Справа № 826/16507/15
Суддя: Епель О.В.
Дата ухвалення: 2016-03-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Суддя-доповідач: Епель О.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 березня 2016 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді: Епель О.В.,

суддів: Карпушової О.В., Оксененка О.М.,

за участю секретаря Нагорної Н.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Напої плюс» на постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 29 грудня 2015 року у справі за адміністративним позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Напої плюс» до Київської міської митниці Державної фіскальної служби України, Головного управління Державної казначейської служби України в м. Києві про визнання протиправними та скасування картки відмови і рішення та стягнення коштів,

В С Т А Н О В И В :

Товариство з обмеженою відповідальністю «Напої плюс» (далі - позивач) звернулось до суду з адміністративним позовом до Київської міської митниці Державної фіскальної служби України (далі - відповідач-1), Головного управління Державної казначейської служби України в м. Києві (відповідач-2) про:

- визнання протиправними та скасування картки-відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення від 13.07.2015 р. № 100270001/2015/00102 та рішення про коригування митної вартості товарів від 13.07.2015 р. № 100270001/2015/000035/2;

- стягнення з ГУ ДКСУ у м. Києві надмірно сплаченої суми мита в розмірі 3642,03 грн., додаткового імпортного збору в розмірі 50028,88 грн. та податку на додану вартість із ввезених на митну територію України товарів у розмірі 210849,69 грн.

Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 29 грудня 2015 року в задоволенні адміністративного позову було відмовлено.

Не погоджуючись з таким судовим рішенням позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати зазначену постанову суду першої інстанції та ухвалити нову про задоволення позовних вимог у повному обсязі, так як, на думку апелянта, оскаржуване рішення суду прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, юридичної оцінки обставин справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, між позивачем та компанією «Societa coop S.r.l.» (Італія) було укладено зовнішньоекономічний контракт від 15.05.2015 р. № 6515 за умовами якого продавець зобов'язується продати, а покупець - придбати б/в обладнання для харчової промисловості, а саме: лінію для виготовлення грильяжа та крокантів, рік виробництва 1989, фірма-виробник «FELIX HOPPE MASCINENBAU», Німеччина, та пакувальну машину «ILAPACK PRIMA», рік виробництва 1995, фірма-виробник «ILAPACK», Італія, згідно специфікацій до інвойсу.

На виконання умов вищевказаного контракту та на підставі інвойсу № 118/15 від 05.06.2015 р. продавцем була здійснена поставка товару на умовах Інкотермс-2010.

10.07.2015 р. позивачем з метою здійснення митного оформлення ввезеного на територію України товару за контрактом від 15.05.2015 р. № 6515 через свого митного брокера в порядку електронного декларування було подано до Київської міської митниці ДФС України митну декларацію № 100270001/2015/218404.

Одночасно, з вказаною вище МД позивачем було подано до митного органу перелік документів, що підтверджують заявлену ним митну вартість товарів, а саме: картку особи, яка здійснює операції з товарами від 03.02.2015 р. № 100/2012/0002549; міжнародну автомобільну накладну (CMR) від 02.07.2015 р. № 43008; декларацію митної вартості від 10.07.2015 р. № 100270001/2015; коносамент від 13.06.2015 р. ARKGOA; рахунок-фактуру (інвойс) від 05.06.2015 р. № 118/15; пакувальний лист б/н від 05.06.2015 р.; зовнішньоекономічний договір (контракт) від 15.05.2015 р. № 6515; технічні паспорти від 10.07.2015 р.; платіжні доручення від 15.05.2015 р. № 278, 278; опис процесу лінії від 10.07.2015 р.

За результатами розгляду поданих декларантом документів Київською міською митницею в нього було витребувано додаткові документи на підтвердження заявленої митної вартості товару, а саме: рахунок-фактуру (інвойс) або рахунок-проформу (якщо товар не є об'єктом купівлі-продажу); транспортні (перевізні) документи, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; якщо здійснювалось страхування, страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування; договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов'язаний із договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких зазначається; рахунки про здійснення платежів третім особам, на користь продавця, які такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); виписку з бухгалтерської документації; каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; копію митної декларації країни відправлення; висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформацію біржових організацій про вартість товару або сировини.

