Справа № 809/3147/15
Суддя: Макарик Володимир Ярославович
Дата ухвалення: 2016-03-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 березня 2016 року Справа № 876/11023/15

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді - Макарика В.Я.

суддів - Большакової О.О., Глушка І.В.

за участю секретаря судового засідання - Бедрій Х.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 05 жовтня 2015 року у адміністративній справі №809/3147/15 за позовом ОСОБА_1 до Департаменту соціальної політики Івано-Франківської обласної державної адміністрації про визнання дій протиправними та зобов'язання до вчинення дій,-

В С Т А Н О В И В:

11 серпня 2015 року позивач - ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до відповідача - Департаменту соціальної політики Івано-Франківської обласної державної адміністрації в якому просив визнати протиправними дії відповідача щодо відмови в перереєстрації автомобіля марки Volkswagen Passat, 1996 року випуску, кузов НОМЕР_2, об'єм двигуна 1781 см. Куб., державний номер НОМЕР_1. Зобов'язати відповідача надати довідку для оформлення у власність та реєстрацію автомобіля марки Volkswagen Passat, 1996 року випуску, кузов НОМЕР_2, об'єм двигуна 1781 см. Куб., державний номер НОМЕР_1.

Постановою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 05 жовтня 2015 року позов в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, позивач оскаржив його в апеляційному порядку. Вважає, що оскаржувана постанова прийнята з неповним з'ясуванням обставин, що мають значення для справи, з помилковим застосуванням норм матеріального права, порушенням норм процесуального права та підлягає скасуванню, покликаючись на те, що суд відмовляючи в задоволенні позову, через невідповідність своїх висновків обставинам справи, всупереч вимогам Постанови Кабінету Міністрів України №999 від 08.09.1997 року, яка згідно ч.4 ст. 4 ЦК України є актом цивільного законодавства, тим самим порушив норми матеріального права, посилаючись в оскаржуваному рішенні на вже новий пункт 42 Порядку забезпечення інвалідів автомобілями, яким вже не передбачалось відчуження транспортних засобів, що був затверджений Постановою Кабінету Міністрі в України від 19.07.2006р. № 999 і прийнятий на підставі положень статті 26 Закону України « Про реабілітацію інвалідів в Україні», а зазначена стаття Закону набрала чинності тільки з 01.01.2007 року.

Вказані обмеження згідно положень ст. 58 Конституції України не мають зворотної дії в часі і не могли бути застосовані до правовідносин щодо отримання мною автомобіля та встановлення обмеження при його реєстрації 23.06.2004 року.

На підставі ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд та має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. А на підставі угоди дарування від 29.12.2003 року транспортний засіб дарувався конкретній фізичній особі, тобто позивачу особисто, тому право власності на спірний автомобіль згідно з волевиявленням дарувальника набув саме він на підставі, встановленій законом - ст. 328 ЦК України, а саме, на підставі одностороннього правочину.

Особи, які беруть участь у справі, в судове засідання на виклик суду не з'явилися, що не перешкоджає розгляду справи у їх відсутності згідно із ч.4 ст. 196 КАС України.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги в їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а оскаржувану постанову - без змін з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 22.03.2004 року фірма Белліко-Гартмут Оль (Німеччина) надала як гуманітарну допомогу Головному управлінню праці та соціального захисту населення Івано-Франківського регіонального управління для наступної передачі інваліду другої групи ОСОБА_1 автомобіль марки Volkswagen Passat, 1996 року випуску, кузов НОМЕР_2, який останній отримав відповідно до наказу відповідача № 18 від 22.03.2004 року.

23.06.2004 року вказаний автомобіль, як гуманітарна допомога, зареєстровано на ОСОБА_1 Коломийським МРЕВ ДАІ в Івано-Франківській області, що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 із зазначенням про видачу автомобіля управлінням соціального захисту.

У серпні 2015 року позивач звернувся до департаменту соціальної політики Івано-Франківської обласної державної адміністрації з заявою про надання дозволу на зняття з обліку та перереєстрацію за ним на праві приватної власності автомобіля марки Volkswagen Passat, 1996 року випуску, кузов НОМЕР_2.

Листом № К-1293/04-15 від 04.08.2015 року відповідач відмовив позивачу у наданні дозволу на перереєстрацію автомобіля на праві приватної власності, оскільки в силу положень пункту 41 Порядку забезпечення інвалідів автомобілями, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 19.07.2006 року № 999, інвалід отримує автомобіль на десятирічний термін, визначений з дати видачі, без права продажу, дарування, передачі іншій особі і має право тільки на заміну автомобіля (а.с. 12).

Згідно пункту 4 Порядку забезпечення інвалідів автомобілями затверджений Постановою Кабінету Міністрів України № 999 від 08.09.1997 року безплатне забезпечення інвалідів автомобілями або продаж їх на пільгових умовах провадиться Міністерством праці та соціального захисту Автономної Республіки Крим, головними управліннями праці та соціального захисту населення обласних, Київської міської державної адміністрації і управліннями праці та соціального захисту населення Севастопольської міської державної адміністрації на десятирічний термін експлуатації без права продажу, дарування і передачі іншій особі. Після закінчення зазначеного терміну інвалід може користуватися цим автомобілем до одержання нового.

