Справа № 331/7220/15-а
Суддя: Олефіренко Н.А.
Дата ухвалення: 2016-03-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

09 березня 2016 рокусправа № 331/7220/15-а(2-а/331/6/2016)

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Олефіренко Н.А.

суддів: Шальєвої В.А. Білак С.В.

за участю секретаря судового засідання: Фірсіка Д.Ю.

за участю:

Представник відповідача: - ОСОБА_1 ( угода від 12.11.2015 року)

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську апеляційну скаргу ОСОБА_2

на постанову Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 20 січня 2016 р.

у справі № 331/7220/15-а(2-а/331/6/2016)

за позовом Управління Пенсійного фонду України в Орджонікідзевському районі м. Запоріжжя

до ОСОБА_2

про стягнення суми,-

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2015 року управління Пенсійного фонду України в Орджонікідзевському районі м. Запоріжжя (далі позивач) звернулося до суду з адміністративним позовом до ОСОБА_2 (далі відповідач) в якому просили стягнути з ОСОБА_2 заборгованість зі сплати збору на обов'язкове державне пенсійне страхування з операцій з відчуження легкових автомобілів у розмірі 56 541 грн. 67 коп. на рахунок управління Казначейства у м. Запоріжжі.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідачем, на думку позивача, були порушені вимоги Закону України «Про збір на обов'язкове державне пенсійне страхування».

Постановою Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 20 січня 2016 року адміністративний позов задоволено повністю.

Не погоджуючись з зазначеним судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову суду першої інстанції як таку, що постановлена з порушенням норм матеріального та процесуального права, та прийняти нову, якою у задоволенні позову відмовити повністю.

Вимоги апеляційної скарги апелянт обґрунтовує тим, що суд першої інстанції допустив порушення норм матеріального права, внаслідок того, що відповідачем був сплачений збір обов'язкове державне пенсійне страхування, що підтверджено відповідним платіжним документом, за наявності якого третя особа провела реєстрацію права власності на транспортний засіб.

В судовому засіданні представник відповідача апеляційну скаргу підтримав в повному обсязі. Просить апеляційну скаргу задовольнити постанову суду першої інстанції скасувати та прийняти нову, якою відмовити у задоволені позовних вимог.

Заслухавши суддю - доповідача, розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а постанова суду - скасуванню з таких підстав.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції, виходив з того, що обов'язок зі сплати збору на обов'язкове державне пенсійне страхування при відчуженні легкових автомобілів покладається на особу лише у випадку відчуження автомобіля. Тому, відповідно до пункту 12 Порядку сплати збору на обов'язкове державне пенсійне страхування з окремих видів господарських операцій, затвердженого постановою Кабінету міністрів України від 03 листопада 1998 року № 1740 (надалі - Порядок), на яке в обґрунтування законності сплати позивачем збору посилається Управління Пенсійного фонду, платниками збору на обов'язкове державне пенсійне страхування з операцій з відчуження легкових автомобілів є підприємства, установи та організації всіх форм власності, а також фізичні особи, які набувають право власності на такі автомобілі, зокрема, шляхом їх купівлі, у тому числі у виробників або торгівельних організацій (крім випадків забезпечення автомобілями інвалідів згідно із законодавством). До того ж надана у якості квитанція зі сплати спірної суми не береться до уваги, оскільки кошти на рахунок управління Державної казначейської служби України в м. Запоріжжя не надходили.

Виходячи з фактичних обставин справи, встановлено, що 09.07.2015 року ОСОБА_2 купив автомобіль марки AUDI Q5, двигун НОМЕР_1 за 1 357 000 грн. 00коп.

Збір на обов'язкове державне пенсійне страхування з операцій, визначених пунктом 12 цього Порядку, сплачується у розмірі трьох відсотків вартості легкового автомобіля, визначеної відповідно до договорів купівлі-продажу, довідок-рахунків торгівельних організацій, договорів міни, довідок органів митної служби, актів експертної оцінки вартості автомобіля, інших документів, що підтверджують цю вартість (п.13 Порядку сплати збору на обов'язкове державне пенсійне страхування з окремих видів господарських операцій).

Згідно п. 14 Порядку, органи Державтоінспекції здійснюють реєстрацію легкових автомобілів лише за умови сплати збору на обов'язкове державне пенсійне страхування, що підтверджується документом про сплату цього збору.

Збір на обов'язкове державне пенсійне страхування був сплачений 09.07.2015 року в повному обсязі, про що надана до матеріалів справи квитанція № 01530606, відділення ПАТ «Радикал Банк», яке розташоване в самому підрозділі Державтоінспекції МВС де оформлювався автомобіль.

Згідно п.1.3 Інструкції про ведення касових операцій банками в Україні, затвердженої Постановою Правління Національного банку України № 174 від 01.06.11 р., (в подальшому - Інструкція) до обов'язкових реквізитів касових документів, які оформляються для зарахування суми готівки на відповідні рахунки, також належать номер рахунку отримувача та найменування і код банку отримувача.

Фактично матеріалами справи підтверджено, що єдиним рахунком, через який до Управління державного казначейства надходять бюджетні платежі за послуги органів ДАІ є рахунок, зазначений у квитанції позивача.