На виконання вимог митного органу позивачем було надано рахунок-проформу від 05.05.2015 р. № 65m/15, лист відправника стосовно балансової вартості, платіжні доручення від 26.05.2015 р. № 278 та № 279, лист отримувача від 10.07.2015 р. (стосовно платежів третім особам) та повідомлено про неможливість надання інших додатково витребуваних документів та по те, що страхування вантажу відправником не проводилось.

13.07.2015 р. Київською міською митницею ДФС України позивачу було відмовлено у митному оформленні задекларованого товару, у зв'язку з чим складено картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № 100270001/2015/00102 та прийнято рішення про коригування митної вартості групи товарів, які ввозились позивачем на територію України, від 13.07.2015 р. № 100270001/2015/000035/2, відповідно до якого їх вартість скориговано за шостим (резервним) методом.

У подальшому митним органом було надано згоду на випуск товарів у вільний обіг під гарантійні зобов'язання за умови сплати декларантом до державного бюджету сум податків і зборів згідно митної вартості, визначеної митним органом, у повному обсязі.

Позивач, вважаючи протиправним зазначені картку відмови у прийнятті митних декларацій та рішення про корегування митної вартості товарів, звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Судова колегія встановила, що відмовляючи в задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив з того, що документами, поданими позивачем митному органу під час проходження митного контролю, не підтверджується заявлена митна вартість товару, а також з того, що позовні вимог, заявлені до відповідача-2 є передчасними.

Дослідивши матеріали справи судова колегія частково погоджується з такими висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Спірні правовідносини регулюються Конституцією України, нормами Митного кодексу України (далі - МК України), Порядком виконання митних формальностей при здійсненні митного оформлення товарів із застосуванням митної декларації на бланку єдиного адміністративного документа, затвердженим Наказом Міністерства фінансів України від 30.05.2012 р. № 631 (далі - Порядок № 631), Порядком повернення платникам податків коштів, що обліковуються на відповідних рахунках митного органу як переоплат, і митних та інших платежів, помилково та/або надмірно сплачених до бюджету, контроль за справлянням яких здійснюється митними органами, затвердженим наказом Державної митної служби України від 20.07.2007 р. № 618 (далі - Порядок № 618), Порядком розрахунково-касового обслуговування через органи Державного казначейства України митних та інших платежів, які вносяться до/або під час митного оформлення, затвердженим спільним наказом Міністерства фінансів України та Державної митної служби України від 24.01.2006 р. № 25/44 (далі - Порядок № 25/44).

Так, відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 52 МК України заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів у порядку, встановленому розділом VIII цього Кодексу та цією главою.

Декларант зобов'язаний: заявляти митну вартість, визначену ним самостійно, у тому числі за результатами консультацій з митним органом; подавати митному органу достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об'єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню; нести всі додаткові витрати, пов'язані з коригуванням митної вартості або наданням митному органу додаткової інформації

У ч. 2, 3, 5 ст. 53 МК України визначено перелік документів, які декларант повинен подавати для підтвердження митної вартості товару, заявленої у декларації, і методу, обраного для її обчислення. До таких документів належать: декларація митної вартості, зовнішньоекономічний договір (.контракт.) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності, рахунок-фактура ( інвойс.) або рахунок-проформа (.якщо товар не є об'єктом купівлі-продажу.), якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару, за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару, транспортні (.перевізні.) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів, копія імпортної ліцензії, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню, якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

У разі якщо документи, зазначені у частині 2 цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, яка була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу зобов'язані протягом 10 календарних днів надати ( за наявності ) такі додаткові документи: договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов'язаний з договором ( угодою, контрактом ) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором ( угодою, контрактом ); рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов'язаних із виконанням умов договору ( угоди, контракту ); виписку з бухгалтерської документації; ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; каталоги, специфікації, прейскуранти ( прайс-листи) виробника товару; копію митної декларації країни відправлення; висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.

