Справа № 818/3879/15
Суддя: О.М. Кунець
Дата ухвалення: 2016-02-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

СУМСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 лютого 2016 р. Справа № 818/3879/15

Сумський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Кунець О.М.

за участю секретаря судового засідання - Токар Ю.В.,

представника позивача - ОСОБА_1,

представника відповідача - Литовченко Г.Ф.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Суми адміністративну справу за позовом ОСОБА_3 до Головного управління Держгеокадастру у Сумській області про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити дії,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_3 (далі - позивач) звернулась до суду з адміністративним позовом в якому просить:

- визнати протиправними дії Головного управління Держгеокадастру у Сумській області (далі - відповідач) щодо не вирішення по суті питання, порушеного у клопотанні ОСОБА_3 від 18.09.2015 року про передачу ОСОБА_3 безоплатно у власність земельної ділянки (паю) орієнтовною площею 4,00 га з земельної ділянки площею 153,7731 га, розташованої на території Перехрестівської сільської ради Роменського району, кадастровий номер НОМЕР_1, яка знаходиться в користуванні Державного підприємства "Дослідне господарство "Іскра" Інституту сільського господарства північного сходу Національної академії аграрних наук України";

- зобов'язати Головне управління Держгеокадастру у Сумській області вирішити по суті питання, порушене позивачем у клопотанні від 18.09.2015р. згідно з вимогами частин 3-5 ст.118 Земельного кодексу України.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що 18.09.2015 року ОСОБА_3 Головному управлінню Держгеокадастру у Сумській області було надіслано клопотання про передачу їй безоплатно у власність земельної ділянки (паю) орієнтовною площею 4,00 га з земельної ділянки площею 153,7731 га, розташованої на території Перехрестівської сільської ради Роменського району, кадастровий номер НОМЕР_1, яка знаходиться в користуванні Державного підприємства "Дослідне господарство "Іскра" Інституту сільського господарства північного сходу Національної академії аграрних наук України".

Однак, Відповідач листом №7777-1162/29-15-СГ від 23.10.2015 року відмовив у передачі позивачу безоплатно у власність земельної ділянки (паю), посилаючись на відсутність правових підстав для вирішення по суті питання, порушеного у зазначеному клопотанні.

Позивач вважає, що дії Головного управління Держгеокадастру у Сумській області щодо не вирішення по суті питання, порушеного у клопотанні від 18.09.2015 року, є протиправними, в наслідок чого порушено права позивача та охоронювані законом інтереси.

При цьому, позивач посилається на ст..14 Конституції України де закріплено, що право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

Позивач просить суд врахувати, що з 01.10.1981 року вона працювала в радгоспі "Іскра" Роменського району, звідки була звільнена 06.05.1992 року в зв'язку з переходом на пенсію за віком.

Статтею 25 Земельного кодексу України передбачено, що при приватизації земель державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій земельні ділянки передаються працівникам цих підприємств, установ та організацій, працівникам державних та комунальних закладів освіти, культури, охорони здоров'я, розташованих на території відповідної ради, а також пенсіонерам з їх числа з визначенням кожному з них земельної частки (паю). Рішення про приватизацію земель державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій приймають органи виконавчої влади або органи місцевого самоврядування відповідно до їх повноважень за клопотанням працівників цих підприємств, установ та організацій. Землі у приватну власність особам, зазначеним у частині першій цієї статті, передаються безоплатно. Площа земель, що передаються у приватну власність, становить різницю між загальною площею земель, що перебували у постійному користуванні сільськогосподарських підприємств, установ та організацій, і площею земель, які залишаються у державній чи комунальній власності (лісогосподарського призначення, водний фонд, резервний фонд). Особи, зазначені у частині першій цієї статті, мають гарантоване право одержати свою земельну частку (пай), виділену в натурі (на місцевості). При обчисленні розміру земельної частки (паю) враховуються сільськогосподарські угіддя, які перебували у постійному користуванні державних та комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій, за винятком земель, що залишаються у державній та комунальній власності. Загальний розмір обчисленої для приватизації площі сільськогосподарських угідь поділяється на загальну кількість осіб, зазначених у частині першій цієї статті. Вартість і розміри в умовних кадастрових гектарах земельних часток (паїв) працівників відповідних підприємств, установ і організацій та пенсіонерів з їх числа є рівними.

