Справа № П/811/4239/14
Суддя: Білак С.В.
Дата ухвалення: 2016-03-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Суддя-доповідач - Білак С. В.
Головуючий у 1 інстанції - Дегтярьова С.В.
ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

02 березня 2016 рокусправа № П/811/4239/14
Приміщення суду за адресою: м. Дніпропетровськ, проспект імені Газети "Правда", 29

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Білак С.В., суддів: Олефіренко Н.А. Шальєвої В.А. , секретар судового засідання Фірсік Д.Ю., з участю позивача ОСОБА_2, представника позивача ОСОБА_3, представника відповідача-3 - Максимчука О.А., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Кіровоградського окружного адміністративного суду від 09 листопада 2015 року у справі №П/811/4239/14 за позовом ОСОБА_2 до відповідача-1 - Комісії з реорганізації Міністерства доходів і зборів України, відповідача-2 - Міністерства доходів і зборів України, відповідача-3 - Державної фіскальної служби України про зміну підстав та дати звільнення, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 (далі - позивач) звернувся до суду з позовом до відповідача-1 - Комісії з реорганізації Міністерства доходів і зборів України, відповідача-2 - Міністерства доходів і зборів України, відповідача-3 - Державної фіскальної служби України про зміну підстав та дати звільнення.

З урахуванням заяви про уточнення позовних вимог, позивач просив зобов'язати відповідачів в наказі Голови Комісії з реорганізації Міністерства доходів і зборів України № 2168-о від 29 жовтня 2014 року «Про звільнення ОСОБА_2.» змінити формулювання підстав звільнення з посади та податкової міліції з постановкою на військовий облік підполковника податкової міліції ОСОБА_2 заступника начальника управління - начальника штабу оперативного управління Головного управління Міндоходів у Кіровоградській області на звільнення через хворобу у порядку підпункту «б» пункту 64 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів РСР від 29 липня 1991 року № 114, а також вказати датою звільнення ОСОБА_2 наступний день після закінчення періоду його тимчасової непрацездатності, а саме 25 травня 2015 року.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач зазначив, що його повинні були звільнити за станом здоров'я, так як згідно рішення військово-лікарської комісії м.Кіровограда при УМВС України в Кіровоградській області, він непридатний до військової служби. Однак, головою комісії з реорганізації Міністерства доходів і зборів України не дотримано вимог ч.3ст.40 Кодексу законів про працю України і звільнено його в період тимчасової непрацездатності, а тому датою звільнення необхідно вказати не 29.10.2014 рік, а 25.05.2015 року, тобто наступний день після закінчення періоду тимчасової непрацездатності.

Зазначив про те, що звільнення його за п.п.1 п.2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про очищення влади» є правомірним, а тому дану підставу він не оскаржує. Однак, посилався на те, що застосування норм Закону України «Про очищення влади» в частині звільнення в період його тимчасової непрацездатності порушує норми КЗпП України, що не давало підстав для звільнення саме 29 жовтня 2014 року. Оскільки першим робочим днем після тривалої непрацездатності мав бути 25 травня 2015 року, звільнення на підставі підпункту 1 пункту 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про очищення влади» мало відбутись саме 25.05.2015 року, але вже із врахуванням висновку Військово-лікарської комісії про непридатність до служби та застосуванням підпункту б) пункту 65 Положення «Про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ» - за станом здоров'я.

Постановою Кіровоградського окружного адміністративного суду від 09 листопада 2015 року у задоволенні позовних вимог позивачу було відмовлено в повному обсязі.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить постанову суду першої інстанції скасувати, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, та прийняти нову постанову суду, якою задовольнити позовні вимоги.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначив, що відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що він не оскаржив підставу свого звільнення за п.п.1 п.2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про очищення влади» та не просив змінити дану підставу.

Такий висновок не відповідає дійсності, так як відповідно до його заяви від 05.11.2015 року про уточнення позовних вимог він просив зобов'язати відповідачів в наказі Міністерства доходів і зборів України №2168-о від 29.10.2014 року «Про звільнення ОСОБА_2.» змінити формулювання підстав звільнення з посади та податкової міліції з постановкою на військовий облік підполковника податкової міліції ОСОБА_2, заступника начальника управління - начальника штабу оперативного управління Головного управління Міндоходів у Кіровоградській області на звільнення через хворобу у порядку підпункту б) пункту 65 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів РСР від 29 липня 1991 року № 114, а також вказати датою звільнення наступний день після закінчення періоду його тимчасової працездатності, а саме 25 травня 2015 року.