Відповідно до пп. 4.5.10 п. 4.5 розділу 4 Порядку № 631, перевірка правильності визначення митної вартості товарів належить до митних формальностей, що виконуються при митному оформленні митної декларації.

Ч. 1, 2, 3 ст. 54 МК України регламентовано, що контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється органом доходів і зборів під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості.

Контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється органом доходів і зборів шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у частині першій статті 58 цього Кодексу.

За результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів орган доходів і зборів визнає заявлену декларантом або уповноваженою ним особою митну вартість чи приймає письмове рішення про її коригування відповідно до положень статті 55 цього Кодексу.

Згідно з п. 1, 2 ч. 4, ч. 6 ст. 54 МК України, орган доходів і зборів під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів зобов'язаний здійснювати контроль заявленої декларантом або уповноваженою ним особою митної вартості товарів шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості, наявності в поданих зазначеними особами документах усіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари; надавати декларанту або уповноваженій ним особі письмову інформацію про причини, за яких заявлена ними митна вартість не може бути визнана.

Митний орган може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі: невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості; неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари; невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 цього Кодексу; надходження до митного органу документально підтвердженої офіційної інформації митних органів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості.

У ч. 2, 7, 8 ст. 55 МК України визначено, що прийняте органом доходів і зборів письмове рішення про коригування заявленої митної вартості товарів має містити: 1) обґрунтування причин, через які заявлену декларантом митну вартість не може бути визнано; 2) наявну в митного органу інформацію (у тому числі щодо числових значень складових митної вартості, митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, інших умов, що могли вплинути на ціну товарів), яка призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості та до прийняття рішення про коригування митної вартості, заявленої декларантом; 3) вичерпний перелік вимог щодо надання додаткових документів, передбачених частиною третьою статті 53 цього Кодексу, за умови надання яких митна вартість може бути визнана органом доходів і зборів; 4) обґрунтування числового значення митної вартості товарів, скоригованої органом доходів і зборів, та фактів, які вплинули на таке коригування; 5) інформацію про: а) право декларанта або уповноваженої ним особи на випуск у вільний обіг товарів, що декларуються: у разі згоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням органу доходів і зборів про коригування митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно з митною вартістю, визначеною органом доходів і зборів; у разі незгоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням органу доходів і зборів про коригування заявленої митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно із заявленою митною вартістю товарів та надання гарантій відповідно до розділу Х цього Кодексу в розмірі, визначеному органом доходів і зборів відповідно до частини сьомої цієї статті; б) право декларанта або уповноваженої ним особи оскаржити рішення про коригування заявленої митної вартості до органу вищого рівня відповідно до глави 4 цього Кодексу або до суду.

У випадку незгоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням органу доходів і зборів про коригування заявленої митної вартості товарів орган доходів і зборів за зверненням декларанта або уповноваженої ним особи випускає товари, що декларуються, у вільний обіг за умови сплати митних платежів згідно з митною вартістю цих товарів, визначеною декларантом або уповноваженою ним особою, та забезпечення сплати різниці між сумою митних платежів, обчисленою згідно з митною вартістю товарів, визначеною декларантом або уповноваженою ним особою, та сумою митних платежів, обчисленою згідно з митною вартістю товарів, визначеною органом доходів і зборів, шляхом надання гарантій відповідно до розділу Х цього Кодексу. Строк дії таких гарантій не може перевищувати 90 календарних днів з дня випуску товарів.

Протягом 80 днів з дня випуску товарів декларант або уповноважена ним особа може надати органу доходів і зборів додаткові документи для підтвердження заявленої ним митної вартості товарів, що декларуються.

Відповідно до ч. 4, 5 ст. 58 МК України, митною вартістю товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за товари, якщо вони продаються на експорт в Україну, скоригована в разі потреби з урахуванням положень частини десятої цієї статті.

Ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, - це загальна сума всіх платежів, які були здійснені або повинні бути здійснені покупцем оцінюваних товарів продавцю або на користь продавця через третіх осіб та/або на пов'язаних із продавцем осіб для виконання зобов'язань продавця.

Пунктом 4.4 розділу IV Порядку № 631 прямо передбачено, що митний орган відмовляє у прийнятті МД виключно з таких підстав: МД не містить усіх відомостей або подана без рахунка або іншого документа, який визначає вартість товару та у випадках, встановлених Кодексом, ДМВ; ЕМД не містить встановлених законодавством обов'язкових реквізитів; МД подано з порушенням інших вимог, встановлених Кодексом.

Згідно з ч. 1, 9-12 ст. 264 МК України, митна декларація реєструється та приймається органом доходів і зборів у порядку, що визначається центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику.

Орган доходів і зборів не має права відмовити у прийнятті митної декларації, якщо виконано всі умови, встановлені цим Кодексом.

Відмова органу доходів і зборів у прийнятті митної декларації повинна бути вмотивованою, а про причини відмови має бути письмово повідомлено декларанта.

Орган доходів і зборів відмовляє у прийнятті митної декларації виключно з таких підстав: 1) митна декларація не містить усіх відомостей або подана без документів, передбачених статтею 335 цього Кодексу; 2) електронна митна декларація не містить встановлених законодавством обов'язкових реквізитів; 3) митну декларацію подано з порушенням інших вимог, встановлених цим Кодексом.

У разі відмови у прийнятті митної декларації посадовою особою органу доходів і зборів заповнюється картка відмови у прийнятті митної декларації за формою, встановленою центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику.

У ст. 27 МК України закріплено, що якщо задоволення скарги на рішення, дії або бездіяльність митних органів або їх посадових осіб пов'язане з виплатою грошових сум, їх виплата здійснюється за рахунок державного бюджету органами, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів, на підставі рішення суду, органу чи посадової особи щодо задоволення скарги повністю або частково в порядку, визначеному законом.

Згідно до ч. 3 ст. 301 МК України, помилково та/або надміру зараховані до державного бюджету суми митних платежів повертаються з державного бюджету в порядку, визначеному центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику.

Відповідно до п. 1.2 Порядку № 25/44, надміру сплачені митні та інші платежі - сума коштів, що з різних причин унесена понад розмір, установлений законодавством.

У п. 3.4 Порядку № 25/44 закріплено, що повернення платникам помилково та/або надмірно сплачених митних та інших платежів, що зараховані на депозитні рахунки митних органів 3734, здійснюється відповідно до Порядку повернення платникам податків коштів, що обліковуються на відповідних рахунках митного органу як передоплата, і митних та інших платежів, помилково та/або надмірно сплачених до бюджету, контроль за справлянням яких здійснюється митними органами, затвердженого наказом Державної митної служби України від 20 липня 2007 року № 618, ГУДК України у місті Києві на підставі платіжних доручень митних органів забезпечує перерахування коштів.

Пунктом 1 розділу ІІІ Порядку № 618 передбачено, що для повернення з Державного бюджету України митних та інших платежів, помилково та/або надмірно сплачених до бюджету, контроль за справлянням яких здійснюється митними органами, платником податків до загального відділу митного органу, яким здійснювалось оформлення митної декларації, подається заява довільної форми, яка підписується керівником і головним бухгалтером суб'єкта господарської діяльності або фізичною особою. Заява може бути подана не пізніше 1095-го дня, наступного за днем зарахування коштів до Державного бюджету України.

Відповідно до п.п. 2, 3 розділу ІІІ Порядку № 618, заява, зареєстрована в загальному відділі, після розгляду керівником (заступником керівника) митного органу разом з пакетом документів передається до Відділу для перевірки обґрунтованості повернення заявлених сум. Відділ перевіряє факт перерахування митних та інших платежів з відповідного рахунку до Державного бюджету України та наявність переплати.