Відповідно до Інструкції, клієнт заповнює касові документи від руки чи за допомогою технічних засобів або банк (філія, відділення) за згодою клієнта заповнює касові документи із застосуванням технічних засобів або системи автоматизації банку (далі - САБ).

Як вбачається з матеріалів справи, касир відділення банку заповнив касовий документ.

Згідно п.1.4 Інструкції, правильність заповнення банком (філією, відділенням) реквізитів касового документа із застосуванням технічних засобів або САБ клієнт засвідчує своїм підписом.

З наявної в матеріалах справи квитанції від 09.07.2015 року вбачається, що печаткою банку, засвідчено правильність заповнення квитанції.

Отже, позивачем було вчинено дії щодо досягнення конкретних результатів.

Таким чином, із врахуванням вищевикладеного, колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції стосовно того, що судовим розглядом не встановлено факту порушення прав та охоронюваних законом інтересів відповідача, а тому позовні вимоги щодо стягнення коштів з відповідача є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Згідно ст. 1 Закону України "Про платіжні системи та переказ грошей в Україні" в редакції, що діяла на момент виникнення спірних правовідносин, переказ грошей - це рух певної суми грошей з метою її зарахування на рахунок отримувача або видачі йому в готівковій формі.

Відповідно до п. 22.4 ст. 22 зазначеного Закону ініціювання переказу вважається завершеним з моменту прийняття банком платника розрахункового документа на виконання. При цьому банк має забезпечити фіксування дати прийняття розрахункового документа на виконання. Що ж до проведення самого переказу грошей, то це є обов'язковою функцією, яку має виконувати платіжна система (п. 1.29 ст. 1 даного Закону).

Відповідальність банків при здійсненні переказу визначається положеннями ст. 32 Закону України "Про платіжні системи та переказ грошей в Україні".

Відповідно до Закону днем подачі до установ банків платіжного доручення за всіма видами податкових платежів вважається день його реєстрації.

Слід зазначити, що саме з поданням платником податків платіжного доручення до банку вказаний закон пов'язує настання певних правових наслідків.

Отже, виходячи з вищезазначеного, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку.

Крім того, порушень норм матеріального права, суд першої інстанції припустився порушень норм процесуальних, виходячи з наступного.

Вирішуючи спір по суті, суд першої інстанції не звернув увагу на наступне. Відповідно до ч.1 та п.1 ч. 2 ст. 17 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на правовідносини, що виникають у зв'язку з здійсненням суб'єктом владних повноважень владних управлінських функцій, а також у зв'язку з публічним формуванням суб'єкта владних повноважень шляхом виборів або референдуму. Юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема, спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень, дій чи бездіяльності.

Згідно з п. 7 ч. 1 ст. 3 КАС України суб'єкт владних повноважень - це орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб'єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Частиною 1 ст. 18 КАС України визначає вичерпний перелік категорій справ, які предметно підсудні місцевим загальним судам як адміністративним.

Виходячи зі змісту цього переліку, місцевим загальним судам як адміністративним судам підсудні, зокрема, адміністративні справи, у яких однією зі сторін є орган чи посадова особа місцевого самоврядування, посадова чи службова особа органу місцевого самоврядування, крім тих, які підсудні окружним адміністративним судам.

Пунктом 5 частини другої статті 17 КАС України обумовлено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема, спори за зверненням суб'єкта владних повноважень у випадках, встановлених Конституцією та законами України.

Аналіз наведеної норми дає підстави для однозначного висновку про те, якщо суб'єкт владних повноважень бере участь у справі на виконання своїх владних повноважень, то на ці правовідносини поширюється юрисдикція адміністративних судів.

Враховуючи наведене, колегія суддів, приходить висновку, що за суб`єктним складом сторін, змістом заявлених позивачем вимог та предметом спору дана справа підлягає розгляду немісцевим загальним судом у порядку визначеному кодексом адміністративного судочинства України, а відповідним окружним адміністративним судом.

Згідно ст.159 КАС України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

На підставі ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, втому числі на виконання делегованих повноважень. До адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Таким чином, колегія суддів переглянувши, у межах апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції, вважає, що суд першої інстанції невірно встановив фактичні обставини справи, не дослідив наявні докази та не дав їм належну оцінку, що призвело до прийняття незаконного та необґрунтованого рішення.

Наведене вище відповідно до ст.202 КАС України є підставою для скасування постанови суду першої інстанції і ухвалення нового рішення про відмову в задоволенні позову.

Керуючись п. 3 ч. 1 ст. 198, ст.ст. 202, 205, 207 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити.

Постанову Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 20 січня 2016 року у справі № 331/7220/15-а(2-а/331/6/2016) - скасувати та прийняти нову постанову.

Позовні вимоги Управління Пенсійного фонду України в Орджонікідзевському районі м. Запоріжжя - залишити без задоволення.

Постанова Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Повний текст постанови виготовлено 11.03.2016 року.

Головуючий: Н.А. Олефіренко

Суддя: В.А. Шальєва

Суддя: С.В. Білак