Вважає, що суд першої інстанції прийняв спірну постанову з порушенням ст.ст.9, 19, 46 Конституції України, ст.7 Конвенції МОП № 158, ст.8-1, ч.4 ст.36, ч.3 ст.40 КЗпП України, підпункту 1 п.2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про очищення влади», підпункту а) пункту 62 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складів органів внутрішніх справ, п.1.70 Порядку проведення військово-лікарської експертизи і медичного огляду військовослужбовців та осіб рядового і начальницького складу в системі МВС України, ч.3 ст.2, ч.1 ст.51 КАС України.

В судовому засіданні позивач та представник позивача підтримали доводи апеляційної скарги.

Представник відповідача-3 заперечував проти доводів апеляційної скарги та підтримав письмові заперечення на апеляційну скаргу, в яких зазначено, що судом першої інстанції вірно зроблено висновок про те, що оскільки позивача звільнено зі служби на підставі Закону України «Про очищення влади», тобто на підставі закону, який підлягав беззаперечному виконанню поза волевиявленням роботодавця, то норми ч.3 ст.40 КЗпП України на ці правовідносини в будь-якому випадку не поширюються.

Відповідач-1 та відповідач-2 до суду не з'явились, про дату, час та місце судового засідання повідомлені належним чином.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення сторін, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції скасуванню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що наказом №2168-о від 29.10.2014 року звільнено з посади та податкової міліції з постановкою на військовий облік підполковника податкової міліції ОСОБА_2, заступника начальника управління - начальника штабу оперативного управління Головного управління Міндоходів у Кіровоградській області відповідно до підпункту 1 пункту 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про очищення влади» від 16.09.2014 року №1682-VII з додатковим посиланням на підпункт «а» пункт 62 Положення «Про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ».

Враховуючи, що позивача звільнено зі служби на підставі підпункту 1 пункту 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про очищення влади» від 16.09.2014 року №1682-VII, тобто на підставі закону, який підлягав беззаперечному виконанню поза волевиявленням такого роботодавця, то норми ч.3 ст.40 КЗпП України на ці правовідносини в будь-якому випадку не поширюються.

З огляду на те, що перешкод для застосування до позивача 29 жовтня 2014 року підпункту 1 пункту 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про очищення влади» у Міндоходів не було, з метою виконання обов'язку, встановленого цією нормою, відповідач прийняв наказ саме 29.10.2014 року. Рішення ВЛК про непридатність до служби прийняте після звільнення ОСОБА_2 - 22.05.2015 року, а тому звільнення його за пп. «б» п.65 Положення №114 (за хворобою) не могло відбутись в об'єктивній дійсності 29 жовтня 2014 року.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що наказом Державної фіскальної служби України від 17.10.2014 року №199 затверджено довідку про результати перевірки відомостей, зазначених в особовій справі та/або трудовій книжці щодо ОСОБА_2, якою встановлено, що в період з 27.11.2009 року (наказ ДПА України від 27.11.2010 року № 1472-0) по 07.12.2010 року (наказ ДПА України від 07.12.2010 року № 2286-0) ОСОБА_2 працював заступником начальника УПМ - начальник штабу управління податкової міліції Державної податкової адміністрації у Кіровоградській області; з 07.12.2010 року (наказ ДПА України від 07.12.2010 року № 2286-0 по 03.11.2011 року (наказ ДПС України від 03.11.2011 року № 313-0) працював першим заступником начальника УПМ - начальником штабу управління податкової міліції Державної податкової адміністрації у Кіровоградській області; з 03.11.2011 року (наказ ДПС України від 03.11.2011 року № 313-0) по 01.02.2012 року (наказ ДПС України від 01.02.2012 року № 200-0) працював першим заступником голови - начальником управління податкової міліції Державної податкової адміністрації у Кіровоградській області; з 01.02.2012 року (наказ ДПС України від 01.02.2012 року № 200-0) по 23.05.2013 року (наказ ДПС України від 23.05.2013 року № 370-0) працював Першим заступником голови - начальником управління податкової міліції Державної податкової служби у Кіровоградській області.