У п. 4 розділу ІІІ Порядку № 618 вказано, що для підготовки висновку про повернення з Державного бюджету України помилково та/або надмірно зарахованих до бюджету митних та інших платежів, контроль за справлянням яких покладається на митні органи, форма якого наведена в додатку 1 до Порядку взаємодії митних органів з органами Державного казначейства України в процесі повернення з Державного бюджету України помилково та/або надмірно зарахованих до бюджету митних та інших платежів, контроль за справлянням яких покладається на митні органи, затвердженого наказом Державної митної служби України та Державного казначейства України від 20 липня 2007 року № 611/147, керівництвом Відділу за потреби ініціюється проведення перевірки в митному органі щодо правильності митного оформлення із залученням відповідних підрозділів митного органу. Порядок і форма складання документа, у якому відображатимуться результати перевірки, визначаються наказом Державної митної служби України.

Згідно до п. 6 розділу ІІІ Порядку № 618, керівник (заступник керівника) митного органу на підставі результатів перевірки (у разі її проведення) підписує Висновок про повернення, Реєстр висновків про повернення та супровідний лист, адресований органу Державного казначейства України. Пакет документів на повернення коштів передається до Загального відділу для реєстрації та відправки до органу Державного казначейства України.

Пунктом 11 розділу ІІІ Порядку № 618 регламентовано, що за відсутності підстав для повернення коштів у встановленому порядку готується та надсилається заявнику письмова обґрунтована відповідь.

Отже, з викладених законодавчих норм вбачається, що єдиною правовою підставою для неприйняття митним органом митної декларації, складання відповідної картки відмови та винесення рішення про коригування заявленої декларантом митної вартості товару є одночасна сукупність наступних умов: 1) подання суб'єктом господарювання до митного оформлення не повного пакету документів, перелік яких закріплено у ч. 2 ст. 53 МК України; 2) виявлення митним органом розбіжностей у поданій документації, які унеможливлюють визначення митної вартості товару ані за основним методам (за ціною договору), ані за жодним з інших чотирьох методів, застосування яких повинно передувати обранню шостого (резервного) методу; 3) направлення митним органом декларанту письмової вимоги щодо необхідності подання конкретних додаткових документів та надання йому строку протягом десяти днів для виконання таких вимог митниці.

Виходячи з цього, колегія суддів встановила, що 10.07.2015 р. позивачем з метою здійснення митного оформлення товару за контрактом від 15.05.2015 р. № 6515 до Київської міської митниці ДФС України було подано митну декларацію № 100270001/2015/218404, до якої для підтвердження заявленої митної вартості додано наступні документи: картку особи, яка здійснює операції з товарами від 03.02.2015 р. № 100/2012/0002549; міжнародну автомобільну накладну (CMR) від 02.07.2015 р. № 43008; декларацію митної вартості від 10.07.2015 р. № 100270001/2015; коносамент від 13.06.2015 р. ARKGOA; рахунок-фактура (інвойс) від 05.06.2015 р. № 118/15; пакувальний лист б/н від 05.06.2015 р.; зовнішньоекономічний договір (контракт) від 15.05.2015 р. № 6515; технічні паспорти від 10.07.2015 р.; платіжні доручення від 15.05.2015 р. № 278, 278; опис процесу лінії від 10.07.2015 р., а також на виконання вимог митного органу про необхідність подання додаткових документів позивачем було надано: рахунок-проформу від 05.05.2015 р. № 65m/15, лист відправника стосовно балансової вартості, платіжні доручення від 26.05.2015 р. № 278 та № 279, лист отримувача від 10.07.2015 р. (стосовно платежів третім особам)

У відповідності до рішення Київської міської митниці ДФС України про коригування митної вартості товарів від 13.07.2015 р. № 100270001/2015/000035/2 та картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення від 13.07.2015 р. № 100270001/2015/00102 підставами для відмови у визнанні відповідачем-1 заявленої позивачем митної вартості товарів і її коригування за шостим (резервним) методом стали наступні обставини: 1) до митного оформлення товару не надано рахунок-проформу від 05.05.2015 р. № 65m/15; 2) не надано страхові документи та документи, що містять відомості про вартість страхування; 3) декларантом не надано додаткових документів, витребуваних у нього митним органом /Т. 1 а.с. 20-24/.

