Справа № 808/5178/14
Суддя: Стрелець Т.Г.
Дата ухвалення: 2016-03-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 березня 2016 року м.Київ К/800/36615/15

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі:

головуючого судді: суддів: Стрелець Т.Г., Голяшкіна О.В., Зайця В.С.,

розглянувши в попередньому судовому касаційну скаргу Запорізької митниці ДФС

на постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 08 вересня 2014 року

та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 25 червня

2015 року

у справі №808/5178/14

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «КЛІОН»

до Запорізької митниці Міндоходів

про визнання дій протиправними, визнання протиправними і скасування

рішення та картки відмови, -

ВСТАНОВИЛА:

У серпні 2014 року Товариство з обмеженою відповідальністю «КЛІОН» звернулось до Запорізького окружного адміністративного суду з позовом до Запорізької митниці Міндоходів про визнання дій протиправними, визнання протиправними і скасування рішення та картки відмови.

Товариство просило суд:

- визнати протиправними дії відповідача щодо відмови у застосуванні митної вартості товару, визначеної позивачем за основним методом за ціною (договору) щодо товарів, які імпортуються;

- визнати протиправним та скасувати рішення про коригування митної вартості товарів №112050000/2014/000236/1 від 23.06.2014 року;

- визнати протиправною та скасувати картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №112050000/2014/00410 від 23.06.2014 року.

Постановою Запорізького окружного адміністративного суду від 08 вересня 2014 року, залишеною без змін ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 25 червня 2015 року, адміністративний позов задоволено частково.

Визнано протиправними та скасовано Рішення про коригування митної вартості товарів від 23 червня 2014 року №112050000/2014/000236/1 та Картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення від 23 червня 2014 року №112050000/2014/00410.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Обґрунтовуючи свою правову позицію, суди першої та апеляційної інстанції виходили з того, що митницею не доведено неможливості визначення митної вартості товару за першим методом.

Не погоджуючись з рішеннями судів попередніх інстанцій, Запорізька митниця Державної фіскальної служби звернулась до Вищого адміністративного суду України з касаційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права, просить вищезазначені судові рішення скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.

Також, у касаційній скарзі Запорізька митниця Державної фіскальної служби просила замінити відповідача у справі.

За змістом статті 55 Кодексу адміністративного судочинства України, у разі вибуття або заміни сторони чи третьої особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд допускає на будь-якій стадії адміністративного процесу заміну відповідної сторони чи третьої особи її правонаступником. Усі дії, вчинені в адміністративному процесі до вступу правонаступника, обов'язкові для нього в такій самій мірі, у якій вони були б обов'язкові для особи, яку він замінив.

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів від 06.08.2014 № 311 «Про утворення територіальних органів Державної фіскальної служби та визнання такими, що втратили чинність, деяких актів Кабінету Міністрів України» утворено Запорізьку митницю Державної фіскальної служби, яка є правонаступником Запорізької митниці Міндоходів.

06.11.2014 року до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців було внесено запис про проведення державної реєстрації Запорізької митниці Державної фіскальної служби України.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає за потрібне задовольнити клопотання Запорізької митниці ДФС та замінити Запорізьку митницю Міндоходів на її правонаступника - Запорізьку митницю Державної фіскальної служби.

На адресу Вищого адміністративного суду України заперечень від Товариства з обмеженою відповідальністю «КЛІОН» не надходило.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши і обговоривши доводи касаційної скарги, перевіривши правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права і наданої ними правової оцінки обставин у справі, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно частини 2 статті 220 Кодексу адміністративного судочинства України, суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій в межах касаційної скарги.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що між Товариством з обмеженою відповідальністю «КЛІОН» та Lunar Freezing&Cold Storage Co. Ltd, Шотландія, укладено Контракт №126S/2014L від 22.05.2014 року на поставку свіжозамороженої або охолодженої риби різних видів та морепродуктів (за асортиментом, кількістю, вартістю та на умовах визначених сторонами і зазначених в інвойсах на кожну партію товару). Згідно даного Контракту позивачем на митну територію України був ввезений товар скумбрія свіжозаморожена ціла, згідно рахунків постачальника №, №, №, №, № від 28.05.2014, товар постачався в кількості 95000 кг за ціною 1,54 доларів США за кг, на загальну суму 146300 доларів США , на умовах CIF м. Клайпеда, Литва.

