Справа № 808/1119/15
Суддя: Дурасова Ю.В.
Дата ухвалення: 2016-02-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

808/1119/15

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

23 лютого 2016 року

справа № 808/1119/15

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Дурасової Ю.В.

суддів: Коршуна А.О. Туркіної Л.П.

за участю секретаря судового засідання: Комар Н.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Запорізької митниці ДФС

на постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 05 жовтня 2015 року

у справі за позовом Приватного малого виробничо – комерційного підприємства “Ассоль” до Запорізької митниці ДФС, про визнання незаконним та скасування рішення про коригування митної вартості товарів №112020000/2015/000003/2 від 30.01.2015,-

ВСТАНОВИВ:

Постановою Запорізького окружного адміністративного суду від 05 жовтня 2015 року позов задоволено. Визнано протиправним та скасовано рішення Запорізької митниці ДФС; М/п “Дніпрорудний” про коригування митної вартості товарів №112020000/2015/000005/2 від 04.03.2015.

Постанова суду першої інстанції обґрунтована тим, що подані позивачем документи в повному обсязі виконують вимоги митниці щодо подання додаткових документів та висновків щодо ціни товару.

Не погодившись з постановою суду першої інстанції, відповідачем (Запорізькою митницею ДФС) подано апеляційну скаргу, згідно якої відповідач просить скасувати оскаржувану постанову суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою в задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі. Вважає, що оскаржувана постанова прийнята з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Учасники процесу в судове засіданні не з’явилися, про час і місце судового засідання повідомлені належним чином. В силу ч.1 ст. 41 КАС України судове засідання не фіксувалося технічними засобами.

Перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, колегія суддів апеляційної інстанції не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги, внаслідок наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що між позивачем та ТОВ “Челябінський тракторний завод – Уралтрак”, м. Челябінськ, Росія, укладено Контракт №14 від 12.07.2014 на поставку товару згідно специфікацій №2, яка є невід’ємною частиною контракту. Контрактом визначено, що поставка товару здійснюється на умова FCA – м.Челябінськ, Російська Федерація. Згідно доданих до матеріалів справи специфікацій предметом поставки є запчастини до трактора Т-130, Т-170/Т-10) в асортименті.

Для здійснення митного оформлення товару 27.01.2015 пред’явлено товар (запчастини до трактора Т-130, Т-170/Т-10). Засобами електронного зв’язку позивачем було подано митну декларацію №112020000/2015/000153. Визначення митної вартості товару було здійснено позивачем за основним методом, тобто за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції). Також, для підтвердження заявлених відомостей про митну вартість товару позивачем були подані документи відповідно до ст.53 Митного кодексу України.

В ході проведення контролю визначеної митної вартості згідно вимог ст.53 Митного кодексу України, орган доходів і зборів дійшов висновку, що документи надані до митного оформлення товару містять наступні розбіжності:

1. У інвойсі від 22.12.14 № 428, за яким дійснюється поставка товару, зазначено - “к платежно-расчетному документу №18 от 21.11.2014”, але на платіжному дорученні №18 зазначена дата 20.11.2014. Вказане не дає змоги упевнитись, що даний платіжний документ відноситься до цієї поставки.

2.Згідно специфікації №2 від 07.11.2014 друга частина оплати за товар повинна бути здійснена протягом 5-ти днів з дати штампу “Выпуск разрешен” на експортній МД (в нашому випадку - це 23.12.2014), тоді як на платіжному дорученні № 20 дата 29.12.2014 (на 6 день).

3.У міжнародній автомобільній накладній від 22.12.2014 №0682682 у графі 24 “Вантаж одержано” відсутній підпис та штамп одержувача.

4.Згідно специфікації №2 від 07.11.2014 строк відвантаження товару - впродовж 14-ти банківських днів з моменту надходження передплати. Платіжне доручення на передплату від 20.11.2014 №18, тоді як відвантаження згідно поданих документів відбулося 22.12.2014.

5.Згідно пункту 8.1 контракту від 17.07.2014 №14 разом з товаром продавець надає покупцеві сертифікат відповідності, даний документ до митного оформлення не надано.

У відповідності до ст. 53 МК України, декларанту була пред'явлена письмова вимога щодо необхідності подання (за наявності) додаткових документів, що підтверджують заявлену митну вартість товару і обраний метод її визначення, а саме: 1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов'язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; 2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); 4) виписку з бухгалтерської документації; 6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; 8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.