За результатами проведеної перевірки відомостей, зазначених в особовій справі та/або трудовій книжці встановлено, що до ОСОБА_2 застосовується заборона, визначена частиною першою статті 3 Закону України «Про очищення влади» (т.1 а.с.17).

21.10.2014 року Голові Державної фіскальної служби України, голові Комісії з реорганізації Міністерства доходів і зборів України надано подання про звільнення з органів податкової міліції Міністерства доходів і зборів України заступника начальника - начальника штабу оперативного управління Головного управління Міндоходів у Кіровоградській області підполковника податкової міліції ОСОБА_2 (т.2 а.с.37).

Згідно наказу Міністерства доходів і зборів України №2168-о від 29.10.2014 року «Про звільнення ОСОБА_2.» звільнено з посади та податкової міліції з постановкою на військовий облік підполковника податкової міліції ОСОБА_2, заступника начальника управління - начальника штабу оперативного управління Головного управління Міндоходів у Кіровоградській області відповідно до підпункту 1 пункту 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про очищення влади» від 16.09.2014 року №1682-VII та підпункту «а» пункту 62 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів Української РСР від 29 липня 1991 року № 114 (т.1 а.с.15).

Згідно листків непрацездатності, позивач був непрацездатним з 26.08.2014 року по 23.05.2015 року (т.1 а.с.18, 19, 72, 82, 83, 91, 128, 129, 130, т.2 а.с.114, 116).

Відповідачем було видано направлення № 16 на медичний огляд ОСОБА_2 для визначення стану здоров'я на предмет придатності до військової служби (т.2 а.с.125).

В пункті 13 свідоцтва про хворобу №163 військово-лікарської комісії м.Кіровоград при УМВС України в Кіровоградській області прийнято постанову військово-лікарської комісії про придатність до військової служби: непридатний до військової служби зі зняттям з військового обліку. Свідоцтво видане 22.05.2015 року (т.1 а.с.212, 213).

З 16.10.2014 року набрав чинності Закон України "Про очищення влади" від 16.09.2014 року № 1682-VII.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про очищення влади» очищення влади (люстрація) - це встановлена цим Законом або рішенням суду заборона окремим фізичним особам обіймати певні посади (перебувати на службі) (далі - посади) (крім виборних посад) в органах державної влади та органах місцевого самоврядування.

Очищення влади (люстрація) здійснюється з метою недопущення до участі в управлінні державними справами осіб, які своїми рішеннями, діями чи бездіяльністю здійснювали заходи (та/або сприяли їх здійсненню), спрямовані на узурпацію влади Президентом України, підрив основ національної безпеки і оборони України або протиправне порушення прав і свобод людини, і ґрунтується на принципах: верховенства права та законності; відкритості, прозорості та публічності; презумпції невинуватості; індивідуальної відповідальності; гарантування права на захист.

Протягом десяти років з дня набрання чинності цим Законом посади, щодо яких здійснюється очищення влади (люстрація), не можуть обіймати особи, зазначені у частинах першій, другій, четвертій та восьмій статті 3 цього Закону, а також особи, які не подали у строк, визначений цим Законом, заяви, передбачені частиною першою статті 4 цього Закону.

Особи, зазначені у частинах третій, п'ятій - сьомій статті 3 цього Закону, не можуть обіймати посади, щодо яких здійснюється очищення влади (люстрація), протягом п'яти років з дня набрання чинності відповідним рішенням суду.

Рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень при виконанні цього Закону оскаржуються в судовому порядку.

Таким чином, ст.1 Закону визначає поняття люстрації, основні засади очищення влади та її мету, строки, протягом яких особи, зазначені у ч.ч.1, 2, 4, 8 ст.3 цього Закону, не можуть обіймати посади, щодо яких здійснюється очищення влади, тобто встановлює заборони.

Як вбачається з матеріалів справи, оскаржуваний наказ прийнятий відповідно до підпункту 1 пункту 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про очищення влади» від 16.09.2014 року №1682-VII та п.«а» ст.62 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України РСР від 29.07.1991 року №114 та позивача звільнено з посади та податкової міліції з зазначених вище підстав.