Для здійснення митного оформлення товару 20.06.2014 року декларантом по електронній системі MD Office™. MDDeclaration до М/п «Запоріжжя центральний» Запорізької митниці Міндоходів подано митну декларацію форми МД-2 №112050000/2014/ (додатковий реєстраційний номер митниці 014502) довідковий №3501 (згідно графи 7 ВМД), відповідно до якої була заявлена митна вартість товарів у розмірі 1778637,01 гривень (тобто 18,72 грн. або 1,58 долара США за 1 кг). Визначення митної вартості товару здійснено позивачем за основним (першим) методом, тобто за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції). Заявлена позивачем митна вартість згідно статті 58 МК України включає вартість товару згідно рахунків 1733637,01 грн. (146300 доларів США х 11,849877 курс) та вартість витрат на транспортування товарів до місця ввезення на митну територію України 45000 грн. Інших витрат, які підлягають включенню в митну вартість товару, у позивача не було.

Разом з ВМД позивачем наданий пакет необхідних документів відповідно до статті 53 МК України: контракт №126S/2014L від 22.05.2014; Рахунки №, №, №, №, № від 28.05.2014; Калькуляція продавця від 28.05.2014; прайс-лист від 28.05.2014; міжнародні товарно-транспортні накладні №046503, 0629965, 0629990, 0629991, 358650 від 12.06.2014; п'ять довідок про транспортні витрати б/н від 12.06.2014; договори на перевезення №МЭ/2М від 23.04.2012, №138-П від 11.10.2013, №321-П від 30.05.2012, №3691 від 03.08.2011, № Т01-12/10 від 01.12.2010; дублікати ветеринарних свідоцтв від 17.06.2014 серії ГРД-00 №138320, №138321, №138322, №138323, №138324; Сертифікат відповідності №UA1.041.X004575-14 від 20.06.2014; міжнародні ветеринарні сертифікати №AC/Z04/14/236, №AC/Z04/14/237, №AC/Z04/14/238, №AC/Z04/14/239, №AC/Z04/14/240 від 28.05.2014; Сертифікати походження №РА 1966931, №РА 1966932, №РА 1966933, №РА 1966934, № РА 1966935 від 02.06.2014; сертифікати якості №6-2014, №7-2014, №8-2014, №9-2014, №10-2014 від 28.05.2014; експортні декларації №14LTLUA000EK00146, 14LTLUA000EK00162, 14LTLUA000EK00170, 14LTLUA000EK00189, 14LTLUA000EK0061В1 від 12.06.2014; фін. довідки 06/02-1138, 06/02-1139, 06/02-1140, 06/02-1143, 06/02-1144 від 16.06.2014; Експертний висновок №ОИ-269 від 13.06.2014; Картка обліку особи, яка здійснює операції з товарами від 16.11.2012.

Разом з тим, 23 червня 2014 року по вказаній вище електронній системі надійшло повідомлення від митниці декларанту про те, що згідно вимог статті 53 МК України митний орган дійшов висновку, що документи, які надано до митного оформлення товару не містять всіх даних відповідно до обраного декларантом методу визначення митної вартості та містять розбіжності. В зв'язку з чим відповідачем були витребувані додаткові документи, що підтверджують заявлену митну вартість товару і обраний метод її визначення, а саме: 1) виписку з бухгалтерської документації, 2) каталоги виробника товару, 3) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини, 4) інші документи для підтвердження митної вартості за бажанням декларанта.

23.06.2014 року декларант надав відповідачу витребувані додаткові документи, а саме: каталог продукції від виробника; страховий поліс від 27.05.2014 року з листом поясненням виробника від 23.06.2014 року; лист виробника б/н від 18.06.2014 року стосовно бухгалтерських документів; лист експедитора б/н від 20.06.2014 року стосовно положень експортної декларації.

