Справа № 524/10396/15-а
Суддя: Спаскін О.А.
Дата ухвалення: 2016-03-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 березня 2016 р.Справа № 524/10396/15-а
Колегія суддів Харківського апеляційного адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Спаскіна О.А.

Суддів: Сіренко О.І. , Любчич Л.В.

за участю секретаря судового засідання Медяник А.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 10.02.2016р. по справі № 524/10396/15-а

за позовом ОСОБА_1

до Управління Пенсійного фонду України в м.Кременчуці Полтавської області

про визнання дій (бездіяльності) протиправними, покладення зобов'язання, не в порядку скороченого провадження, об'єднання позовів в одне провадження,

ВСТАНОВИЛА:

29.12.2015р ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом про визнання протиправними дії (бездіяльність) Управління Пенсійного Фонду України в м. Кременчук Полтавської області щодо відмови ОСОБА_1 у нарахуванні та виплаті їй компенсації втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків виплати державної пенсії та зобов'язання Управління Пенсійного Фонду України в м. Кременчук Полтавської області здійснити розрахунок та виплату позивачу компенсації втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків виплати державної пенсії, а саме:

- яка була нарахована та виплачена їй на підставі постанови Автозаводського районного суду м. Кременчука від 22 грудня 2009 року у справі № 2а-2219/2009 залишеною без змін ухвалою Апеляційного суду Полтавської області від 03 вересня 2010 року за період з 01 липня 2009 року, та яка визначається як різниця між розміром пенсії, яка була нарахована та виплачена їй на підставі вказаної постанови суду та розміром фактично сплаченої пенсії, починаючи з 01 липня 2009 року по день фактичної виплати пенсії;

- яка була нарахована та виплачена їй на підставі постанови Автозаводського районного суду м. Кременчука від 26 липня 2012 року у справі № 1601/6876/2012, № 2а/1601/1023/2012 залишеною без змін ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 15 жовтня 2012 року за період з 01 січня 2012 року, та яка визначається як різниця між розміром пенсії, яка була нарахована та виплачена їй на підставі вказаної постанови суду та розміром фактично сплаченої пенсії, починаючи з 01 січня 2012 року по день фактичної виплати пенсії.

Ухвалою Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 10.02.2016р. по справі № 524/10396/15-а адміністративний позов ОСОБА_1 залишено без розгляду у зв'язку з пропуском позивачем строків звернення до суду.

Не погодившись із зазначеною ухвалою суду, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати ухвалу суду першої інстанції повністю та прийняти нову ухвалу з направленням справи до суду першої інстанції для продовження розгляду справи.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги позивач зазначає, що приймаючи зазначену ухвалу, суд першої інстанції дійшов до помилкових висновків, які призвели до неправильного вирішення справи, неповно з'ясував всі обставини справи, що мають значення при вирішенні спору, невірно застосував до спірних правовідносин вимоги процесуального права, що призвели до необґрунтованого винесення оскаржуваної ухвали. Вважає, що строк звернення до суду з позовом скаржником не пропущено, оскільки, про порушення своїх прав ОСОБА_1 дізналася лише в грудні 2015 року, після одержання протиправної, на думку позивача, відповіді, викладеної в листі відповідача № 350/М-10 від 22.12.2015р., яким було відмовлено позивачу в проведенні виплат компенсації втрати доходів через те, що на суми пенсії, які були нараховані та сплачені на підставі судових рішень, компенсація втрати частини доходів не нараховувалась та не сплачувалась.

