Справа № 815/7246/15
Суддя: Бойко О.Я.
Дата ухвалення: 2016-03-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 815/7246/15
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 березня 2016 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд в складі:

головуючого судді - Бойко О.Я.;

за участі:

секретаря судового засідання - Белінського Г.В;

представника позивача - Чорного О.В., за довіреністю,

представника позивача - Пасічняк Л.П., за довіреністю,

представника відповідача - Тарановського Р.В., за довіреністю,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом

Колективної фірми «ВЕСТТ» до Державної податкової інспекції у Суворовському районі м. Одеси ГУ ДФС в Одеській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 23.12.2015 року №, -

СУТЬ СПОРУ:

Колективна фірма «ВЕСТТ» звернулася до суду з адміністративним позовом в якому просило:

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Суворовському районі м. Одеси ГУ ДФС в Одеській області від 23.12.2015 року №.

В обґрунтування позовних вимог позивачем зазначено наступне.

У період з 04.09.2015 року по 14.09.2015 року фахівцями Державної податкової інспекції у Суворовському районі м. Одеси ГУ ДФС в Одеській області проведено позапланову невиїзну перевірку Колективної фірми «ВЕСТТ» з питань повноти нарахування податку на додану вартість за період з 01.07.2014 року по 31.03.2015 року за результатами якої складено акт від 21.09.2015 року № 2023/15-54-22-01 «Про результати позапланової виїзної документальної перевірки Колективної фірми «ВЕСТТ»» з питань повноти нарахування податку на додану вартість за період з 01.07.2014 року по 31.03.2015 року.

На підставі вищезазначеного акту перевірки прийнято податкове повідомлення-рішення від 23.12.2015 року № .

Позивач не погоджується з прийнятим податковим повідомленням-рішенням, вважає його таким, що прийняте з порушенням норм діючого законодавства, оскільки фактично замість документальної виїзної перевірки була проведена документальна невиїзна перевірка. Наказ про проведення перевірки вручений в день проведення перевірки. Податковий орган при встановлені нереальності здійснення господарських операцій посилається лише на податкову інформацію без дослідження первинної бухгалтерської документації. На момент здійснення господарських відносин контрагенти позивача були належним чином зареєстровані, мали свідоцтво платника ПДВ, господарські операції підтверджені відповідними первинними бухгалтерськими документами, що надавались податковому органу під час перевірки та оформлені у відповідності до вимог чинного законодавства. Позивач не може нести відповідальність за невиконання його контрагентами своїх зобов'язань, адже, поняття «добросовісний платник», яке вживається у сфері податкових правовідносин, не передбачає виникнення у платника додаткового обов'язку з контролю за дотриманням його постачальниками правил оподаткування, що узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини та Вищого адміністративного суду України.

Перед укладенням договорів з контрагентами позивачем було належним чином перевірено їх реальність та дійсність, а саме отримано копії свідоцтв платника ПДВ, перевірено їх статус на сайті Міністерства доходів і зборів України.

Висновки податкового органу є неправомірними, оскільки податковим законодавством України не передбачена можливість фіксування та підтвердження податкових порушень суб'єктів господарювання та здійснення висновків про порушення та нереальність будь-яких угод з такими суб'єктами господарювання на підставі актів про неможливість проведення зустрічної звірки.

Оскільки, позивачем при перевірці наданні усі первинні документи, які свідчать про реальність здійснення господарських операцій, жодних недоліків первинних документів, або фактів відсутності будь-яких документів, які підтверджують здійснення господарських операцій, під час перевірки виявлено не було.

Представники позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримали у повному обсязі та просили суд їх задовольнити посилаючись на обґрунтування викладені в позовній заяві (т. 1 а.с. 4-11).

Представник відповідача у судовому засіданні заперечував проти задоволення позову з підстав викладених у письмових запереченнях на адміністративний позов (т.3 а.с.53-58).

Заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, дослідивши надані письмові докази, перевіривши матеріали справи, а також проаналізувавши законодавство, яке регулює спірні правовідносини, суд дійшов висновку, що адміністративний позов належить до задоволення. Свій висновок вмотивовує наступним чином. Так, суд, -

ВСТАНОВИВ:

Колективна фірма «ВЕСТТ» () зареєстроване виконавчим комітетом Суворовської районної ради народних депутатів 27.04.1994 року, перебуває на обліку в Державній податковій інспекції у Суворовському районі м. Одеси ГУ ДФС в Одеській області та з 15.11.2012 року зареєстрована як платник податку на додану вартість.