23 червня 2014 року відповідач повідомив позивача про те, що наданих документів недостатньо для підтвердження митної вартості товару та про застосування методу визначення митної вартості товару за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів, а інші методи визначення митної вартості застосувати неможливо, оскільки у позивача немає необхідної для цих методів інформації. На цій підставі відповідач використав наявну у нього інформацію щодо раніше визнаних/визначених митних вартостей за основним та другорядними методами з розрахунку 2,23 доларів США за 1 кг товару, про що відповідачем було прийнято Рішення про коригування митної вартості товарів №112050000/2014/000236/1 від 23.06.2014 року.

На підставі даного Рішення відповідач оформив Картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №112050000/2014/00410 від 23.06.2014 року.

Позивач не погодився з прийняттям таких рішень, але з метою випуску у вільний обіг швидкопсувних товарів скористався правом наданим статтею 52 МК України та оформив 24.06.2014 року нову ВМД по формі МД-2 №112050000/2014/014732, сплативши митні платежі згідно із заявленою митною вартістю товарів та надавши гарантію в розмірі різниці між заявленою митною вартістю та митною вартістю визначеною відповідачем (шляхом грошової застави у розмірі 146724,14 грн.), про що зазначено в графі 47 ВМД.

Переглядаючи судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій, з урахуванням доводів касаційної скарги, колегія суддів Вищого адміністративного суду України виходить з наступного.

Статтями 49, 50 Митного кодексу України визначено, що митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари. Відомості про митну вартість товарів використовуються, зокрема, для нарахування митних платежів.

Система визначення митної вартості товарів ґрунтується на загальних принципах митної оцінки, прийнятих у міжнародній практиці. Міжнародно-правовим стандартом, на який зорієнтоване українське митне законодавство, є угоди по застосуванню статті VII Генеральної угоди з тарифів і торгівлі 1994 року (ГААТ).

Згідно з частиною 2 статті VII ГААТ оцінка імпортованого товару для митних цілей повинна базуватися на дійсній вартості імпортованого товару, на який розраховується мито, або аналогічного товару і не повинна базуватися на вартості товару національного походження чи на довільній або фіктивній вартості.

Частинами четвертою та п'ятою статті 58 Митного кодексу України передбачено, що митною вартістю товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за товари, якщо вони продаються на експорт в Україну, скоригована в разі потреби з урахуванням положень частини десятої цієї статті. При цьому, ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, - це загальна сума всіх платежів, які були здійснені або повинні бути здійснені покупцем оцінюваних товарів продавцю або на користь продавця через третіх осіб та/або на пов'язаних із продавцем осіб для виконання зобов'язань продавця.

Згідно із статтею 51 Митного кодексу України митна вартість товарів, що переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу.

Заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом. При цьому, декларант зобов'язаний: заявляти митну вартість, визначену ним самостійно, у тому числі за результатами консультацій з митним органом; подавати митному органу достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об'єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню; нести всі додаткові витрати, пов'язані з коригуванням митної вартості або наданням митному органу додаткової інформації (стаття 52 Митного кодексу України).

Відповідно до статті 57 Митного кодексу України визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за основним методом (тобто за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції)) та другорядними: за ціною договору щодо ідентичних товарів; за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; на основі віднімання вартості; на основі додавання вартості (обчислена вартість); за резервним. Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції). Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.

Статтею 53 Митного кодексу України встановлено, що у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає митному органу документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення. Документами, які підтверджують митну вартість товарів, є: декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п'ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об'єктом купівлі-продажу); якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; копія імпортної ліцензії, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

У силу положень частини п'ятої статті 53 Митного кодексу України забороняється вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, відмінні від тих, що зазначені в цій статті.

З аналізу частин першої та другої статті 53 Митного кодексу України вбачається, що Митним кодексом передбачено вичерпний перелік документів, що подається декларантом митному органу для підтвердження заявленої митної вартості товарів та обраного методу її визначення.

Дана норма кореспондується з положеннями статті 318 Митного кодексу України, якою встановлено, що митний контроль має передбачати виконання митними органами мінімуму митних формальностей, необхідних для забезпечення додержання законодавства України з питань державної митної справи.

Відповідно до статті 54 Митного кодексу України контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється митним органом під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості. Контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється митним органом шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у частині першій статті 58 цього Кодексу.