Порядок безоплатної приватизації земельних ділянок громадянами - працівниками державних та комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій, а також пенсіонерами з їх числа, врегульовано частинами З, 4 ст.,118 Земельного кодексу України, згідно з якими громадяни - працівники державних та комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій, а також пенсіонери з їх числа, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельних ділянок, які перебувають у постійному користуванні цих підприємств, установ та організацій, звертаються з клопотанням про приватизацію цих земель до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. Відповідний орган місцевого самоврядування або орган виконавчої влади в місячний термін розглядає клопотання і надає дозвіл підприємствам, установам та організаціям на розробку проекту приватизації земель.

Частиною 5 ст..118 Земельного кодексу України передбачено, що передача земельних ділянок у власність громадянам - працівникам державних та комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій, а також пенсіонерам з їх числа провадиться після затвердження проекту приватизації земель у порядку, встановленому цим Кодексом.

Отже, на переконання позивача, посилання Головного управління Держгеокадастру у Сумській області в листі №7777-1162/29-15-СГ від 23.10.2015 року, як на підставу відмови для вирішення по суті питання, порушеного у клопотанні, не зазначення ОСОБА_3 у клопотанні цільового призначення земельної ділянки, не долучення до клопотання погодження землекористувача та можливість передачі у власність земельної ділянки лише після припинення права користування нею, суперечить вимогам ст. 3, 14, 19 Конституції України, частин 3 - 5 ст..118 Земельного кодексу України і є протиправними.

В судовому засіданні представник позивача у повному обсязі підтримав позовні вимоги та просив суд їх задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні зазначила, що вимоги позивача вважає безпідставними та необґрунтованими з урахуванням обставин, викладених у письмовому запереченні (а.с.24-27). Просила суд відмовити в задоволенні вимог позивача у повному обсязі.

Заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, дослідивши наявні у справі докази, суд дійво висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог, виходячи з наступного:

Як було встановлено в ході розгляду справи, з 01.10.1981 року позивач працювала в радгоспі "Іскра" Роменського району, звідки була звільнена 06.05.1992 року в зв'язку з переходом на пенсію за віком.

Статтею 25 Земельного кодексу України передбачено, що при приватизації земель державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій земельні ділянки передаються працівникам цих підприємств, установ та організацій, працівникам державних та комунальних закладів освіти, культури, охорони здоров'я, розташованих на території відповідної ради, а також пенсіонерам з їх числа з визначенням кожному з них земельної частки (паю).

Вважаючи, що вона, як пенсіонер сільськогосподарського підприємства, має право на земельну ділянку на території відповідної ради (з посиланням на ст..25 Земельного кодексу України), 18.09.2015 року ОСОБА_3 Головному управлінню Держгеокадастру у Сумській області було надіслано клопотання про передачу їй безоплатно у власність земельної ділянки (паю) орієнтовною площею 4,00 га з земельної ділянки площею 153,7731 га, розташованої на території Перехрестівської сільської ради Роменського району, кадастровий номер НОМЕР_1, яка знаходиться в користуванні Державного підприємства "Дослідне господарство "Іскра" Інституту сільського господарства північного сходу Національної академії аграрних наук України".

Однак, Відповідач листом №7777-1162/29-15-СГ від 23.10.2015 року відмовив у передачі позивачу безоплатно у власність земельної ділянки (паю), посилаючись на відсутність правових підстав для вирішення по суті питання, порушеного у зазначеному клопотанні.

Відмовляючи в задоволенні клопотання ОСОБА_3 відповідач в листі №7777-1162/29-15-СГ від 23.10.2015 року (а.с.13), як на підставу відмови для вирішення по суті питання, посилався на те, що позивачем не зазначено у клопотанні цільового призначення земельної ділянки, не долученно до клопотання погодження землекористувача та можливість передачі у власність земельної ділянки лише після припинення права користування нею.