У період з 04.09.2015 року по 14.09.2015 року фахівцями Державної податкової інспекції у Суворовському районі м. Одеси ГУ ДФС в Одеській області на підставі направлення від 02.09.2015 року №268/15-54-22-01 згідно пп. 78.1.1, п. 78.1 ст. 78 Податкового кодексу України, наказу від 01.09.2015 року №583 проведено позапланову виїзну документальна перевірку Колективної фірми «ВЕСТТ» з питань повноти нарахування податку на додану вартість за період з 01.07.2014 року по 31.03.2015 року, за результатами якої складено акт № 2023/15-54-22-01 від 21.09.2015 року згідно висновку якого за Колективною фірмою «ВЕСТТ» встановлено порушення вимог п. 198.1, п. 198.2, п. 198.3, п. 198.6 ст. 198 Податкового кодексу України, що на думку податкового органу призвело до безпідставного завищення податкового кредиту на суму 4 102541,24 грн. (т. 1 а.с. 14-30).

На підставі вищезазначеного акту перевірки ДПІ у Суворовському районі м. Одеси ГУ ДФС в Одеській області прийнято податкове повідомлення-рішення про збільшення Колективній фірмі «ВЕСТТ» податкового зобов'язання з податку на додану вартість із вироблених в Україні товарів (робіт, послуг) на 6 153 811,86 грн. (т. 1 а.с.13).

Не погодившись з висновками податкового органу та прийнятим податковим повідомленням-рішенням від 23.12.2015 року №, позивач звернувся до суду із вказаним адміністративним позовом.

Вирішуючи питання щодо правомірності винесення оскаржуваного податкового повідомлення-рішення, суд виходить з наступного.

Спірне податкове повідомлення-рішення базується на викладених в акті перевірки висновках відповідача про те, що позивачем порушено: пп. 198.1, п. 198.2, п. 198.3, п. 198.6 ст. 198 Податкового кодексу України, що призвело до безпідставного завищення податкового кредиту на суму 4102541, 24 грн.

Пункти 198.1,198.2 ст.198 ПК України визначають з яких господарських операцій і коли виникає у платника податків право на віднесення сум ПДВ до податкового кредиту, а саме таке право виникає у тому числі у разі придбання товарів та послуг. Датою виникнення такого права платника податку вважається дата тієї події, що відбулася раніше дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів (послуг); дата отримання платником податку товарів (послуг), що підтверджено податковою накладною. Пунктом 198.3 ст.198 ПК України визначено, що податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з придбанням або виготовленням товарів та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Згідно п.198.6 ст.198 ПК України, не відноситься до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними.

Дослідивши Акт перевірки № 2023/15-54-22-01 від 21.09.2015 року, який став підставою для прийняття оскаржуємого податкового повідомлення-рішення, суд встановив, що висновки про порушення позивачем вищезазначених норм податкового кодексу ґрунтуються фактично на висновках актів (податкової інформації) відносно контрагентів позивача, що не відповідає вимогам законодавства, зокрема, Порядку оформлення результатів невиїзних документальних, виїзних планових та позапланових перевірок з питань дотримання податкового, валютного та іншого законодавства, затвердженого наказом ДПА України від 22.12.2010 №984 (далі Порядок №984).

Відповідно до ч. 1 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Згідно з ч.ч.1,4 ст.70 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування, крім випадків, коли щодо таких обставин не виникає спору.

Відповідно до ч.3 ст.86 КАС України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до пунктом 6 розділу І Порядку №984 факти виявлених порушень податкового валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на органи державної податкової служби, викладаються в акті документальної перевірки чітко, об'єктивно та в повній мірі, із посиланням на первинні або інші документи, які зафіксовані в бухгалтерському та податковому обліку, що підтверджують наявність зазначених фактів.

Згідно із пп.5.2 п.5 Порядку у разі встановлення порушень податкового законодавства в акті необхідно чітко викласти зміст порушення з посиланням на конкретні пункти і статті законодавчих актів, що порушені платником податків, зазначити період (місяць, квартал, рік) фінансово-господарської діяльності платника податків та господарську операцію, в результаті якої здійснено це порушення; зазначити первинні документи, на підставі яких вчинено записи у податковому та бухгалтерському обліку, навести регістри бухгалтерського обліку, кореспонденцію рахунків операцій та інші документи, пов'язані з обчисленням і сплатою податків і зборів, та докази, що підтверджують наявність факту порушення.

