнення товару за митною декларацією № 125130013/2015/400182 є правомірними, законними та в межах строків передбачених чинним законодавством.

Щодо поданої позивачем електронної митної декларації після корегування відповідачем заявленої митної вартості товару за ЕМД № 125130013/2015/400182, суд зазначає наступне.

З пояснень позивача, ТОВ «Ростхім Україна» 23.01.2015 було направлено до митного органу електронну митну декларацію згідно частини 7 статті 55 Митного кодексу України, на підтвердження чого позивач надав суду «Підтвердження про отримання № 673524», що оримано митним органо 23.01.2015 о 12:48:51.

В той же час, в судовому засіданні представник позивача, не зміг довести суду, що 23.01.2015 ТОВ «Ростхім Україна» було направлено митному органу саме електронну митну деклараціюм на підтвердження чого представник позивача надав «Підтвердження про отримання № 673524».

Водночас, представником відповідача були надані пояснення що електронна митна декларація ТОВ «Ростхім Україна» за внутрішнім номером № 1389, надійшла до ВМО № 7 митного поста «Святошин» 27.01.2015 на підтвердження чого надав копією витягу з бази митного органу.

Крім того, представник відповідача зазначив, що у відповідності до абзацу 2 пункту 3.5. розділу III «Порядку виконання митних формальностей при здійсненні митного оформлення товарів із застосуванням митної декларації на бланку єдиного адміністративного документа», затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 30.05.2012 № 631, реєстрація митної декларації, електронна копія якої введена до АСМО за допомогою інформаційного термінала, здійснюється у термін, що не перевищує 1 годину з часу її введення до АСМО.

З огляду на зазначене, митна декларація направлена позивачем до митного органу 23.01.2015 мала бути зареєстрована 23.01.2015. Однак, митна декларація за внутрішнім номером № 1389, якій в подальшому було присвоєно № 125130013/2015/400426 надійшла до ВМО № 7 митного поста «Святошин» 27.01.2015 тому і митне оформлення за даною митною декларацією було здійснено 27.01.2015 у відповідності до вимог частини 1 статті 255 МК України.

Разом з тим, суд зазначає, що ТОВ «Ростхім Україна» оскаржує бездіяльність митниці при розмитненні товару за МД № 125130013/2015/400182.

Відповідно до частиною 5 статті 255 МК України митне оформлення вважається завершеним після виконання всіх митних формальностей, визначених цим Кодексом відповідно до заявленого митного режиму, що засвідчується органом доходів і зборів шляхом проставлення відповідних митних забезпечень (у тому числі за допомогою інформаційних технологій), інших відміток на митній декларації або документі, який відповідно до законодавства її замінює, а також на товаросупровідних та товарно-транспортних документах у разі їх подання на паперовому носії.

З урахуванням, зазначеної норми діючого законодавства, всі митні формальності відносно МД № 125130013/2015/400182 були завершені 23.01.2015 підтвердженням чого є видана позивачу картка відмови у митному оформленні № 125130013/2015/00012 від 23.01.2015.

Таким чином, процедура митного оформлення товару за митною декларацією № 125130013/2015/400426 не має ніякого відношення до позовної вимоги ТОВ «Ростхім Україна» про визнання протиправною бездіяльність при розмитненні товару за декларацією № 125130013/2015/400182.

Щодо позовної вимоги ТОВ «Ростхім Україна», про відшкодування з Київської митниці ДФС на користь позивача витрат у розмірі 9 139, 2 грн., суд зазначає наступне.

Згідно із п. 9 «Порядку відшкодування витрат за зберігання товарів та транспортних засобів на складах митних органів», затвердженого наказом Міністерства фінансів від 15.06.2012 № 731 витрати за зберігання товарів на складах митних органів не обраховуються та не відшкодовуються, зокрема, якщо строк зберігання товарів, транспортних засобів на складі митного органу не перевищує десяти днів з дня їх розміщення на складі митного органу.

Відповідно до частини 4 статті 239 МК України товари, які через свої властивості не можуть зберігатися на складі органу доходів і зборів, за рішенням керівника органу доходів і зборів або особи, яка виконує його обов'язки, можуть передаватися органами доходів і зборів на зберігання підприємствам, на складах яких створено необхідні умови для належного зберігання таких товарів. Для цілей цього Кодексу таке зберігання вважається зберіганням на складі органу доходів і зборів.

З аналізу зазначених норм, вбачається, що позивач мав можливість скористатись правом розміщення товарів на складі митного органу або на власному складі та не допустити зазначені витрати. Однак, ТОВ «Ростхім Україна» не скористалось своїм правом на збереження товару на своєму складі, що і стало причиною понесення позивачем додаткових витрат.

Крім того, оскільки судом не встановлено бездіяльності з боку відповідача, будь-які підстави для стягнення з відповідача коштів в результаті такої бездіяльності відсутні.

Згідно з частиною 1 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Частиною 2 статті 71 цього Кодексу передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Однак, покладений на суб`єкта владних повноважень даною нормою тягар доказування правомірності своїх дій не звільняє позивача від обов`язку доказування своїх тверджень чи заперечень. Водночас, позивачем не було доведено обгрунтвоаності позовних вимог.

З огляду на викладене, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що адміністративний позов задоволенню не підлягає.

Відповідно до статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони - суб'єкта владних повноважень, суд присуджує з іншої сторони всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати, пов'язані із залученням свідків та проведенням судових експертиз.

Оскільки спір вирішено на користь суб'єкта владних повноважень, а доказів понесення ним інших витрат, пов'язаних з розглядом справи суду не надано, судові витрати стягненню з позивача не підлягають.

Керуючись статтями 11, 14, 69, 70, 71, 158 - 163, 167, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні адміністративного позову, - відмовити повністю.

Постанова набирає законної сили в порядку, встановленому статтею 254 Кодексу адміністративного судочинства України.

У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга на постанову суду подається до Київського апеляційного адміністративного суду через Київський окружний адміністративний суд.

Згідно з частиною другою статті 186 Кодексу адміністративного судочинства України апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя Панова Г. В.

Дата виготовлення і підписання повного тексту постанови - 16 листопада 2015 р.