Справа № 2а-8825/10/1070
Суддя: Саприкіна І.В.
Дата ухвалення: 2011-02-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 2а-8825/10/1070 Головуючий у 1-й інстанції: Панченко Н.Д.
Суддя-доповідач: ОСОБА_1
ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"16" лютого 2011 р. м. Київ

Колегія суддів Київського апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді: Саприкіної І.В.,

суддів: Мамчура Я.С., Федотова І.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві, без фіксації судового процесу, в порядку ч. 1 ст. 41 КАС України, апеляційну скаргу Іванківської міжрайонної державної податкової інспекції в Київській області на постанову Київського окружного адміністративного суду від 17.12.2010 року у справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Гренадом ЛТД»до Іванківської міжрайонної державної податкової інспекції в Київській області про визнання дій протиправними та зобовязання вчинити дії,

В С Т А Н О В И Л А :

ТОВ «Гренадом ЛТД»звернулися до Київського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Іванківської міжрайонної державної податкової інспекції в Київській області про визнання протиправними дій відповідача щодо невизнання податкових декларацій з податку на додану вартість за липень та серпень 2010 року податковою звітністю; зобов'язання відповідача визнати декларації з податку на додану вартість за липень і серпень 2010 року, як податкову звітність та провести їх по особовому рахунку платника податків.

Постановою Київського окружного адміністративного суду від 17.12.2010 року позов задоволено.

Не погоджуючись з вищезазначеною постановою, Іванківська МДПІ подали апеляційну скаргу, в якій просять скасувати незаконну, на їх думку, постанову суду першої інстанції та постановити нову про відмову в позові. В своїй апеляційній скарзі посилаються на незаконність та необґрунтованість оскаржуваного рішення. Вважають, що судом першої інстанції неповно зясовані обставини, які мають істотне значення для справи, а встановлені судом висновки не відповідають обставинам справи, що є підставою для скасування рішення.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів знаходить, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, ТОВ «Гренадом ЛТД»як юридичну особу зареєстровано Іванківською районною державною адміністрацією Київської області 07.12.2006 року. Як платник податку на додану вартість перебуває на обліку в Іванківській міжрайонній державній податковій інспекції Київської області з 27.12.2006 року.

20 серпня 2010 року та 21 вересня 2010 року позивач направив до Іванківської міжрайонної державної податкової інспекції Київської області податкові декларації з податку на додану вартість за липень та серпень 2010 року. Декларації надіслано засобами поштового зв'язку 20.08.2010 року та 21.09.2010 року відповідно.

Листом від 01.10.2010 року № 4285/10/28-008 податковий орган повідомив позивача, що у зв'язку з отриманням службової записки від податкової міліції Державної податкової інспекції у Вишгородському районі Київської області від 25.09.2010 року № 3622/7/26-01, декларації позивача за липень, серпень 2010 року отримали статус «Не визнано як податкова звітність».

Вважаючи такі дії неправомірними, позивач звернувся з позовом до суду.

Суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні (ч.1 ст. 86 КАС України).

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо визнання протиправними дій Іванківської МДПІ щодо відмови у визнанні податкових декларацій з податку на додану вартість товариства з обмеженою відповідальністю «Гренадом ЛТД»за липень, серпень 2010 року податковою звітністю.

У відповідності до п. 4.1.1 п. 4.1 ст. 4 ЗУ «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами»(далі по тексту Закон № 2181) платник податків самостійно обчислює суму податкового зобов'язання, яку зазначає у податковій декларації, крім випадків, передбачених підпунктом "г" підпункту 4.2.2 пункту 4.2, а також пунктом 4.3 цієї статті.