Суд погоджується з позицією відповідача щодо відсутності правових підстав для вирішення по суті питання порушеного у клопотанні позивача, виходячи з наступного:

Відповідно до частини шостої статті 118 Земельного кодексу України громадяни, зацікавлені в одержані безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачною будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 Земельного кодексу України. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб).

У клопотанні позивача відсутнє цільове призначення земельної ділянка ті не долучене погодження землекористувача.

Крім того, відповідно до частини першої статті 121 Земельного кодексу України громадяни мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок і земель державної або комунальної власності в таких розмірах:

а) для ведення фермерського господарства - в розмірі земельної частки (паю), визначеної для членів сільськогосподарських підприємств, розташованих o території сільської, селищної, міської ради, де знаходиться фермерське господарство. Якщо на території сільської, селищної, міської ради розташовані декілька сільськогосподарських підприємств, розмір земельної частки (паї " визначається як середній по цих підприємствах. У разі відсутності сільськогосподарських підприємств на території відповідної ради розмір земельної частки (паю) визначається як середній по району;

б) для ведення особистого селянського господарства - не більше 2,0 гектара:

в) для ведення садівництва - не більше 0,12 гектара;

г) для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських

будівель і споруд (присадибна ділянка) у селах - не більше 0,25 гектара, в селищах - не більше 0,15 гектара, в містах - не більше 0,10 гектара; .

ґ) для індивідуального дачного будівництва - не більше 0,10 гектара;

д) для будівництва індивідуальних гаражів - не більше 0,01 гектара.

Крім того, слід зазначити, що відповідно до статті 116 Земельного кодексу України безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі:

а) приватизації земельних ділянок, які перебувають у користуванні громадян;

б) одержання земельних ділянок внаслідок приватизації державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій;

в) одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених Земельним кодексом України.

Земельні ділянки, які перебувають у власності чи користуванні громадян або юридичних осіб, передаються у власність чи користування за рішенням органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування лише після припинення права власності чи користування ними в порядку, визначеному законом.

Дана земельна ділянка знаходиться у користуванні Державного підприємства "Дослідне господарство "Іскра" Інституту сільського господарства північного сходу Національної академії аграрних наук України", що підтверджується відповідним листом Управління Держгеокадастру у роменському районі Сумської області від 12.01.2016р. №22-28-0.2-12/2-16 (а.с.28). Інформація надана станом на 01.01.2016р.

Відповідно до ч. 2 ст. 14 Конституції України та ч. 2 ст. 1 Земельного Кодексу України, право власності на землю гарантується, це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до Закону.

Порядок паювання земель було визначено Указом Президента "Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям" від 08 серпня 1995 року № 720/95 (далі - Указ Президента).

Згідно зі ст. 23 Земельного кодексу (в редакції, що діяла на час розпаювання), право власності або право постійного користування землею посвідчується затвердженими актами, які видають і реєструють сільські, селищні, міські, районні ради народних депутатів. Державний акт на право колективної власності на землю видавався КСП, кооперативу, акціонерному товариству із зазначенням розмірів земель, що перебувають у власності підприємства, кооперативу, товариства і в колективній власності громадян. До державного акта додавався список цих громадян.

Відповідно до положень частини 2 Указу Президента , право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства сільського господарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю. Тобто, процедура паювання земель розпочиналася з передачі відповідних земель з державної власності до колективної шляхом оформлення державного акта на право колективної власності на землю з додаванням до цього акта списку людей, які мають право на отримання земельної частки (паю).

Виходячи із зазначених норм закону, право співвласників колективної власності на землю набувається з дня видачі Державного акта на право колективної власності на землю з обов'язковим додатком - списком громадян, що є членами недержавного сільськогосподарського підприємства.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)" право на земельну частку (пай) мають:

1) колишні члени колективних сільськогосподарських підприємств, сільськогосподарських кооперативів, сільськогосподарських акціонерних товариств, у тому числі створених на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств, а також пенсіонери з їх числа, які отримали сертифікати на право на земельну частку (пай) у встановленому законодавством порядку;

2) громадяни - спадкоємці права на земельну частку (пай), посвідченого сертифікатом;

3) громадяни та юридичні особи країни, які відповідно до законодавства України набули право на земельну частку (пай);

4) громадяни України, евакуйовані із зони відчуження, відселені із зони безумовного (обов'язкового) або зони гарантованого добровільного виселення, також громадяни України, що самостійно переселилися з територій, які зажали радіоактивного забруднення, і які на момент евакуації, відселення або самоспин

переселення були членами колективних або інших сільськогосподарська підприємств, а також пенсіонери з їх числа, які проживають у сільській місцевості

Основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), сертифікат на право на земельну частку (пай), виданий районною (міською) державною адміністрацією.