Акт перевірки № 2023/15-54-22-01 від 21.09.2015 року складений відносно позивача не відповідає зазначеним вимогам, оскільки не містить доказів порушення податкового законодавства саме позивачем з посиланням на первинні документи. При цьому згідно акту перевірки відповідачем перевірені наявні первинні документи позивача щодо господарських взаємовідносин з ТОВ «ВЕСТА МЕТАОПТ», ТОВ «СКМПН», ВКФ «ПРОЕКГІДРОБУД», ТОВ «СІЛЬВЕРБУД», ТОВ «КАРКАС БУД» та не зазначено будь-яких дефектів цих документів, невідповідності їх вимогам законодавства щодо первинних документів. Таким чином, в акті не спростовується наявність первинних документів у позивача щодо господарських відносин з вказаними контрагентами та їх відповідність вимогам законодавства. Жоден первинний документ не визнаний недійсним, складеним з порушенням законодавства.

Між тим, в акті перевірки зазначено, що документи мають силу первинних лише у разі фактичного здійснення господарських операцій. Якщо фактичне здійснення господарської операції відсутнє, відповідні документи не можуть вважатися первинними для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності формальних реквізитів. Проте суд вважає такий висновок перевіряючих не ґрунтується на вимогах законодавства. Відповідно до Порядку №984 саме на підставі первинних документів вчиняються записи у податковому та бухгалтерському обліку, які перевіряються при здійсненні документальної перевірки.

Суд вважає обґрунтованими доводи позивача, що твердження перевіряючих в акті перевірки про недійсність укладених позивачем договорів з контрагентами, їх безтоварність, фіктивність є лише їх припущеннями, а посилання в обґрунтування наявності порушень податкового законодавства позивача на податкову інформацію інших ДПІ відносно контрагентів Колективної фірми «ВЕСТТ» є необґрунтованими з наступних підстав.

Відносно контрагентів Колективної фірми «ВЕСТТ» податковий орган користувався наступною податковою інформацією:

ДПІ у Ленінському районі м. Дніпропетровська ГУ ДФС у Дніпропетровській області, щодо ТОВ «ВЕСТА МЕТАОПТ»;

ДПІ у Дарницькому районі м. Києва ГУ Міндоходів у м. Києва, щодо ТОВ «Інвест Холдінг ЛТД» в якій зазначено про відсутність у ТОВ «КАРКАС БУД» об'єктів оподаткування податком на додану вартість по операціям з продажу товарів;

ДПІ у Київському районі ГУ Міндоходів у м. Одесі, щодо ТОВ «СКМПН»;

ДПІ у Приморському районі м. Одеси ГУ Міндоходів в Одеській області, щодо ВКФ «ПРОЕКГІДРОБУД»;

Західної ОДПІ м Харкова ГУ Міндоходів у Харківській області, щодо ТОВ «СІЛЬВЕРБУД».

Пунктом 73.5 ст.73 ПК України регламентовано проведення зустрічних звірок органами державної податкової служби. Проведення цих звірок регламентовано також Порядком проведення органами державної податкової служби зустрічних звірок, затвердженого постановою КМ України від 27.12.2010 року № 1232, Методичними рекомендаціями щодо організації та проведення органами державної податкової служби зустрічних звірок, затверджених наказом ДПА від 22.04.2011р. № 236.

Зустрічною звіркою вважається співставлення даних первинних бухгалтерських та інших документів суб'єкта господарювання, що здійснюється органами державної податкової служби з метою документального підтвердження господарських відносин з платником податків та зборів, а також підтвердження відносин, виду, обсягу і якості операцій та розрахунків, що здійснювалися між ними, для з'ясування їх реальності та повноти відображення в обліку платника податків.

Зустрічні звірки не є перевірками і проводяться в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. За результатами зустрічних звірок складається Довідка, яка надається суб'єкту господарювання у десятиденний термін.

Згідно з п.4.4 Методичних рекомендацій у разі встановлення фактів, що не дають змогу провести зустрічну звірку суб'єкта господарювання, зокрема у зв'язку встановленням відсутності суб'єкта господарювання за місцезнаходженням (податковою адресою), відповідальний підрозділ не пізніше двох робочих днів від дати надходження запиту складає Акт про неможливість проведення зустрічної звірки суб'єкта господарювання (додаток 3). Відповідно до затвердженої форми вказаного Акту в ньому може відображатися інформація, яка наявна в даних контролюючого органу про податкову звітність, дані раніше проведених перевірок, звірок, що мають (можуть мати) відношення до питань, наведених у запиті на проведення зустрічної звірки, інша наявна інформація.