Прийняття податкової декларації є обов'язком контролюючого органу. Податкова декларація приймається без попередньої перевірки зазначених у ній показників через канцелярію, чий статус визначається відповідним нормативно-правовим актом. Відмова службової (посадової) особи контролюючого органу прийняти податкову декларацію з будь-яких причин або висування нею будь-яких передумов щодо такого прийняття (включаючи зміну показників такої декларації, зменшення або скасування від'ємного значення об'єктів оподаткування, сум бюджетних відшкодувань, незаконного збільшення податкових зобов'язань тощо) забороняється та розцінюється як перевищення службових повноважень такою особою, що тягне за собою її дисциплінарну та матеріальну відповідальність у порядку, визначеному законом.

Податкова звітність, отримана контролюючим органом від платника податків як податкова декларація, що заповнена ним всупереч правилам, зазначеним у затвердженому порядку її заповнення, може бути не визнана таким контролюючим органом як податкова декларація, якщо в ній не зазначено обов'язкових реквізитів, її не підписано відповідними посадовими особами, не скріплено печаткою платника податків. У цьому випадку, якщо контролюючий орган звертається до платника податків з письмовою пропозицією надати нову податкову декларацію з виправленими показниками (із зазначенням підстав неприйняття попередньої), то такий платник податків має право: надати таку нову декларацію разом зі сплатою відповідного штрафу; оскаржити рішення податкового органу в порядку апеляційного узгодження (пп. 4.1.2 п. 4.1 ст. 4 Закону № 2181).

Апеляційна інстанція вважає за необхідне зазначити, що в даній справі основним моментом спору, який потребує зясування, це є питання щодо зазначення обовязкових реквізитів в податковій декларації.

У відповідності до пп. 4.4.2 п. 4.2 ст. 4 Закону № 2181 форми обов'язкової податкової звітності (податкові декларації чи податкові розрахунки), визначені центральним (керівним) органом контролюючого органу, повинні відповідати нормам та змісту відповідного податку, збору (обов'язкового платежу).

З вищенаведеного випливає, що слід враховувати норми законодавства, які регулюють порядок сплати податку на додану вартість, а зокрема Законом України «Про податок на додану вартість».

Так, відповідно до п. 10.6 ст. 10 Закону України «Про податок на додану вартість»визначено, що форми декларації та податкових розрахунків з цього податку встановлюються відповідно до закону.

Згідно з підпунктом 1.5 Порядку заповнення та подання податкової декларації з податку на додану вартість затвердженого наказом Державної податкової адміністрації України від 30.05.1997 № 166 декларація складається із вступної частини, службових полів, чотирьох розділів та обов'язкових додатків, з них платником заповнюються вступна частина, службові поля, перші три розділи та додатки, четвертий розділ заповнюється працівниками податкової інспекції (адміністрації) лише на оригіналі декларації, який залишається в податковій інспекції (адміністрації). Порядок заповнення декларації окремо за кожним розділом наводиться в розділі 5 цього Порядку.

Тобто зазначеними вище нормативно-правовими актами не встановлено, які саме реквізити податкової декларації є обовязковими, а тому неможна чітко дійти висновку про обовязковість тих чи інших реквізитів.

Також, апеляційна інстанція вважає за необхідне зазначити, що матеріалами справи підтверджується той факт, що всі графи поданих позивачем податкових декларацій є заповненими, що не заперечується відповідачем.

Що ж стосується посилання податкового органу на відсутність позивача за зазначеною в деклараціях адресою, як підставу для неприйняття звітності, то слід зазначити наступне:

Відповідно до положень методичних рекомендації щодо взаємодії (орієнтовного алгоритму дій) органів державної податкової служби при скасуванні державної реєстрації суб'єктів господарювання, анулюванні свідоцтва платника ПДВ (у т. ч. через процедуру банкрутства та/або скасування державної реєстрації), якщо за результатами заходів (розділ 2.3 Методичних рекомендацій) щодо встановлення фактичного місцезнаходження юридичної особи підрозділами податкової міліції буде підтверджено відсутність такої особи за місцезнаходженням або встановлено, що фактичне місцезнаходження юридичної особи відповідає зареєстрованому місцезнаходженню, керівник (заступник керівника) органу державної податкової служби приймає рішення про направлення до відповідного державного реєстратора повідомлення про відсутність юридичної особи за місцезнаходженням за формою N 18-ОПП передбаченою додатком 17 до Порядку N 80 (при прийнятті такого рішення керівник ОДПС повинен врахувати висновки структурних підрозділів щодо доцільності направлення такого повідомлення якщо юридична особа задіяна у схемах ухилення від оподаткування, мінімізації податкових зобов'язань або незаконного формування від'ємного значення з ПДВ тощо).