У зв'язку з неявкою у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Суд апеляційної інстанції розглянув справу в межах доводів апеляційної скарги відповідно до вимог ст.195 КАС України та керуючись ч.1 ст.41 КАС України.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції, що ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом про визнання протиправними дії (бездіяльність) Управління Пенсійного Фонду України в м. Кременчук Полтавської області щодо відмови ОСОБА_1 у нарахуванні та виплаті їй компенсації втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків виплати державної пенсії та зобов'язання Управління Пенсійного Фонду України в м. Кременчук Полтавської області здійснити розрахунок та виплату позивачу компенсації втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків виплати державної пенсії, яка була нарахована та виплачена їй на підставі постанови Автозаводського районного суду м. Кременчука від 22 грудня 2009 року у справі № 2а-2219/2009 залишеною без змін ухвалою Апеляційного суду Полтавської області від 03 вересня 2010 року за період з 01 липня 2009 року та на підставі постанови Автозаводського районного суду м. Кременчука від 26 липня 2012 року у справі № 1601/6876/2012, № 2а/1601/1023/2012 залишеною без змін ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 15 жовтня 2012 року за період з 01 січня 2012 року.

Як свідчать матеріали справи та не заперечується позивачем в апеляційній скарзі, УПФУ в м. Кременчук Полтавської області листом №350/м-10 від 22.12.2015 року повідомило позивача про здійснення доплати пенсії в розмірі, встановленому судовими рішеннями, а саме: на підставі постанови Автозаводського районного суду м. Кременчука від 22 грудня 2009 року у справі № 2а-2219/2009 перерахунок пенсії позивачеві не здійснювався, оскільки рішення суду стосувалося лише включення в електронну базу даних про скоригованого середньомісячного заробітку та не зобов'язувало відповідача здійснити саме перерахунок пенсії, отже ніяких грошових нарахувань на його виконання не проводилось; на підставі постанови Автозаводського районного суду м. Кременчука від 26 липня 2012 року у справі № 1601/6876/2012 відповідачем було проведено перерахунок пенсії позивача з 01.01.2012р., виплату здійснено в червні 2013 року в розмірі 10461,97грн., а з урахуванням вимог ухвали від 24.12.2013-доплату за судовим рішенням здійснено у квітні 2014 року у розмірі 147394,22грн., що підтверджується довідкою УПФУ № 393 від 28.01.2016р., розпорядженнями № 189772 від 07.05.2013 та № 189772 від 18.03.2014р. (а.с.8, 44, 46 ,48).

Вищезазначене свідчить про те, що ще в 2013р. та 2014р. позивач знав або міг дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів і саме з цього моменту слід обчислювати строк звернення до суду з позовом.

Разом з тим, ОСОБА_1 звернулася до суду з адміністративним позовом лише 29.12.2015р.

Враховуючи наведене, строк на звернення до суду пропущений, оскільки адміністративний позов подано поза межами строку звернення до суду за захистом свого порушеного права, встановленого КАС України.

Залишаючи адміністративний позов без розгляду, суд першої інстанції виходив з відсутності правових підстав для поновлення позивачу строку звернення до суду з позовом.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Правовідносини з приводу строків звернення до адміністративного суду унормовані ст. 99 КАС України.

Так, відповідно до ч. 1 вищенаведеної статті Кодексу, адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Відповідно до ч. 2 ст. 99 КАС України визначено, що для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Тобто, чинне законодавство обмежує звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів. Це, насамперед, обумовлено специфікою спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними.

Колегія суддів зазначає, що практика Європейського суду з прав людини також свідчить про те, що право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків на звернення до суду за захистом порушених прав (справа "Стаббігс та інші проти Великобританії", справа "Девеер проти Бельгії").

Таким чином, для вирішення питання про наявність або відсутність пропуску строку звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів особи необхідно з'ясувати, яким саме рішенням, дією чи бездіяльністю порушені права цієї особи, коли розпочався перебіг цього строку.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено під час апеляційного розгляду, що підставою для звернення до суду із даним позовом, слугувала незгода позивача із діями відповідача - УПФУ у м. Кременчук Полтавської області, які виразились: у ненарахуванні та невиплаті ОСОБА_1 компенсації втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків виплати державної пенсії, нарахованої та виплаченої на підставі судових рішень.