Таким чином, згідно вищезазначених положень законодавства в довідці повинні бути викладені результати проведеної звірки, а в актах, складених відповідно до п.73.5 ст.73 ПК України щодо проведення зустрічних звірок суб'єкта господарювання органами податкової служби повинно бути зазначено про неможливість проведення такої звірки та може відображатися інформація, яка наявна в даних контролюючого органу про податкову звітність, дані раніше проведених перевірок, звірок, що мають (можуть мати) відношення до питань, наведених у запиті на проведення зустрічної звірки, інша наявна інформація. Але не можуть бути зроблені висновки про будь-які порушення суб'єкта господарювання, оскільки зустрічна звірка не є перевіркою. Проте у вище переліченій податковій інформації, яка отримана на підставі довідок та актів перевірок наявні такі висновки, що не ґрунтується на вимогах законодавства. Крім того, відповідачем не доведено, що на підставі зазначених висновків про порушення законодавства прийняті рішення суб'єктом владних повноважень щодо притягнення до відповідальності суб'єктів господарювання за порушення податкового законодавства, або наявності інших рішень, які б могли бути підставою для висновків відносно позивача.

Судом досліджені наступні копії первинних документів по господарським взаємовідносинам Колективної фірми «ВЕСТТ» з ТОВ «ВЕСТА МЕТАОПТ», ТОВ «СКМПН», ВКФ «ПРОЕКГІДРОБУД», ТОВ «СІЛЬВЕРБУД», ТОВ «КАРКАС БУД» - акти приймання передачі матеріалів, виписки з рахунків, довідки про вартість виконаних будівельних робіт та витрат, акти приймання виконаних будівельних робіт, податкові накладні, договори субпідряду з додатками, акти приймання передачі матеріалів, акти приймання виготовлених проектно-кошторисних документацій, договори поставки, видаткові накладні, товарно-транспортні накладні, договори підряду з додатками, договори на виготовлення проектно-кошторисної документації, підсумкові відомості ресурсів, ліцензії з додатками, подорожні листи вантажних автомобілів, довіреності, на підставі чого суд дійшов висновку про неспроможність висновку перевіряючих про фіктивність правочинів, укладених позивачем з контрагентами, та відповідно неправомірність нарахування позивачу податкових зобов'язань за вказаними господарськими операціями.

В акті перевірки відносно позивача також не заперечується наявність у позивача податкових накладних по взаємовідносинам з контрагентами, на підставі яких сформований податковий кредит відповідного періоду. Зазначені податкові накладні враховані при подачі податкових декларацій за відповідний період, занесені в реєстр виданих та отриманих податкових накладних та додаток 5 до податкової декларації. Таким чином, в акті перевірки не спростовується виконання позивачем вимог законодавства щодо формування валових витрат та податкового кредиту.

Судом досліджені договори позивача з контрагентами ТОВ «ВЕСТА МЕТАОПТ», ТОВ «СКМПН», ВКФ «ПРОЕКГІДРОБУД», ТОВ «СІЛЬВЕРБУД», ТОВ «КАРКАС БУД», що відповідають вимогам ст.180 ГК України, в установленому порядку недійсними не визнані. Зазначені договори виконані сторонами, що підтверджується первинною документацією щодо будівельних робіт, отримання товарів.

При цьому суд вважає необхідним зазначити, що статтею 18 Закону України від 15.05.2003 року № 755-IV "Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців" визначено, якщо відомості, які підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, були внесені до нього, то такі відомості вважаються достовірними і можуть бути використані в спорі з третьою особою, доки до них не внесено відповідних змін. Якщо відомості, які підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, є недостовірними і були внесені до нього, то третя особа може посилатися на них у спорі як на достовірні. Третя особа не може посилатися на них у спорі у разі, якщо вона знала або могла знати про те, що такі відомості є недостовірними.