В даному випадку, позивач не має ніяких прав на земельну частку (пай).

Так, як паюванню земель, згідно з чинним законодавством, підлягають сільськогосподарські угіддя, передані в колективну власність колективним сільськогосподарським підприємствам, сільськогосподарським кооперативам, сільськогосподарським акціонерним товариствам, у тому числі створеним на базі радгоспів та інших державних сільгосппідприємств.

Передача земель сільськогосподарських підприємств (кооперативів, акціонерних товариств) у колективну власність розпочалась з 15 травня 1992 р. згідно з постановою Верховної Ради України від 13 березня 1992 р. № 2200-ХІ "Про прискорення земельної реформи та приватизації землі".

Під час передачі земель у колективну власність створюється резервний фонд землі, який використовується для передачі в приватну власність або надання в користування земельних ділянок переважно громадянам, зайнятим у соціальній сфері на селі, а також іншим особам, яких приймають у члени сільськогосподарських підприємств, або які переселяються в сільську місцевість для постійного проживання.

Оскільки паювання земель здійснюється після одержання новоствореними КСП державного акта на право колективної власності на землю, то для виділу земельного паю кожному з членів колективу, що виявив бажання виділитись необхідно провести ряд заходів. Перш за все, уточнюються й погоджуються у встановленому порядку додані до акта списки осіб, що мають право на земельний пай, складаються схеми поділу земель колективної власності на земельні частки (паї), визначається розмір цих часток та їхня вартість. Тільки після цього громадянам, внесеним у зазначені списки, видаються сертифікати на право приватної власності на земельну частку (пай). У сертифікаті зазначається розмір земельної частки та її вартість у грошовому еквіваленті. А якщо позивачі пред'являють також вимоги про виділення майнового паю, то для їх вирішення оцінюється все майно підприємства, з якого виходить позивач, і визначається частка цього майна, що належить останньому.

Відповідно до пункту 16-17 розділу X Перехідних положень Земельного кодексу України:

16) Громадянам - власникам земельних часток (паїв) за їх бажанням виділяються в натурі (на місцевості) земельні ділянки з видачею державних актів на право власності на землю.

17) Сертифікати на право на земельну частку (пай), отримані громадянами, вважаються правовстановлюючими документами при реалізації ними права вимоги

на відведення земельної частки (паю) в натурі (на місцевості) відповідно до законодавства.

Сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення власникам земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості) земельних ділянок та видачі їм державних актів на право власності на землю.

Відповідно до статті 3 Закону України від 5 червня 2003 року № 899-1У "Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)", підставами для виділення земельних ділянок у натурі (на місцевості) власникам земельних часток (паїв) є рішення відповідної сільської, селищної, міської ради чи районної державної адміністрації.

Особи, власники сертифікатів на право на земельну частку (пай), які виявили бажання одержати належну їм земельну частку (пай) в натурі (на місцевості), подають до відповідної сільської, селищної, міської ради чи районної державної адміністрації заяву про виділення їм земельної частки (паю) в натурі (на місцевості).

Земельна частка (пай) виділяється її власнику в натурі (на місцевості), як правило, однією земельною ділянкою. За бажанням власника земельної частки (паю) йому можуть бути виділені в натурі (на місцевості) дві земельні ділянки з різним складом сільськогосподарських угідь (рілля, багаторічні насадження, сінокоси або пасовища).

У разі подання заяв про виділення земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості) більшістю власників земельних часток (паїв) у межах одного сільськогосподарського підприємства відповідна сільська, селищна, міська рада чи районна державна адміністрація приймає рішення про розробку проект) землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв).

