Справа № 759/2945/16-а
Суддя: Заєць Т. О.
Дата ухвалення: 2016-03-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

СВЯТОШИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА КИЄВА
ун. № 759/2945/16-а
пр. № 2-а/759/96/16
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 березня 2016 року Святошинський районний суд м. Києва у складі головуючого судді Зайця Т.О. при секретарі Ковтун М.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві про визнання бездіяльності неправомірною, визнання постанови незаконною, зобов'язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В:

25.02.2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом про визнання неправомірною бездіяльність державного виконавця ВПВР УДВС ГТУЮ у м. Києві Гречухи О.Я. щодо нездійснення дій, передбачених ст. 27 Закону України «Про виконавче провадження» у виконавчому провадженні ВП №49838688, визнання незаконною постанову про закриття виконавчого провадження від 19.02.2016 року ВП №49838688, зобов'язання ВПВР УДВС ГТУЮ у м. Києві здійснити дії щодо примусового виконання постанови Святошинського районного суду м. Києва від 04.08.2015. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що 19.02.2016 року державним виконавцем ВПВР Управління ДВС ГТУЮ у м. Києві Гречухою О.Я. винесено постанову про закінчення виконавчого провадження ВП №49838688 з примусового виконання постанови Святошинського районного суду м. Києва від 04.08.2015 року про визнання протиправною бездіяльність та зобов'язання Святошинську районну в м. Києві державну адміністрацію надіслати рішення про призначення державної соціальної допомоги за заявою від 04.02.2015 року. Винесену постанову вважає протиправною та незаконною, з огляду на наступне. Надіслані боржником на виконання постанови суду документи містять неточну та недостовірну інформацію, зокрема, номер виконавчого провадження зазначено не вірно, відсутня дата отримання виконавчого листа, дата прийняття рішення про призначення державної соціальної допомоги малозабезпеченим сім'ям, не зазначено даних про особу, яка прийняла рішення, відсутні відомості про особу, якої стосується рішення. Документи відправлені не уповноваженою особою, рішення винесено не уповноваженою особою. Державний виконавець не впевнився в тому, що боржник надіслав потрібне рішення про призначення державної соціальної допомоги, в розуміння ч. 7 ст. 4 Закону України «Про державну соціальну допомогу малозабезпеченим сім'ям». На думку позивача зазначені обставини вказують на те, що рішення суду не виконано.

Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі, посилаючись на викладені в позовній заяві обставини.

Представник відповідача в судове засідання не з'явився, подав заперечення на позов, в яких зазначає про законність своїх дій.

Судом встановлено, що 18.01.2016 року державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві Гречухою О.Я. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження серії ВП №49838688 про примусове виконання виконавчого листа №759/10328/15-а, виданого 13.01.2016 року Святошинським районним судом м. Києва про зобов'язання Святошинську районну в м. Києві державну адміністрацію, відповідно до ч. 7 ст. 4 Закону України «Про державну соціальну допомогу малозабезпеченим сім'ям», надіслати ОСОБА_1 рішення про призначення державної соціальної допомоги малозабезпеченим сім'ям за його заявою від 04.02.2015 року (а. с. 6).

28.01.2016 року Святошинська районна в м. Києві державна адміністрація на виконання постанови суду надіслала на адресу позивача рішення про призначення державної соціальної допомоги малозабезпеченим сім'ям за заявою від 04.02.2015 рок на трьох аркушах (а. с. 7 - 8).

Відповідно до рішення про призначення державної соціальної допомоги малозабезпеченим сім'ям розмір соціальної допомоги з 01.02.2015 по 31.07.2015 року становить 191,84 грн., соціальну допомогу призначено з 01.02.2015 включно до 31.07.2015 року. Рішення затверджено в.о. начальником управління Рухайло Л.М., начальником управління Добривейр С.В., скріплено печаткою УПСЗН Святошинської РДА в м. Києві (а. с. 9). До рішення додано копію розрахунку державної соціальної допомоги, розрахунок середньомісячного сукупного доходу сім'ї для призначення державної соціальної допомоги від 04.02.2015 року, які боржник надіслав одночасно з рішенням (а. с. 10 - 11).

19.02.2016 року державним виконавцем винесено постанову про закінчення виконавчого провадження серії ВП №49838688, посилаючись на п. 8 ч. 1 ст. 49, ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження». Постановою встановлено, що рішення суду фактично виконано у повному обсязі згідно з виконавчим документом. ОСОБА_1 28.01.2016 року надіслано рішення про призначення державної соціальної допомоги малозабезпеченим сім'ям за його заявою від 04.02.2015 року (а. с. 32-33).

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступних висновків.

Спір виник з тих підстав, що на думку позивача державний виконавець незаконно, без відповідних правових підстав виніс постанову про закриття виконавчого провадження на підставі п. 8 ч. 1 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження», а також не вчинив усіх необхідних виконавчих дій в установлені строки.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

В силу ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» (далі - Закон), виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню

Примусове виконання рішень здійснюють державні виконавці, визначені Законом України «Про державну виконавчу службу» (ч. 2 ст. 2 Закону).

Відповідно до ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 11 Закону, державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Державний виконавець: здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення, у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом.

Пунктом 8 частини 1 статті 49 Закону передбачено, що виконавче провадження підлягає закінченню у разі: фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

Аналізуючи зібрані у справи докази в їх сукупності та співставлені, суд приходить до висновку, що оскаржувана постанова про закінчення виконавчого провадження від 19.02.2016 року винесена державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві Гречухою О.Я. в межах повноважень, відповідно до вимог Закону України «Про виконавче провадження», оскільки Святошинською районною в м. Києві державною адміністрацією надіслано позивачу рішення про призначення державної соціальної допомоги малозабезпеченим сім'ям від 04.02.2015 року, як зазначено у виконавчому документі, тобто рішення суду виконане в повному обсязі.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Частиною 1 ст. 6 Кодексу адміністративного судочинства України закріплено право кожної особи в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, у разі якщо вона вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб (ч. 1 ст. 181 КАС України).

З аналізу вказаних норм вбачається, що під час розгляду справи позивач повинен зазначити які саме його права або законні інтереси порушено рішенням та діями суб'єкта владних повноважень, а суди встановити, чи дійсно порушують дії суб'єкта владних повноважень права та інтереси позивача.

Право на захист - це самостійне суб'єктивне право, яке з'являється у володільця регулятивного права лише в момент порушення чи оспорення останнього.

Суд вважає, що права позивача у даній справі не були порушені, оскільки відповідач діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені чинним законодавством, державний виконавець здійснив необхідні дії щодо виконання виконавчого документа в строки та в межах повноважень передбачених Закону України «Про виконавче провадження», рішення суду виконане в повному обсязі, а тому постанова про закінчення виконавчого провадження винесена правомірно, що свідчить про відсутність підстав для задоволення позову.

Керуючись ст. 19 Конституції України, ст.ст. 1, 2, 11, 49 Закону України «Про виконавче провадження», ст. ст. 2, 6, 71, 128, 159-163, 181 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

В задоволенні адміністративного позову відмовити.

Постанова може бути оскаржена до Київського апеляційного адміністративного суду через Святошинський районний суд м. Києва протягом десяти днів з дня її оголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 КАС України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

СУДДЯ: Т.О. ЗАЄЦЬ