Судом достовірно встановлено, що на час здійснення господарських операцій контрагенти позивача зареєстровані в ЄДР як діючі підприємства, зареєстровані платниками ПДВ. Відповідач, якій є суб'єктом владних повноважень не зазначив в наданих до суду запереченнях на позов жодного доказу в спростування зазначених доводів позивача, а також жодного доказу про обізнаність позивача про будь які недостовірні відомості відносно контрагента або його обізнаність щодо порушень податкового законодавства зі сторони контрагента та причетність до цих порушень позивача. Таких доказів не містить і Акт перевірки відносно позивача.

Суд вважає, що позивач будь-яких порушень податкового законодавства, по господарським операціям з ТОВ «ВЕСТА МЕТАОПТ», ТОВ «СКМПН», ВКФ «ПРОЕКГІДРОБУД», ТОВ «СІЛЬВЕРБУД», ТОВ «КАРКАС БУД» щодо формування валових витрат та податкового кредиту не допустив.

Крім того, наявність порушень податкового законодавства зі сторони контрагента позивача (якщо таки порушення будуть встановлені у порядку визначеному законодавством та в установленому порядку контрагенти будуть притягнути до відповідальності) не може бути безумовною підставою для визначення податкових зобов'язань позивачу, оскільки позивач не може нести відповідальність за порушення податкового законодавства своїми контрагентами. Така відповідальність для позивача може настати при доведеності в установленому порядку про обізнаність та причетність його до вказаних порушень. Жодна норма законодавства не вимагає від платника податків контролювати сплату своїм контрагентом до бюджету податків та ведення ним бухгалтерського та податкового обліку. Контроль за дотриманням платниками податків податкового законодавства та своєчасну сплату ними податків здійснює податкова служба.

При цьому суд враховує положення ст.244-2 КАС України щодо обов'язковості рішення Верховного Суду України, прийняте за результатами розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, та Постанову Верховного Суду України від 11.01.2011 року по справі ЗАТ «Мукачівський лісокомбінат» до Мукачівської ОДПІ, в якому зазначено, що чинне законодавство України не ставить в залежність виникнення у платника ПДВ права на податковий кредит від дотримання вимог податкового законодавства іншим суб'єктом господарювання. Вимога закону щодо надмірної сплати ПДВ як необхідної умови повернення з бюджету сум цього податку його платником стосується саме цього платника і сплати ним податку у ціні придбання товарів (послуг) їх постачальникам.

Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 3 статті 2 КАС України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення; безсторонньо (неупереджено).

Відповідно до ч. 2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Виходячи з приписів вказаної норми процесуального права, при розгляді судом спору щодо правомірності рішення органу державної податкової служби, яким платнику податків донараховані податкові зобов'язання, презюмується добросовісність платника податків, якщо зазначеним органом не доведено інше.

Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб'єкта владних повноважень на підтвердження правомірності свого рішення та докази, надані позивачем, суд доходить висновку про наявність підстав для визнання протиправним та скасування оскаржуваного податкового повідомлення-рішення, а тому адміністративний позов Колективної фірми «ВЕСТТ» належить задовольнити у повному обсязі.

Питання про стягнення на користь позивача сплаченого при зверненні до адміністративного суду судового збору вирішується судом відповідно до вимог ч. 1 ст. 94 КАС України.

На підставі викладеного, керуючись Конституцією України, Податковим кодексом України, ст.ст. 2, 7, 8, 9, 11, 27, 69-71, 86, 94, 159-163 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Адміністративний позов задовольнити.

2. Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Суворовському районі м. Одеси ГУ ДФС в Одеській області від 23.12.2015 року №.

3 Стягнути з Державної податкової інспекції у Суворовському районі м. Одеси ГУ ДФС в Одеській області за рахунок бюджетних асигнувань на користь Колективної фірми «ВЕСТТ» () сплачений судовий збір у розмірі 92 308 (дев'яносто дві тисячі триста вісім гривень).

Порядок і строки оскарження постанови визначаються ст.ст. 185, 186 Кодексу адміністративного судочинства України.

Постанова суду першої інстанції, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Відповідно до частини першої статті 185, частини першої-другої, четвертої статті 186 Кодексу адміністративного судочинства України, сторони які беруть участь у справі, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси чи обов'язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку дану постанову повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Одеського апеляційного адміністративного суду через Одеський окружний адміністративний суд.

Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 цього Кодексу, було повідомлено про можливість отримання копії постанови безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Апеляційна скарга на постанову суду подається до Одеського апеляційного адміністративного суду через адміністративний суд першої інстанції, який ухвалив судове рішення.

Повний текст постанови складений 16 березня 2016 року

Суддя О.Я. Бойко

.