Справа № 204/999/15-а (2-а/204/2/16)
Суддя: Семененко Я.В.
Дата ухвалення: 2016-03-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

10 березня 2016 рокусправа № 204/999/15-а (2-а/204/2/16)

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Семененка Я.В.

суддів: Добродняк І.Ю Бишевської Н.А.

за участю секретаря судового засідання: Кязимової Д.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпропетровську апеляційну скаргу ОСОБА_2

на ухвалу Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 09 лютого 2016 року по справі №204/999/15-а (2-а/204/2/16) за позовом ОСОБА_2 до Виконавчого комітету Красногвардійської районної у м. Дніпропетровську ради, треті особи: ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про скасування рішення,-

в с т а н о в и В :

ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом, в якому, з урахуванням заяви про зміну позовних вимог, просила скасувати рішення Виконавчого комітету Красногвардійської районної у м. Дніпропетровську ради від 19.10.2001 року №288 «Про затвердження акта ідеальних часток між співвласниками домоволодіння №6 по вулиці Булигіна».

В обгрунтування заявлених вимог позивач посилався на те, що оскаржуваним рішенням відповідача була незаконно зменшена частка, яка належить їй на праві спільної часткової власності у домоволодінні АДРЕСА_1 на підставі договору від 03.09.1982р., з 44/100 до 41/100 частки від усього домоволодіння та здійснено перерозподіл належних позивачу 3/100 частки та 8/100 частки, що належали померлій ОСОБА_7 між іншими співвласниками. Позивач вказує на те, що право на відчуження частки в спільному майні належить лише власникові цієї частки, і відповідач, безпідставно зменшивши частку позивача у домоволодінні, фактично позбавив її права власності на 3/100 належного їй нерухомого майна. Крім того, відповідач, здійснивши перерозподіл 8/100 частки, що належали померлій ОСОБА_7, між декількома іншими співвласниками без її згоди фактично безпосередньо втрутився в діяльність співвласників домоволодіння і позбавив позивача права на участь у такому перерозподілі часток.

Ухвалою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 09 лютого 2016 року провадження у справі закрито з підстав, передбачених ч.1 ст.157 КАС України, оскільки дану справу не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

Не погодившись з ухвалою суду, позивач звернулась з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просить ухвалу суду скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції. Апеляційна скарга фактично обґрунтована незгодою з висновками суду першої інстанції про те, що переданий на вирішення спір не є справою адміністративної юрисдикції, оскільки відповідачем у справі є орган місцевого самоврядування, який у спірних правовідносинах виконує владні управлінські функції.

Перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваної ухвали суду першої інстанції, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.3 КАС України, справа адміністративної юрисдикції (далі - адміністративна справа) це переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб'єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Тобто, вказана норма права передбачає два критерії для відмежування справ адміністративної юрисдикції від справ іншої юрисдикції і це є: суб'єктний та предметний склад.

Предметний склад обумовлений тим, що справа адміністративної юрисдикції повинна містити в собі публічно-правовий спір.

При цьому, законодавство не містить визначення терміна «публічно-правовий спір». Для розгляду спору адміністративним судом необхідно встановити його публічно-правовий зміст (характер). У свою чергу, для з'ясування характеру спору слід враховувати, що протилежним за змістом є приватноправовий спір. Тобто, це означає, що в основі розмежування спорів лежить поділ права на публічне та приватне.

Як свідчать встановлені обставини справи, спірні правовідносини між сторонами не мають ознак публічно-правового спору, навпаки, характер цих правовідносин вказує про наявність приватноправового спору, який полягає у тому, що позивач, який є співвласником домоволодіння, вважає, що рішенням виконавчого комітету, яким затверджено акт ідеальних часток між співвласниками домоволодіння, порушується його цивільне право - право власності на нерухоме майно. При цьому, підставами позову визначено не процедуру прийняття відповідачем рішення та реалізації його повноважень, а те, що позивач, як співвласник домоволодіння, не давала згоду на зменшення її частки у нерухомому майні та не підписувала акт ідеальних часток між співвласниками домоволодіння №6 по вул.Булигіна, складений фахівцем КП «Дніпропетровське МБТІ» від 17.08.2001р., який став підставою для прийняття виконавчим комітетом оскарженого рішення.

Враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що спір у цій справі не пов'язаний із захистом прав, свобод чи інтересів у сфері публічно-правових відносин, а випливає із захисту цивільних прав, які позивач вважає порушеними. Вказаний спір має вирішуватися у порядку цивільного судочинства, оскільки приписами пункту 1 частині 1 статті 15 Цивільного процесуального кодексу України прямо встановлює правило про захист прав, зокрема, що виникають із цивільних відносин, у порядку цивільного судочинства.

При цьому, згідно із п.10 ч.1 ст.16 Цивільного кодексу України одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання незаконним рішення, дій чи бездіяльності органу місцевого самоврядування.

Отже, позивач не позбавлений можливості порушити питання про визнання незаконним рішення виконавчого комітету міської ради, під час вирішення справи у порядку цивільного судочинства.

Про необхідність розгляду справ компетентним судом йдеться і в постанові Верховного Суду України від 02.12.2014р. (реєстраційний №42202901), який зазначив про те, що відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини у справі Zand v. Austria від 12 жовтня 1978 року вказав, що словосполучення «встановлений законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Поняття «суд, встановлений законом» у частині першій статті 6 Конвенції передбачає «усю організаційну структуру судів, включно з (…) питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів (…)». З огляду на це не вважається «судом, встановленим законом» орган, котрий, не маючи юрисдикції, судить осіб на підставі практики, яка не передбачена законом.

Таким чином, враховуючи те, що компетентним судом для вирішення вказаних правовідносин є суд цивільної юрисдикції, розгляд справи судом першої інстанції на підставі норм КАС України суперечить ст.17 цього Кодексу, якою визначені межі компетенції адміністративних судів.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.157 Кодексу адміністративного судочинства України суд закриває провадження у справі, якщо справу не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції вважає, що судом першої інстанції постановлено ухвалу, яка відповідає вимогам ст..159 КАС України, у зв'язку з чим підстав для її скасування не існує.

На підставі викладеного, керуючись п.1 ч.1 ст.199, 205, 206 КАС України, суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а ухвалу Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 09 лютого 2016 року по справі №204/999/15-а (2-а/204/2/16) - без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення але може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України в порядку, передбаченому ст..212 КАС України.

(Повний текст ухвали виготовлено 11.03.2016р.)

Головуючий: Я.В. Семененко

Суддя: І.Ю. Добродняк

Суддя: Н.А. Бишевська