Зокрема, статтею 58 Митного кодексу України передбачено, що метод визначення митної вартості за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, застосовується у разі, якщо щодо продажу оцінюваних товарів або їх ціни відсутні будь-які умови або застереження, які унеможливлюють визначення вартості цих товарів. Метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, не застосовується, якщо використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірні та/або відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов'язковою при її обчисленні. У разі якщо митна вартість не може бути визначена за основним методом, застосовуються другорядні методи.

Згідно з частинами четвертою та п'ятою статті 54 Митного кодексу України митний орган під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів зобов'язаний, зокрема, здійснювати контроль заявленої декларантом або уповноваженою ним особою митної вартості товарів шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості, наявності в поданих зазначеними особами документах усіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Частиною третьою статті 53 Митного кодексу України передбачено, що в разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу зобов'язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи: 1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов'язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; 2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); 3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов'язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); 4) виписку з бухгалтерської документації; 5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; 6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; 7) копію митної декларації країни відправлення; 8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.

Аналіз положень частини третьої статті 53, частин першої, другої та п'ятої статті 54, статті 58 Митного кодексу України дає підстави для висновку про те, що митний орган при здійсненні контролю за правильністю визначення митної вартості зобов'язаний перевірити складові числового значення митної вартості, правильність розрахунку, здійсненого декларантом, упевнитись в достовірності та точності заяв, документів чи розрахунків, поданих декларантом, а також відсутності обмежень для визначення митної вартості за ціною договору, наведених у статті 58 Митного кодексу України.

Митний орган має право відійти від наведених вище законодавчих обмежень, що пов'язують з перевіркою основного переліку документів, які підтверджують митну вартість, та витребувати від декларанта додаткові документи лише якщо надані декларантом документи містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, адже такі вади не дозволяють митному органу законно здійснити визначений законом мінімум митних формальностей, необхідних для забезпечення додержання законодавства України з питань державної митної справи для розмитнення задекларованого товару.

Отже, з огляду на законодавчо встановлену компетенцію митниці при перевірці митної вартості імпортованих товарів, зазначені розбіжності повинні бути не будь-якими, а лише тими, що стосуються числового значення заявленої митної вартості чи розрахунку митної вартості здійсненої декларантом.

Скаржник обґрунтовує касаційну скаргу тим, що при перевірці правильності визначення митної вартості товару, митниця дійшла висновку, що документи, які надані до митного оформлення товару, не містять всіх даних відповідно до обраного декларантом методу визначення митної вартості та містять розбіжності, а тому декларанту була пред'явлена письмова вимога щодо необхідності подання додаткових документів для підтвердження митної вартості товарів. Документи не були подані в повному обсязі. Крім того, під час аналізу додатково наданих документів, що підтверджують заявлену митну вартість, були виявлені недоліки наданих документів: каталог продукції від виробника не містить цінової інформації, тому не може бути використаний для підтвердження митної вартості товару; в поданому декларантом страховому сертифікаті немає інформації стосовно партії товару, що страхувалась, тобто неможливо однозначно співставити його з оцінюваною партією товару. На думку скаржника, дії митниці стосовно прийняття оскаржуваних рішення та картки відмови є обґрунтованими та такими, що відповідають чинному законодавству.

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України вважає за необхідне зазначити наступне.

При перевірці правильності визначення митної вартості товару, митниця дійшла висновку, що документи, які надані для оформлення товару, не містять всіх даних відповідно до обраного декларантом методу визначення митної вартості товару та містять розбіжності: відсутні страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування; копії декларацій країн відправлення не містять умов поставки товару; висновок ТПП не містить інформації щодо товарних характеристик оцінюваного товару: наявність або відсутність харчових добавок, що свідчить про необ'єктивний аналіз цін на товар. В зв'язку з чим відповідачем були витребувані додаткові документи, що підтверджують заявлену митну вартість товару і обраний метод її визначення, а саме: 1) виписку з бухгалтерської документації, 2) каталоги виробника товару, 3) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини, 4) інші документи для підтвердження митної вартості за бажанням декларанта.

На вимогу митниці декларантом надані наступні документи: 1) каталог виробника від 23.05.2014 року; 2) страховий поліс з листом від 27.05.2014 року; 3) лист від 18.06.2014 року про ведення бухгалтерської документації; 4) лист щодо експортних декларацій від 20.06.2014 року.