При цьому, підприємством “Ассоль” 30.01.15 до митного органу були подані наступні документи: платіжне доручення в ін. валюті продавця №18 від 21.11.2014; заява про купівлю ін. валюти або банк, металів №21 від 25.12.2014; рахунок-фактура на оплату транспортних витрат №191 від 30.12.2014; платіжне доручення № 6450 від 06.01.2015; товарна накладна №428 від 22.12.2014; висновок Запорізької ТПП від 29.01.2015 №ОИ-26 р.; лист від виробника №ВТФ/20/1-201 від 24.04.2014; лист від продавця №235 від 22.12.2014; повідомлення №ВЕД-488 від 30.01.2015. Разом з поданими документами відповідачу були надані письмові пояснення щодо виявлених неточностей (с.5, 1 т.справи).

Натомість, в ході проведення аналізу вищевказаних документів митницею виявлено, що у висновку Запорізької ТПП відсутнє джерело цінової інформації. Згідно вимог ч.4 ст.57 Митного кодексу України проведено процедуру консультацій 2006 між органом доходів і зборів і декларантом з метою обґрунтованого вибору методу визначення митної вартості товарів. Під час консультації митний орган та декларант здійснили обмін наявною у кожного з них інформацією. За результатами проведеної консультації узгоджено та прийнято рішення про неможливість використання методу визначення митної вартості за ціною договору щодо товарів, які імпортуються (вартість операцій) не може бути застосована через те, що декларантом заявлено неповні відомості про митну вартість товарів, у відповідності до вимог п.2 ч.6 ст.54 МКУ.

За результатами поданих до розгляду додаткових документів митним органом було прийнято рішення про коригування митної вартості товарів від 30.01.2015 №12020000/2015/000003/2. Товар оформлено у митному відношенні 31.01.2015 за МД №12020000/2015/000177 з наданням гарантій сплати митних платежів у вигляді грошової застави згідно ст.55 МКУ (гарантійний термін 01.05.2015. Під час дії гарантійних зобов'язань документи декларантом не наддавались.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що суд першої інстанції до даних правовідносин правильно застосував норми Митного кодексу України.

Відповідно до ст. 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.

Згідно із статтею 51 МК України митна вартість товарів, що переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу.

Заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом. При цьому, декларант зобов'язаний: заявляти митну вартість, визначену ним самостійно, у тому числі за результатами консультацій з митним органом; подавати митному органу достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об'єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню; нести всі додаткові витрати, пов'язані з коригуванням митної вартості або наданням митному органу додаткової інформації (стаття 52 МК України).

Відповідно до ст.57 МК України визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за основним методом (тобто за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції)) та другорядними: за ціною договору щодо ідентичних товарів; за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; на основі віднімання вартості; на основі додавання вартості (обчислена вартість); за резервним. Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції). Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.

Статтею 53 МК України встановлено, що у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає митному органу документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення. Документами, які підтверджують митну вартість товарів є:

- декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п'ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості;

- зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності;

- рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об'єктом купівлі-продажу);

- якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару;

- за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару;

- транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів;

- копія імпортної ліцензії, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню;

- якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування. В силу частини п'ятої статті 53 МК України, забороняється вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, відмінні від тих, що зазначені в цій статті.

З аналізу частин 1 та 2 статті 53 МК України вбачається, що Митним кодексом передбачено вичерпний перелік документів, що подається декларантом митному органу для підтвердження заявленої митної вартості товарів та обраного методу її визначення. Дана норма кореспондується з положеннями статті 318 МК України, якою встановлено, що митний контроль має передбачати виконання митними органами мінімуму митних формальностей, необхідних для забезпечення додержання законодавства України з питань державної митної справи.

Це також відповідає стандартним правилам, встановленим пунктами 3.16 та 6.2 Загального додатку до Міжнародної конвенції про спрощення та гармонізацію митних процедур, до якої Україна приєдналась згідно із Законом України від 15.02.2011 № 3018-VI "Про внесення змін до Закону України "Про приєднання України до Протоколу про внесення змін до Міжнародної конвенції про спрощення та гармонізацію митних процедур", якими запроваджено стандартні правила: на підтвердження декларації на товари митна служба вимагає тільки ті документи, які є необхідними для проведення контролю за даною операцією та забезпечення виконання усіх вимог щодо застосування митного законодавства; митний контроль обмежується мінімумом, необхідним для забезпечення дотримання митного законодавства.