Приймаючи до уваги зміст заявлених позивачем вимог, колегія суддів дійшла висновку, що для вирішення питання про наявність або відсутність пропуску строку звернення до суду із даним позовом, необхідно встановити факт, коли позивачу стало відомо про порушення його прав на отримання компенсації втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків виплати державної пенсії.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що отримуючи відповідні виплати на виконання рішень суду у червні 2013 року та в квітні 2014 року, ОСОБА_1 мала можливість дізнатися про порушені права та звернутися до суду за їх захистом, але позивачка звернулася до Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області з даним позовом до Управління Пенсійного фонду України в м. Кременчук Полтавської області лише 29.12.15р.

Враховуючи наведене, строк на звернення до суду пропущений, оскільки адміністративний позов подано поза межами строку звернення до суду за захистом свого порушеного права.

Відповідно до ч.1 ст. 100 КАС України, адміністративний позов, поданий після закінчення строків, установлених законом, залишається без розгляду, якщо суд за заявою особи, яка його подала, не знайде підстав для поновлення строку, про що постановляється ухвала.

Пропущений з поважних причин процесуальний строк, встановлений законом, може бути поновлений судом за наявності поважних причин його пропуску (ч.1 ст.102 КАС України).

Згідно ч. 1 ст. 11 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

При цьому, в силу приписів ч. 4 ст. 11 КАС України, суд вживає передбачені законом заходи, необхідні для з'ясування всіх обставин у справі, у тому числі щодо виявлення та витребування доказів з власної ініціативи.

Вирішуючи питання про поважність причин пропущення строку звернення до суду з даним позовом, колегія суддів виходить з того, що поважними визнаються лише такі причини, які є об'єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення сторони та пов'язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами, тобто, які б об'єктивно та істотно перешкоджали зверненню до суду та не залежали від волевиявлення особи.

Однак з матеріалів справи таких підстав не вбачається. Доказів, які б підтверджували поважність причин пропуску строку звернення до суду позивачем надано не було.

Крім того, колегія суддів звертає увагу на те, що встановлення процесуальних строків законом та судом передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними, передбачених КАС України, певних процесуальних дій.

Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов'язків. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними; після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

Враховуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку, що приймаючи рішення по справі суд першої інстанції дійшов до правомірного висновку про відсутність поважних підстав для поновлення строку звернення до суду та обґрунтовано залишив адміністративний позов без розгляду.

Посилання позивача в апеляційній скарзі на той факт, що про порушення своїх прав вона дізналася лише в грудні 2015 року, після одержання відповіді відповідача № 350/М-10 від 22.12.2015р., колегія суддів не вважає поважними, оскільки позивачка не була позбавлена можливості звернутися з заявою про проведення нарахування та виплати компенсації втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків виплати пенсії до Управління Пенсійного фонду України в м. Кременчуці Полтавської області раніше, ніж 10.12.2015р.

Між тим, на думку колегії суддів, можливість своєчасного звернення до адміністративного суду з даним позовом залежала виключно від волевиявлення самого скаржника, тобто мала суб'єктивний характер, що свідчить про неповажність причини пропуску строку звернення до адміністративного суду.

Будь-яких інших доказів наявності об'єктивних причин, що перешкоджали своєчасно звернутися до суду з відповідним позовом про захист свого порушеного права, позивачем не повідомлено, а судом в ході апеляційного розгляду не встановлено.

Інші доводи апеляційної скарги не впливають на прийняте колегією суддів рішення.

Таким чином, ухвала суду першої інстанції постановлена з дотриманням норм процесуального права, у відповідності до вимог норм матеріального права, у зв'язку з чим підстав для її скасування не вбачається.

Відповідно до ч.1 ст. 200 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову чи ухвалу суду -без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, п.1 ч.1 ст. 199, ст.200, п.1 ч.1 ст.205, ст.ст.206, 209, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 10.02.2016р. по справі № 524/10396/15-а залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання ухвали у повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя (підпис)Спаскін О.А.
Судді(підпис) (підпис) Сіренко О.І. Любчич Л.В.
Повний текст ухвали виготовлений 14.03.2016 р.