Державний реєстратор у разі надходження від органу державної податкової служби повідомлення про відсутність юридичної особи за місцезнаходженням відповідно до п. 12 ст. 19 Закону N 755 направляє юридичній особі повідомлення щодо необхідності подання державному реєстратору реєстраційної картки (далі - ЄДР).

Якщо державному реєстратору повернуто рекомендованого листа з відміткою відділення зв'язку про відсутність юридичної особи за зазначеною адресою, державний реєстратор повинен внести до ЄДР запис про відсутність юридичної особи за місцезнаходженням.

Після отримання від державного реєстратора відомостей про внесення до ЄДР запису про відсутність юридичної особи за місцезнаходженням підрозділ реєстрації та обліку платників податків не пізніше наступного дня повідомляє про це відповідні структурні підрозділи органу ДПС.

Отже, з наведеного випливає, що відсутність за місце знаходженням не є підставою для відмови в прийняті податкових декларацій, а інших підстав для не визнання звітності податковим органом не вказується, тому апеляційна інстанція приходить до висновку про неправомірність неприйняття звітності позивача.

Що ж стосується зобов'язання Іванківської МДПІ визнати декларації з податку на додану вартість за липень і серпень 2010 року, як податкову звітність та провести їх по особовому рахунку платника податків у порядку та спосіб, що передбачені чинним законодавством України, то колегія суддів прийшла до висновку про необхідність скасування постанови суду першої інстанції в цій частині, виходячи з наступного.

Статтею 6 Конституції України визначено, що державна влада в Україні здійснюється на засадах її поділу на законодавчу, виконавчу та судову. Функцією судів, що визначена статтею 124 Конституції України, є здійснення правосуддя.

Відповідно до пунктів 2, 3 частини першої статті 10 Закону України «Про державну податкову службу в Україні»державні податкові інспекції в районах, містах без районного поділу, районах у містах, міжрайонні та об'єднані державні податкові інспекції виконують такі функції: забезпечують облік платників податків, інших платежів, правильність обчислення і своєчасність надходження цих податків, платежів, а також здійснюють реєстрацію фізичних осіб - платників податків та інших обов'язкових платежів; контролюють своєчасність подання платниками податків бухгалтерських звітів і балансів, податкових декларацій, розрахунків та інших документів, пов'язаних з обчисленням податків, інших платежів, а також перевіряють достовірність цих документів щодо правильності визначення об'єктів оподаткування і обчислення податків, інших платежів.

З вищенаведеного випливає, що суд не має права перебирати на себе повноваження податкового органу у вирішенні питання про визнання звітності податковою та ведення належного обліку платників податків та їх податкових зобов'язань.

Згідно із п. 4 ч. 1 ст. 198 та ст. 202 КАС України, суд апеляційної інстанції скасовує постанову суду першої інстанції та приймає нове рішення, якщо встановить порушення норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи або питання.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів Київського апеляційного адміністративного суду дійшла висновку про необхідність часткового скасування постанови суду та постановлення нової про відмову в позові у відповідній частині.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 196, 198, 202, 205 та 207 КАС України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Іванківської міжрайонної державної податкової інспекції в Київській області задовольнити частково.

Постанову Київського окружного адміністративного суду від 17.12.2010 року в частині зобовязання визнати податкові декларації з податку на додану вартість за липень і серпень 2010 року, як податкову звітність скасувати та постановити нову постанову, якою в позові в цій частині відмовити.

В решті постанову суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів шляхом подачі касаційної скарги до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя:

Судді:

Повний текст постанови виготовлено 16.02.2011 року.