Статтею 5 вищезазначеного Закону "Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)", визначено повноваження сільських, селищних, міських рад та районних державних адміністрацій щодо виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв) є:

Сільські, селищні, міські ради та районні державні адміністрації в межах їх повноважень щодо виділення земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості):

розглядають заяви власників земельних часток (паїв) щодо виділення їм в натурі (на місцевості) земельних ділянок і видачі документів, що посвідчують право власності на земельну ділянку;

приймають рішення щодо виділення земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості);

уточняють списки осіб, які мають право на земельну частку (пай);

уточняють місце розташування, межі і площі сільськогосподарських угідь, які підлягають розподіл) між власниками земельних часток (паїв):

укладають із землевпорядними організаціями договори на виконання робіт із землеустрою щодо виділення земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості) та виготовлення технічної документації, яка необхідна для складання документів, що посвідчують право власності на земельну ділянку, якщо такі роботи виконують. і за рахунок місцевого бюджету;

сприяють в укладанні договорів на виконання землевпорядними організаціями робіт із землеустрою щодо виділення земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості) та виготовлення технічної документації, яка необхідна для складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку, якщо такі роботи виконуються за рахунок осіб, які мають право на земельну часто (пай), або за рахунок коштів підприємств, установ та організацій що орендують земельні частки (паї), проектів технічної допомоги тощо;

надають землевпорядним організаціям уточнені списки осіб, як мають право на земельну частку (пай);

розглядають та погоджують проекти землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв);

організовують проведення розподілу земельних ділянок міг особами, які мають право на виділення їм земельних часток (паїв) натурі (на місцевості), в порядку, визначеному цим Законом;

оформляють матеріали обміну земельними частками (паями проведеного за бажанням їх власників до моменту видачі державних актів на право власності на земельну ділянку;

приймають рішення про видачу документів, що посвідчують праві власності на земельну ділянку, власникам земельних часток (паїв).

Сільські, селищні, міські ради приймають рішення щодо виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв) у межах населених пунктів, а райони державні адміністрації - за межами населених пунктів.

Доказів щодо наявності законних підстав для виділення безоплатно у власність земельної ділянки (паю) ОСОБА_3 орієнтовною площею 4,00 га з земельної ділянки площею 153,7731 га, розташованої на території Перехрестівської сільської ради Роменського району, кадастровий номер НОМЕР_1, яка на даний час знаходиться в постійному користуванні Державного підприємства "Дослідне господарство "Іскра" Інституту сільського господарства північного сходу Національної академії аграрних наук України", позивачем не надано. Крім цього, у клопотанні позивачем не зазначено цільового призначення земельної ділянки та не долучено до клопотання погодження землекористувача - Державного підприємства "Дослідне господарство "Іскра" Інституту сільського господарства північного сходу Національної академії аграрних наук України".

Таким чином, вимоги позивача щодо визнання протиправними дії Головного управління Держгеокадастру у Сумській області щодо не вирішення по суті питання, порушеного у клопотанні ОСОБА_3 від 18.09.2015 року про передачу безоплатно у власність земельної ділянки (паю) орієнтовною площею 4,00, яка на даний час знаходиться в постійному користуванні Державного підприємства "Дослідне господарство "Іскра" Інституту сільського господарства північного сходу Національної академії аграрних наук України", є безпідставним, необґрунтованим і, відповідно, не підлягає задоволенню.

Щодо позовної вимоги про зобов'язання Головного управління Держгеокадастру у Сумській області вирішити по суті питання, яке порушене ОСОБА_3 у клопотанні від 18.09.2015р. згідно з вимогами частин 3-5 ст.118 Земельного кодексу України, слід зазначити наступне:

По-перше, відповідачем було розглянуто відповідне клопотання ОСОБА_3 та надано відповідну обґрунтовану та вмотивовану відповідь з посиланнями на норми чинного законодавства.

По-друге, звертаючись до суду з позовною вимогою про зобов'язання відповідача розглянути по суті клопотання про передачу безоплатно у власність земельної ділянки (паю), позивач фактично просить суд зобов'язати відповідача надати дозвіл Позивачу на розроблення проекту землеустрою.

При цьому, відповідно до ч.4 ст. 122 Земельного кодексу України центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальні органи передають земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, крім випадків, визначених частиною восьмою цієї статті, у власність а& у користування для всіх потреб.