Разом з тим, перевіряючи оскаржувані рішення про коригування митної вартості товарів і картку відмови в частині першої підстави для відмови у визнання заявленої позивачем митної вартості товарів, апеляційний суд встановив, що на вимогу митного органу про надання додаткових документів позивачем було надано рахунок-проформу від 05.05.2015 р. № 65m/15, про що вказано в листі самого відповідача-1 /Т. 2 а.с. 6/, вбачається з роздруківок з електронної системи документообігу /Т.1 а.с. 179-186/ та не спростовано відповідачем-1.

Більш того, на виконання ухвал Київського апеляційного адміністративного суду від 10 лютого 2016 року та від 02 березня 2016 року відповідачем-1 не тільки не було надано витребуваних у нього доказів щодо неподання позивачем рахунку-проформи від 05.05.2015 р. № 65m/15 до митного оформлення товарів, як про це зазначено в оскаржуваному рішенні митного органу про коригування митної вартості товарів, а навпаки - було надано суду копію зазначеного рахунку-проформи / Т.2 а.с. 20 /, що у сукупності із зазначеними вище доказами, вказує на протиправність прийняття ним оскаржуваного рішення про коригування митної вартості товарів і картки відмови саме з цих підстав.

Щодо правомірності оскаржуваних рішення про коригування митної вартості товарів і картки відмови в частині другої підстави для відмови у визнанні заявленої позивачем митної вартості товарів колегія суддів звертає увагу на наступне.

Так, в умовах зовнішньоекономічного контракту від 15.05.2015 р. № 6515, на підставі якого позивачем було здійснено ввезення товарів на митну територію України, страхування товарів не передбачено та в п. 4 контракту зазначено, що обладнання має бути поставлено на умовах CIF за правилами Інкотермс, а отже, всі витрати на страхування товарів несе продавець і вони включаються у вартість товару.

Тож, у даному випадку позивачем не здійснювалось і, у відповідності до умов зазначеного контракту та правил Інкотнрмс-2010, не мало здійснюватися страхування товару і жодних витрат він на це не поніс та не повинен був понести, а виконання продавцем своїх обов'язків зі страхування товару не впливає на його вартість, оскільки, як було зазначено, ці витрати (незалежно від того, чи були вони понесені продавцем) вже включені у вартість товарів, яку сплатив за них позивач та яка заявлена при митному оформленні товарів.

З огляду на це, доводи митного органу щодо не підтвердження заявленої митної вартості товарів через ненадання позивачем до митного оформлення страхових документів та документів, що містять відомості про вартість страхування, видаються необґрунтованими і безпідставними.

Стосовно оскаржуваних рішення про коригування митної вартості товарів і картки відмови в частині третьої підстави для відмови у визнанні заявленої позивачем митної вартості товарів апеляційний суд зазначає, що, як було встановлено вище, позивачем при зверненні до митного органу з митною декларацією від 10.07.2015 р. № 100270001/2015/218404 та на виконання вимог митного органу про надання додаткових документів було подано повний пакет документів, підтверджуючих заявлену ним митну вартість товарів, як того вимагає ч. 2 ст. 53 МК України, а тому посилання відповідача-1 на те, що позивачем не було надано всіх документів, підтверджуючих заявлену ним митну вартість товарів, є голослівними та спростовуються матеріалами справи.

Крім того, судова колегія відзначає, що витребування митним органом у позивача додаткових документів, а саме транспортних (перевізних) документів, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, та документів, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів / Т. 1 а.с. 22 /, видається безпідставним і надуманим, з огляду на умови контракту та, зокрема погодження сторонами у п. 4 контракту поставки товару на умовах CIF за правилами Інкотермс-2010 до Одеського порту України, і те, що позивачем було подано разом з митною декларацією CMR.