Підпунктом 1 пункту 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про очищення влади» встановлено, що впродовж десяти днів з дня набрання чинності цим Законом керівник органу (орган), до повноважень якого належить звільнення та/або ініціювання звільнення з посади осіб, до яких застосовується заборона, зазначена в частині третій статті 1 цього Закону, на основі критеріїв, визначених частиною першою статті 3 цього Закону, на підставі відомостей, наявних в особових справах цих осіб звільняє цих осіб з посад або надсилає керівнику органу (органу), до повноважень якого належить звільнення з посади таких осіб, відповідні документи для їх звільнення не пізніше ніж на 10 робочий день з дня отримання таких документів.

Відповідно до ч.1 ст.3 Закону України «Про очищення влади» заборона, передбачена частиною третьою статті 1 цього Закону, застосовується до осіб, які обіймали сукупно не менше одного року посаду (посади) у період з 25 лютого 2010 року по 22 лютого 2014 року, зокрема, керівника, заступника керівника територіального (регіонального) органу центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову та/або митну політику, податкової міліції в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі.

За приписами п.3 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про очищення влади» закони та інші нормативно-правові акти застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону.

Згідно ч.2 ст.9 Закону України «Про державну службу» регулювання правового становища державних службовців, що працюють в органах прокуратури, апаратах судів, дипломатичної служби, митного контролю, служби безпеки, внутрішніх справ, Національного антикорупційного бюро України та інших, здійснюється відповідно до цього Закону, якщо інше не передбачено законами України.

Порядок проходження служби особами рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, їх права і обов'язки визначається Положенням №114.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності, реалізовує програми професійно-технічного навчання, підготовки і перепідготовки кадрів відповідно до суспільних потреб. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

Статтею 5-1 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України) визначено гарантії забезпечення права громадян на працю. Так, держава гарантує працездатним громадянам, які постійно проживають на території України, зокрема, правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи (пункт 6 частини 1 статті 5-1 Кодексу законів про працю України).

Враховуючи, що Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ № 114 не містить положень щодо звільнення працівників в період тимчасової непрацездатності, то необхідно застосовувати норми КЗпП України.

За приписами ч.3 ст.40 КЗпП України не допускається звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу в період його тимчасової непрацездатності (крім звільнення за пунктом 5 цієї статті), а також у період перебування працівника у відпустці.

Враховуючи принципи верховенства права та законності; відкритості, прозорості та публічності; презумпції невинуватості; індивідуальної відповідальності; гарантування права на захист, на яких ґрунтується Закон України «Про очищення влади», колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ч.2 ст.8 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Згідно ч.1 ст.9 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого:

1) суд вирішує справи відповідно до Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України;

2) суд застосовує інші нормативно-правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, у межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із Законом України від 17 липня 1997 року N 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав і основних свобод людини 1950 року, Протоколу N 1 та протоколів NN 2, 4, 7 та 11 до Конвенції» Україна повністю визнає обов'язковою і без укладення спеціальної угоди юрисдикцію Європейського суду з прав людини в усіх питаннях, що стосуються тлумачення і застосування Конвенції.

Згідно зі статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року N 3477-IV суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Статтею 2 Конвенції № 11 від 25.06.1958 року «Про дискримінацію у сфері праці і зайнятості» (ратифікована Україною 04.08.1961 р.), передбачено, що кожний член Організації, для якого ця Конвенція є чинною, зобов'язується визначити й проводити національну політику, спрямовану на заохочення, методами, що узгоджуються з національними умовами й практикою, рівності можливостей та поводження стосовно праці й занять з метою викорінення будь-якої дискримінації з приводу них.

Будь-які заходи, спрямовані проти особи, відносно якої є обґрунтовані підозри чи доведено, що вона займається діяльністю, яка підриває безпеку держави, не вважаються дискримінацією за умови, що заінтересована особа має право звертатись до компетентного органу, створеного відповідно до національної практики (ст. 4 цієї Конвенції).

Отже, рішення суб'єкта владних повноважень стосовно звільнення працівників, не повинно допускати дискримінацію у праці.