В свою чергу, ч. 3 ст. 123 Земельного кодексу України зокрема визначене , що відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування межах їх повноважень у місячний строк розглядає клопотання і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні.

Таким чином, позовна вимога позивача "зобов'язати вирішити питання по суті щодо передання безоплатно у власність земельну ділянку (пай)", буде порушувати виключну компетенцію Головного управління передбачену зазаначеними вище статями Земельного кодексу України на здійснення права розпоряджатися землями сільськогосподарського призначення за межами населених пунктів.

Постановою пленуму Вищого господарського суду України від 17.05.2011 року № 6 "Про деякі питання розгляду у спорах, що виникають із земельних відносин", а саме абзацом другим п. 2.14 роз'яснено, що суд не вправі приймати рішення з питань, віднесених до виключної компетенції цих органів, наприклад, про надання земельних ділянок у власність або в користування, укладення договорів купівлі-продажу або оренди земельних ділянок, а також зазначати, яке конкретно рішення повинно бути прийнято.

Частиною 2 ст. 162 КАС України встановлено, що у разі задоволення адміністративного позову суд може прийняти постанову про: 1) визнання протиправними рішення суб'єкта владних повноважень чи окремих його положень, дій чи бездіяльності і про скасування або визнання нечинним рішення чи окремих його положень, про поворот виконання цього рішення чи окремих його положень із зазначенням способу його здійснення; 2) зобов'язання відповідача вчинити певні дії; 3) зобов'язання відповідача утриматися від вчинення певних дій; 4) стягнення з відповідача коштів; 5) тимчасову заборону (зупинення) окремих видів або всієї діяльності об'єднання громадян; 6) примусовий розпуск (ліквідацію) об'єднання громадян; 7) примусове видворення іноземця чи особи без громадянства за межі України; 8) визнання наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб'єкта владних повноважень.

Суд може прийняти іншу постанову, яка б гарантувала дотримання і захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб'єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб'єктів владних повноважень. При цьому, перевіряючи рішення, дію чи бездіяльність суб'єкта владних повноважень на відповідність закріпленим ч. 3 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства Україникритеріям, суд не втручається у дискрецію (вільний розсуд) владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями. Таке втручання не можуть бути виправдані з підстав доцільності та необхідності врегулювання спірних відносин.

Аналіз наведених норм дає підстави стверджувати, що завдання правосуддя полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання вимог права, інакше порушується принцип розподілу влади. Принцип розподілу влади не допускає надання адміністративному суду адміністративно-дискреційних повноважень - єдиним критерієм здійснення правосуддя є право. Тому завданням адміністративного суду є контроль за легітимністю прийняття рішень.

Таким чином, суд не вправі приймати рішення з питань, віднесених до виключної компетенції цих органів, наприклад, як вимагає позивач: "та зобов'язати Головне управління Держгеокадастру у Сумській області надати дозвіл щодо вирішення питання по суті щодо передання безоплатно у власність земельну ділянку (пай) розроблення проекту землеустрою", а також зазначати, яке конкретно рішення повинно бути прийнято, оскільки призведе до того, що суд перебере на себе повноваження відповідача та втрутиться в його дискреційні повноваження.

З урахуванням вищевикладеного, позовні вимоги ОСОБА_3 про зобов'язання Головного управління Держгеокадастру у Сумській області вирішити по суті питання, яке порушене позивачем у клопотанні від 18.09.2015р. згідно з вимогами частин 3-5 ст.118 Земельного кодексу України, також є безпідставним і, відповідно, не підлягає задоволенню.

Керуючись ст. ст. 86, 94, 98, 158-163, 167, 186, 254 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_3 до Головного управління Держгеокадастру у Сумській області про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити дії - відмовити в повному обсязі.

Постанова може бути оскаржена до Харківського апеляційного адміністративного суду через Сумський окружний адміністративний суд шляхом подачі апеляційної скарги на постанову суду протягом десяти днів з дня отримання копії повного тексту постанови.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Повний текст постанови виготовлено 22.02.2016 року.

Суддя (підпис) О.М. Кунець

З оригіналом згідно

Суддя О.М. Кунець