Крім того, у листі разом із додатково поданими документами товариством було зазначено, що висновок про вартісні характеристики товару від 13.06.2014 року надавався при оформленні первинної митної декларації. Інші додаткові документи надати неможливо (а.с.84).

Щодо відсутності у деклараціях країни-відправника інформації про умови поставки товару, то у листі від 20.06.2014 року, підготовленого ЗАО Green Transport, зазначалось, що форма експортних декларацій №14LTLUA000EK00146, 14LTLUA000EK00162, 14LTLUA000EK00170, 14LTLUA000EK00189, 14LTLUA000EK0061В1 від 12.06.2014 року не передбачає графу із зазначенням умов поставки (а.с. 92).

Із приводу зауважень до каталог продукції від виробника, судова колегія зазначає, що законодавчих вимог до оформлення такого документа не встановлено. До того ж, каталог продукції від виробника не належить до основних документів, необхідних для підтвердження митної вартості.

Стосовно зауважень до страхового сертифікату, колегія суддів зазначає таке.

Товар у спірному випадку поставлявся умовах CIF м. Клайпеда, Литва.

Згідно з офіційними правилами тлумачення торгівельних термінів Міжнародної торгової палати Інкотермс 2010 поставка товару на умовах CIF («вартість, страхування, фрахт») покладає на продавця обов'язок оплатити фрахт, необхідний для доставки товару до названого порту призначення, витрат за страхування та забезпечення здійснення митного оформлення товару при експорті.

Отже, Товариство з обмеженою відповідальністю «КЛІОН» не вчиняло будь-яких витрат на страхування ввезеного товару, страхування товару відбувалось за рахунок продавця.

Згідно умов Контракту №126S/2014L від 22.05.2014 року вартість товару включала в себе доставку відповідно до умов Інкотермс.

Таким чином, зауваження митниці стосовно страхового сертифіката у цьому випадку, не впливають на визначення митної вартості за ціною договору (контракту).

Разом з тим, судова колегія звертає увагу, що ненадання декларантом запитуваних митним органом документів, за відсутності обґрунтування неможливості визначення митної вартості товару за першим методом, не є достатнім для висновку про наявність підстав для застосування митним органом іншого методу визначення митної вартості.

Зазначена правова позиція висловлена в постановах Верховного Суду України від 29 травня 2012 року, 17 червня 2014 року.

Таким чином, зроблені відповідачем у гр. 33 оскаржуваного рішення записи не свідчать про дійсну наявність розбіжностей, які б стали підставою для визначення митної вартості за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів.

Із матеріалів справи та змісту касаційної скарги не вбачається неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права.

Враховуючи вищевикладене, судова колегія суддів Вищого адміністративного суду України погоджується з висновками судів попередніх інстанцій, що оскаржувані позивачем рішення про коригування митної вартості товарів №112050000/2014/000236/1 від 23.06.2014 року та картка відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №112050000/2014/00410 від 23.06.2014 року є необґрунтованими та протиправними.

Судами першої та апеляційної інстанції правозастосування відбулось із дотримання норм діючого законодавства та з повним, достовірним, неупередженим та об'єктивним з'ясуванням обставин справи.

Відповідно статті 224 Кодексу адміністративного судочинства України, суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Враховуючи викладене, судова колегія суддів Вищого адміністративного суду України вважає, що доводи касаційної скарги не спростовують висновків, викладених в оскаржуваних судових рішеннях, вони ґрунтуються на вимогах норм процесуального законодавства, підстав для їх скасування не вбачається.

Керуючись статтями 220, 220-1, 223, 224, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Замінити Запорізьку митницю Міндоходів її правонаступником у справі - Запорізькою митницею Державної фіскальної служби.

Касаційну скаргу Запорізької митниці Державної фіскальної служби України - залишити без задоволення.

Постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 08 вересня 2014 року та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 25 червня 2015 року у справі №808/5178/14 - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії сторонам і може переглянута Верховним Судом України з підстав, у строки та у порядку, передбачені статтями 237, 238, 239-1 Кодексу адміністративного судочинства України.

Судді