Відповідно до ст.54 МК України, контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється митним органом під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості. Контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється митним органом шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у частині першій статті 58 цього Кодексу.

Зокрема, ст.58 МК України передбачено, що метод визначення митної вартості за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, застосовується у разі, якщо щодо продажу оцінюваних товарів або їх ціни відсутні будь-які умови або застереження, які унеможливлюють визначення вартості цих товарів. Метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, не застосовується, якщо використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірні та/або відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов'язковою при її обчисленні. У разі якщо митна вартість не може бути визначена за основним методом, застосовуються другорядні методи.

Згідно з частинами 4 та 5 статті 54 МК України, митний орган під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів зобов'язаний, зокрема, здійснювати контроль заявленої декларантом або уповноваженою ним особою митної вартості товарів шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості, наявності в поданих зазначеними особами документах усіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Частиною 3 ст.53 МК України передбачено, що в разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу зобов'язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи:

1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов'язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається;

2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом);

3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов'язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту);

4) виписку з бухгалтерської документації;

5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів;

6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару;

7) копію митної декларації країни відправлення;

8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.

На думку колегії суддів апеляційної інстанції, аналіз положень ч.3 ст.53, ч.1, ч.2, ч.5 ст.54, ст.58 МК України дає підстави для висновку про те, що митний орган при здійсненні контролю за правильністю визначення митної вартості зобов'язаний перевірити складові числового значення митної вартості, правильність розрахунку, здійсненого декларантом, упевнитись в достовірності та точності заяв, документів чи розрахунків, поданих декларантом, а також відсутності обмежень для визначення митної вартості за ціною договору, наведених у ст.58 МК України.

Митний орган має право відійти від наведених вище законодавчих обмежень, що пов'язують з перевіркою основного переліку документів, які підтверджують митну вартість, та витребувати від декларанта додаткові документи лише якщо надані декларантом документи містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, адже такі вади не дозволяють митному органу законно здійснити визначений законом мінімум митних формальностей, необхідних для забезпечення додержання законодавства України з питань державної митної справи для розмитнення задекларованого товару.

Отже, з огляду на законодавчо встановлену компетенцію митниці при перевірці митної вартості імпортованих товарів, зазначені розбіжності повинні бути не будь-якими, а лише тими, що стосуються числового значення заявленої митної вартості чи розрахунку митної вартості здійсненої декларантом.

Слід зазначити, що декларантом (позивачем у справі) для підтвердження обґрунтованості заявленої у деклараціях митної вартості товару були подані документи, передбачені ч. 2 ст. 53 МК України. Проте, при перевірці правильності визначення митної вартості товару, відповідачем встановлено, що документи, які надані до митного оформлення товару містять розбіжності. Однак, виявлені митним органом розбіжності не стосуються числового значення заявленої митної вартості чи розрахунку митної вартості здійсненої декларантом, оскільки стосуються лише строків доставки вантажу, а не його вартості. А відтак, митним органом не наведено обґрунтованих підстав для витребування додаткових документів.

При цьому, позивачем все-таки подано до митниці усі додатково витребувані документи. Щодо посилань відповідача на те, що позивачем не надано виписок з бухгалтерської документації, суд зазначає, що позивачем надано товарні накладні, тобто самі документи бухгалтерського обліку, а не лише виписки з них.

Щодо ненадання документів, передбачених ч.4 ст.53 МК України, колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, що такі документи можуть бути витребувані лише у разі, якщо орган доходів і зборів має обґрунтовані підстави вважати, що існуючий взаємозв'язок між продавцем і покупцем вплинув на заявлену декларантом митну вартість.

Колегія суддів апеляційної інстанції бере до уваги, що в ході судового розгляду справи відповідачем не надано доказів на підтвердження того, що існуючий взаємозв'язок між продавцем і покупцем вплинув на заявлену декларантом митну вартість, а відтак, і обґрунтованості витребування документів, передбачених ч.4 ст.53 МК України.