Так, зокрема, Парламентська асамблея Ради Європи прийняла Резолюцію №1096 «Про заходи щодо позбавлення від спадщини колишніх комуністичних тоталітарних систем», якою надала державам-членам Ради Європи рекомендації, яких слід дотримуватися при запровадженні люстраційних заходів. У цьому документі з-поміж іншого вказано, що люстраційні заходи можуть бути сумісними з принципами демократичної та правової держави, якщо буде дотримано принцип індивідуальної вини, яка має бути доведена у кожному конкретному випадку, а особі яка піддається люстраційній процедурі, буде гарантовано право на захист, презумпція невинуватості та право на оскарження до суду.

Установлені зазначеною Резолюцією №1096 підходи до проведення люстрації знайшли свій розвиток у практиці Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), який уже неодноразово розглядав справи за наслідками схожих перевірок в інших державах, наприклад у Польщі (рішення від 14.02.2006 року у справі «Турек проти Словаччини», від 24.04.2007 року у справі «Матиєк проти Польщі», від 17.07.2007 року у справі «Бобек проти Польщі», від 15.01.2008 року у справі «Любох проти Польщі»).

У рішенні «Любох проти Польші» ЄСПЛ наголошує, що люстраційна процедура не може слугувати покаранням, оскільки це прерогатива кримінального права. Якщо норми національного закону допускають упровадження обмеження прав, гарантованих Конвенцією, то такі обмеження мають бути достатньо індивідуальні. Люстраційні процедури мають відповідати критеріям доступності, а при розгляді справ про люстрацію мають бути дотримані всі стандарти справедливого судового розгляду та вимог, передбачених ст. 6 Конвенції щодо кримінальних проваджень.

Зокрема, особі, яка піддається люстрації, мають бути забезпечені всілякі гарантії, притаманні кримінальному переслідуванню. Такими гарантіями передусім має бути презумпція невинуватості (пункт 61).

Застосування до позивача заборони, передбаченої Законом України «Про очищення влади», за критерієм (ймовірним), встановленим п.4 ч.2 ст.3 зазначеного Закону, порушує принципи очищення влади та не відповідає меті здійснення люстрації (ч.ч.1,2 ст.1 Закону).

Зважаючи на те, що позивачем не оспорюється правомірність звільнення його за п.п.1 п.2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про очищення влади» і дану підставу він не оскаржує, тому судом апеляційної інстанції розглядаються доводи позивача в межах заявлених позовних вимог щодо правомірності його звільнення в період тимчасової непрацездатності.

Відповідно до ч.3 ст.40 КЗпП України не допускається звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу в період його тимчасової непрацездатності (крім звільнення за пунктом 5 цієї статті), а також у період перебування працівника у відпустці. Це правило не поширюється на випадок повної ліквідації підприємства, установи, організації.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач в період з 26.08.2014 року по 23.05.2015 року був тимчасово непрацездатним.

Прийнятою військово-лікарською комісією м. Кіровоград при УМВС України в Кіровоградській області 22.05.2015 року постановою про придатність до військової служби позивач визнаний непридатний до військової служби зі зняттям з військового обліку.

Відповідно до пункту 64 "б" Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ особи середнього, старшого і вищого начальницького складу звільняються зі служби в запас (з постановкою на військовий облік): через хворобу - у разі визнання їх непридатними до військової служби в мирний час (у військовий час - обмежено придатними 2-го ступеня) за рішенням військово-лікарської комісії.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів вважає правомірною вимогу позивача про зобов'язання відповідачів змінити дату його звільнення з 29 жовтня 2014 року на 25 травня 2015 року та змінити підставу звільнення з підпункту 1 пункту 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України Про очищення влади» від 16 вересня 2014 року № 1682-VII та пункту 62 підпункту «а» Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів РСР від 29 липня 1991 року № 114 на п.64 «б» через хворобу Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів РСР від 29 липня 1991 року № 114.

З матеріалів справи вбачається, що відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 21 травня 2014 р. №160 утворено Державну фіскальну службу як центральний орган виконавчої влади, діяльність якого спрямована та координується Кабінетом Міністрів України, реорганізувавши Міністерство доходів і зборів шляхом перетворення.