Більш того, МК України не встановлює виключного переліку документів, якими мають підтверджуватися транспортні витрати декларанта, і не містить жодних обмежень щодо можливості їх підтвердження довідкою про вартість транспортних витрат, міжнародною автомобільною накладною чи іншими документами, які містять відповідні відомості.

Аналогічний правовий підхід викладено в ухвалах Вищого адміністративного суду України від 11 листопада 2014 року № К/800/37409/14 та від 16 грудня 2014 року № К/800/54522/14.

Крім того, посилання податкового органу в оскаржуваному рішенні про коригування митної вартості товарів на неподання декларантом витребуваних в нього документів є викопіюванням статті МК України без належного обґрунтування і деталізації, які ж саме додаткові документи, що не були подані позивачем (окрім рахунку-проформи і документів по страхуванню, щодо яких зазначено вище), унеможливили перевірку митним органом заявленої товариством митної вартості товарів.

При цьому, апеляційний суд відзначає, що право митного органу на витребування додаткових документів не є абсолютним, а виникає лише при встановленні розбіжностей, ознак підробки або відсутності відомостей про числові значення складових митної вартості товарів.

Аналогічний правовий підхід викладено в ухвалах Вищого адміністративного суду України від 11 листопада 2014 року № К/800/37409/14 та від 16 грудня 2014 року № К/800/54522/14.

Судова колегія звертає увагу й на те, що митні декларації, які зазначені в оскаржуваному рішенні про коригування митної вартості товарів як джерело інформації, на підставі якої митним органом було здійснено коригування заявленої позивачем митної вартості /Т.1 а.с.22/, містять відомості про абсолютно інші товари (комплекс для транспортування зернових культур, друкарські машини й тощо), ніж ті, що ввозились позивачем (лінія для виготовлення грильяжа та крок антів тощо) /Т.2 а.с.21-134/, та інші роки випуску товару (переважно 2015 рік), ніж роки товару, імпортованого позивачем (1998 рік).

Більш того, у вказаному рішенні про коригування митної вартості відповідачем-1 взагалі не обґрунтовано числове значення митної вартості товарів, скоригованої відповідачем-1.

Враховуючи вищевикладені обставини колегія суддів вважає, що в даному випадку відповідачем-1 при винесенні оскаржуваного рішення про коригування митної вартості товарів від 13.07.2015 р. № 100270001/2015/000035/2 та картки відмови від 13.07.2015 р. № 100270001/2015/00102 були порушені вимоги чинного законодавства, а саме ст.ст. 53-55 МК України, а тому, в даному випадку наявні достатні та необхідні правові підстави для визнання їх протиправними і скасування та, відповідно, для задоволення адміністративного позову в цій частині позовних вимог, що помилково не було встановлено судом першої інстанції та призвело до неправильного вирішення справи в цій частині позовних вимог та, у відповідності до ст. 202 КАС України, є підставою для скасування оскаржуваного судового рішення в частині щодо відмови в задоволенні таких позовних вимог.

Разом з тим, перевіряючи оскаржуване судове рішення в частині щодо відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення з ГУ ДКСУ у м. Києві надмірно сплаченої суми мита в розмірі 3642,03 грн., додаткового імпортного збору в розмірі 50028,88 грн. та податку на додану вартість із ввезених на митну територію України товарів у розмірі 210849,69 грн., колегія суддів звертає увагу на наступне.

Так, з викладених вище правових норм вбачається, що законодавством регламентовано чіткий порядок повернення суб'єктам господарювання надмірно сплачених митних платежів, який включає в себе сукупність послідовних дій учасників даних правовідносин, а саме: 1) звернення суб'єкта господарювання до митних органів із відповідною заявою; 2) проведення, у разі необхідності, відповідними структурними підрозділами митного органу, до якого подано зазначену заяву, перевірки на підставі п. 4 розділу ІІІ Порядку № 618; 3) встановлення митними органами наявності факту переплати; 4) складання ними відповідного висновку та його надіслання органам Державної казначейської служби України для повернення суб'єкту господарювання надміру сплачених митних платежів або винесення обґрунтованої відмови у задоволенні заяви.