При цьому, частина 2 ст.53 МК України містить вичерпний перелік документів, що підтверджують митну вартість, а тому виявлення розбіжностей в інших документах не надає митниці право направляти декларанту вимогу про надання додаткових документів. Ненадання декларантом запитуваних митним органом документів, за відсутності обґрунтування неможливості визначення митної вартості товару за першим методом, не є достатнім для висновку про наявність підстав для застосування митним органом іншого методу визначення митної вартості. Зазначений висновок зроблено у постанові Верховного Суду України від 11 вересня 2012 року (реєстраційний №26347525 в Єдиному державному реєстрі судових рішень).

Згідно з ч.6 ст.54 МК України митний орган може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі, зокрема, неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах 2 - 4 статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Відповідно до ч.1 ст.55 МК України рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України з поміщенням у митний режим імпорту, приймається митним органом у письмовій формі під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості цих товарів як до, так і після їх випуску, якщо митним органом у випадках, передбачених частиною 6 статті 54 цього Кодексу, виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів. Прийняте митним органом письмове рішення про коригування заявленої митної вартості товарів має містити, зокрема, обґрунтування причин, через які заявлену декларантом митну вартість не може бути визнано, наявну в митного органу інформацію (у тому числі щодо числових значень складових митної вартості, митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, інших умов, що могли вплинути на ціну товарів), яка призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості та до прийняття рішення про коригування митної вартості, заявленої декларантом; вичерпний перелік вимог щодо надання додаткових документів, передбачених частиною 3 статті 53 цього Кодексу, за умови надання яких митна вартість може бути визнана митним органом; обґрунтування числового значення митної вартості товарів, скоригованої митним органом, та фактів, які вплинули на таке коригування, що встановлено частинами 1, 2статті 55 МК України.

В оскаржуваному рішенні митного органу зазначено, що митну вартість визначено за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів згідно ст. 60 Митного кодексу України. Так, для товарів № 11, 37 та 15 митна вартість товару, що імпортується, визначена із застосуванням 3-го методу згідно статті 60 МКУ з розрахунку 2,28 ам.дол/кг.( МЕХАНІЗМ ВРІВНОВАЖУЮЧИЙ - 4620 р/шт., ВТУЛКА - 300 р/шт., ТРУБКА - 147 р/шт.), 1,77 ам.дол/кг та 3,67 ам.дол/кг відповідно. Джерело для 11 товару - МД 112020000/14/2455 від 19.09.2014, №112020000/14/1538 від 14.06.2014, №112020000/14/1538 від 14.06.2014 відповідно, для 37 товару - №112020000/14/3291 від 25.12.2014, для 15 товару - №100270003/14/286492 від 23.12.14.

Однак, за загальним правилом формально інший рівень митної вартості імпортованого позивачем товару від рівня митної вартості іншого митного оформлення, сам по собі не є перешкодою для застосування основного методу визначення митної вартості товару і не може бути достатньою підставою для відмови у здійсненні митного оформлення товару за основним методом визначення його митної вартості.

Отже, доводи апеляційної скарги не спростовують правового обґрунтування, покладеного в основу судового рішення, тому не можуть бути підставою для скасування постанови суду першої інстанції.

Керуючись п.1 ч.1 ст.198, ст. 200, 205, 206 КАС України, суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Запорізької митниці ДФС – залишити без задоволення.

Постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 05 жовтня 2015 року у справі за позовом Приватного малого виробничо – комерційного підприємства “Ассоль” до Запорізької митниці ДФС, про визнання незаконним та скасування рішення про коригування митної вартості товарів №112020000/2015/000003/2 від 30.01.2015 – залишити без змін.

Стягнути з Запорізької митниці ДФС судовий збір за подання апеляційної скарги в розмірі 2009,70 грн. (дві тисячі дев'ять грн. 70 коп.) за реквізитами:

Отримувач коштів

УДКСУ у Бабушкінському районі м. Дніпропетровськ Дніпропетровської області

Код отримувача (код за ЄДРПОУ)

37989274

Банк отримувача

ГУ ДКСУ у Дніпропетровській області м. Дніпропетровськ

Код банку отримувача (МФО)

805012

Код класифікації доходів бюджету

22030101

Призначення платежу

*;101;39477764 (код клієнта за ЄДРПОУ) Судовий збір, за апеляційною скаргою Запорізької митниці ДФС), Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд (назва суду, де розглядається справа)

Ухвала суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України протягом 20 днів відповідно до ст. 212 та ч. 5 ст. 254 КАС України.

Головуючий: Ю.В. Дурасова

Суддя: А.О. Коршун

Суддя: Л.П. Туркіна