Відповідно до пункту 42 Порядку автомобілі, отримані органами соціального захисту населення як гуманітарна допомога, видаються інвалідам (за їх бажанням) безоплатно згідно з чергою за умови зняття з обліку для забезпечення автомобілем.

Автомобіль, отриманий органом соціального захисту населення як гуманітарна допомога для конкретної фізичної особи, що перебуває на обліку для забезпечення автомобілем в органах соціального захисту населення, видається такій особі (за її згодою) незалежно від черги.

Суд першої інстанції проаналізувавши вищевказані норми законодавства, прийшов до вірно висновку, що на момент виникнення спірних правовідносин законодавством не передбачено права інваліда, який забезпечений автомобілем в якості гуманітарної допомоги, отримувати останній у власність. Так як пункт 42 Порядку є складовою частиною даного акту, то як вже було вище зазначено, на нього поширюється дія пункту 4 даного Порядку, яким визначена тільки можливість отримання автомобіля на десятирічний строк без права продажу, дарування, передачі (в тому числі за довіреністю) іншій особі.

Крім того як вбачається з наявної в матеріалах справи та дослідженої судом в якості письмового доказу копії свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу - автомобіля марки Volkswagen Passat, 1996 року випуску, кузов НОМЕР_2, у реєстраційних документах на автомобіль підрозділом МВС зробено письмове зазначення про видачу даного автомобіля головним управлінням соціального захисту, що свідчить про заборону відчуження автомобіля та передачі права керування автомобілем без дозволу цього головного управління (а.с.8).

Також суд апеляційної інстанції погоджується з думкою суду першої інстанції про те, що не заслуговує на увагу твердження представника позивача про те, що документ, яким фірмою Белліко-Гартмут Оль (Німеччина) передано в якості гуманітарної допомоги автомобіль є договором дарування і тому відповідно останній є власністю позивача з огляду на наступне.

У відповідності до ст. 41 Конституції України право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом.

Відповідно до частини 1 ст. 718 Цивільного кодексу України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов'язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність.

Судом при дослідженні в якості письмового доказу наявної в матеріалах справи копії документу про надання гуманітарної допомоги встановлено, що фірма Белліко-Гартмут Оль (Німеччина) надала Головному управлінню праці та соціального захисту Івано-Франківського регіонального управління в якості гуманітарної допомоги автомобіль для наступної передачі позивачу. Вказівки на те, що фірма дарує чи передає у власність вищевказаний автомобіль позивачу в даному документі немає, проте поставлена відмітка «Гуманітарна допомога. Продаж заборонено».

Таким чином, так як транспортний засіб, одержаний позивачем, є гуманітарною допомогою, на спірні правовідносини поширюються положення Закону України Про гуманітарну допомогу.

Щодо зазначення представником позивача як підставу необхідності оформлення у власність та реєстрації автомобіля з метою позивача здійснити продаж даної гуманітарної допомоги та отримання прибутку, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Під поняттям «гуманітарна допомога» відповідно до Закону України Про гуманітарну допомогу слід розуміти цільову адресну безоплатну допомогу в грошовій або натуральній формі, у вигляді безповоротної фінансової допомоги або добровільних пожертвувань, або допомога у вигляді виконання робіт, надання послуг, що надається іноземними та вітчизняними донорами із гуманних мотивів отримувачам гуманітарної допомоги в Україні або за кордоном, які потребують її у зв'язку з соціальною незахищеністю, матеріальною незабезпеченістю, важким фінансовим становищем, виникненням надзвичайного стану, зокрема внаслідок стихійного лиха, аварій, епідемій і епізоотій, екологічних, техногенних та інших катастроф, які створюють загрозу для життя і здоров'я населення, або тяжкою хворобою конкретних фізичних осіб.

Абзацом 3 статті 8 Закону України "Про гуманітарну допомогу" встановлено, що при митному оформленні товарів (предметів), що ввозяться як гуманітарна допомога, обов'язково проставляється у товаро-супровідних документах, вантажних митних деклараціях клеймо "Гуманітарна допомога. Продаж заборонено", що завіряється печаткою посадової особи митного органу.

Відповідно до статті 12 Закону України "Про гуманітарну допомогу" настає відповідальність за порушення законодавства про гуманітарну допомогу, зокрема, за використання гуманітарної допомоги не за цільовим призначенням; з метою отримання прибутку. Товари (предмети) гуманітарної допомоги, які продаються за грошові кошти або передаються за інші види компенсації, та (або) виручка, отримана за такий продаж, вилучаються або конфіскуються у встановленому законом порядку.

Враховуючи усе вищенаведене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про безпідставність позовних вимог, правильно і повно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків рішення суду, тому відповідно до ч.1 ст. 200 КАС України апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а постанову суду - без змін.

Керуючись ст. ст. 41, 160, 195, 196, ст. 198, ст. 200, ст. 205, ст. 206, 254 КАС України, Львівський апеляційний адміністративний суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 05 жовтня 2015 року у адміністративній справі №809/3147/15 - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня складання ухвали в повному обсязі шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя: В.Я. Макарик

Судді: О.О. Большакова

І.В. Глушко

Повний текст ухвали складений 15 березня 2016 року.