Аналогічний правовий підхід викладено в рішенні Верховного Суду України від 24 березня 2015 року у справі № 21-3а15к, яке відповідності до ч. 1 ст. 244-2 КАС України, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, що застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, який містить зазначені норми права.

Таким чином, апеляційний суд вважає, що виплата надмірно сплаченої суми коштів на підставі висновку митного органу належить до дискреційних повноважень органів ДКСУ, які можуть бути ними реалізовані лише після отримання вказаного висновку.

При цьому, у відповідності до Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи № R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів 11.03.1980 р. на 316-й нараді, під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

З огляду на це, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що оскільки у даному випадку митним органом відповідного висновку про повернення позивачу надміру сплачених митних платежів не складалось та органам ДКСУ, зокрема безпосередньо відповідачу-2, не надсилалось, то жодних правовідносин між ним і позивачем не виникало і право позивача на отримання спірних сум переплати відповідачем-2 порушено не було, а тому заявлені ним позовні вимоги про стягнення з ГУ ДКСУ у м. Києві надмірно сплаченої суми мита в розмірі 3642,03 грн., додаткового імпортного збору в розмірі 50028,88 грн. та ПДВ із ввезених на митну територію України товарів у розмірі 210849,69 грн., є передчасними, та, виходячи з приписів ст.ст. 2, 3 КАС України, задоволенню не підлягають.

Доводи апелянта про те, що здійснення позивачем дій, передбачених законодавством щодо порядку повернення надміру сплачених платежів, є неможливим до вирішення питання про скасування картки відмови і позивач не позбавлений права на звернення до адміністративного суду з позовом про стягнення з ГУ ДКСУ у м. Києві надмірно сплачених коштів, колегія суддів вважає такими,що не спростовують правильності зазначених вище висновків суду першої інстанції щодо передчасності таких позовних вимог.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо відсутності правових підстав для задоволення адміністративного позову в цій частині позовних вимог та вважає, що суд першої інстанції, відмовляючи в їх задоволенні повно встановив фактичні обставини справи, правильно визначив норми матеріального і процесуального права, які підлягають застосуванню, з дотриманням вимог ст. 159 КАС України, і оскаржуване судове рішення, у відповідності до ст. 200 КАС України, в цій частині підлягає залишенню без змін.

З огляду на це, судова колегія вважає за необхідне апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Напої плюс» задовольнити частково, а постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 29 грудня 2015 року в частині щодо відмови в задоволенні позовних вимог про визнання протиправними та скасування картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення від 13.07.2015 р. № 100270001/2015/00102 та рішення про коригування митної вартості товарів від 13.07.2015 р. № 100270001/2015/000035/2 - скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення адміністративного позову в цій частині позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 159, 160, 195, 196, 198, 200, 202, 205, 207, 212, 254 КАС України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Напої плюс» - задовольнити частково.

Постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 29 грудня 2015 року в частині щодо відмови в задоволенні позовних вимог про визнання протиправними та скасування картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення від 13.07.2015 р. № 100270001/2015/00102 та рішення про коригування митної вартості товарів від 13.07.2015 р. № 100270001/2015/000035/2 - скасувати.

Адміністративний позов в цій частині позовних вимог - задовольнити.

Визнати протиправними та скасувати картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення від 13.07.2015 р. № 100270001/2015/00102 та рішення про коригування митної вартості товарів від 13.07.2015 р. № 100270001/2015/000035/2.

В іншій частині постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 29 грудня 2015 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня її складання в повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Повний текст рішення, відповідно до ч. 3 ст. 160 КАС України, виготовлено 16.03.2016 р.

Головуючий суддя:

Судді:

Головуючий суддя Епель О.В.

Судді: Карпушова О.В.

Оксененко О.М.