Згідно ч.7 ст.5 Закону України «Про центральні органи виконавчої влади» Міністерства, інші центральні органи виконавчої влади, щодо яких набрав чинності акт Кабінету Міністрів України про їх припинення, продовжують здійснювати повноваження та функції у визначених сферах компетенції до завершення здійснення заходів з утворення міністерства, іншого центрального органу виконавчої влади, до якого переходять повноваження та функції міністерства, іншого центрального органу виконавчої влади, що припиняється, та можливості забезпечення здійснення ним цих функцій і повноважень, про що видається відповідний акт Кабінету Міністрів України.

Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 9 липня 2014 р. №630-р утворено комісію з реорганізації Міністерства доходів і зборів, головою комісії затверджено Голову Державної фіскальної служби Насірова Романа Михайловича.

Відповідно до наказу Міністерства доходів і зборів України № 2 від 15.07.2014 року «Про затвердження плану заходів з проведення реорганізації Міндоходів» затверджено План заходів з проведення реорганізації Міністерства доходів і зборів (т.1 а.с.34-39).

Наказом Державної фіскальної служби України № 2 від 18.07.2014 року «Про початок діяльності Державної фіскальної служби України» розпочато виконання Державною фіскальною службою покладених на неї постановою Кабінету Міністрів України від 21 травня 2014 року № 236 «Про Державну фіскальну службу України» функцій і повноважень Міністерства доходів і зборів України, що припиняється (т.1 а.с.40-41).

Таким чином, колегія суддів вважає, що функції і повноваження Міністерства доходів і зборів України, що припинився покладено на Державну фіскальну службу України, а тому Державну фіскальну службу України необхідно зобов'язати змінити дату звільнення підполковника податкової міліції ОСОБА_2 заступника начальника управління - начальника штабу оперативного управління Головного управління Міндоходів у Кіровоградській області з 29 жовтня 2014 року на 25 травня 2015 року та змінити підставу звільнення ОСОБА_2 з підпункту 1 пункту 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України Про очищення влади» від 16 вересня 2014 року № 1682-VII та пункту 62 підпункту «а» Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів РСР від 29 липня 1991 року № 114 на п.64 «б» через хворобу Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів РСР від 29 липня 1991 року № 114 з наведених вище підстав.

Відповідно до ст.202 КАС України, підставами для скасування постанови суду першої інстанції та ухвалення нового рішення є невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Таким чином, колегія суддів вважає, що постанова суду першої інстанції прийнята з порушенням норм матеріального та процесуального права, а тому підлягає скасуванню, а позов задоволенню.

На підставі вищевикладеного, керуючись статтями 195, 195-1, 196, 198, 199, 200, 202, 205, 206, 207, 211, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити.

Постанову Кіровоградського окружного адміністративного суду від 09 листопада 2015 р. у справі №П/811/4239/14 за позовом ОСОБА_2 до відповідача-1 - Комісії з реорганізації Міністерства доходів і зборів України, відповідача-2 - Міністерства доходів і зборів України, відповідача-3 - Державної фіскальної служби України про зміну підстав та дати звільнення - скасувати.

Позов ОСОБА_2 до відповідача-1 - Комісії з реорганізації Міністерства доходів і зборів України, відповідача-2 - Міністерства доходів і зборів України, відповідача-3 - Державної фіскальної служби України про зміну підстав та дати звільнення - задовольнити.

Зобов'язати Державну фіскальну службу України змінити дату звільнення підполковника податкової міліції ОСОБА_2 заступника начальника управління - начальника штабу оперативного управління Головного управління Міндоходів у Кіровоградській області з 29 жовтня 2014 року на 25 травня 2015 року та змінити підставу звільнення ОСОБА_2 з підпункту 1 пункту 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України Про очищення влади» від 16 вересня 2014 року №1682-VII та пункту 62 підпункту «а» Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів РСР від 29 липня 1991 року № 114 на п.64 «б» через хворобу Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів РСР від 29 липня 1991 року № 114.

Вступна та резолютивна частина постанови складені в нарадчій кімнаті і проголошені в судовому засіданні 02 березня 2016 року, в повному обсязі складена 09 березня 2016 року.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів з моменту набрання законної сили, а вразі складання рішення відповідно до ст.160 КАС України - з дня складання рішення в повному обсязі.

Головуючий суддя С.В. Білак

Судді В.А.Шальєва

Н.А.Олефіренко