Справа № 372/3719/15-а
Суддя: Брагіна О.Є.
Дата ухвалення: 2016-02-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 лютого 2016 року справа № 372/3719/15-а

Суддя Київського окружного адміністративного суду Брагіна О.Є., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до головного державного виконавця відділу Державної виконавчої служби Обухівського міськрайонного управління юстиції Київської області Борискевича Артема Ігоровича про визнання дій неправомірними дій та рішення, скасування постанови про накладення штрафу,

в с т а н о в и в:

до Обухівського районного суду Київської області звернулась ОСОБА_1 з позовом до головного державного виконавця ВДВС Обухівського МРУЮ Київської області Борискевича А.І. про визнання дій неправомірними та скасування постанови про накладення штрафу.

Ухвалою Обухівського районного суду Київської області від 03.11.2015 вказану адміністративну справу передано до Київського окружного адміністративного суду в порядку ст. 22 КАСУ.

Ухвалою судді Київського окружного адміністративного суду від 28.12.2015 справа прийнята до провадження судді Брагіної О.Є. та призначена до судового розгляду.

В обґрунтування своїх вимог позивачка вказує, що відповідачем були порушені її права шляхом накладення постановою ВДВС Обухівського МРУЮ Київської області від 10.02.2015 ВП № 44926223 штрафу в розмірі 340, 00 грн. за невиконання рішення суду. При цьому зазначає, що оскаржувана постанова є неправомірною, оскільки вважає, що з її боку було вжито усіх можливих заходів для виконання рішення суду і тому незрозуміло, яким чином відповідач встановив факт невиконання рішення суду. Крім того, оскаржувана постанова була винесена з порушенням вимог чинного законодавства.

Про розгляд справи сторони були повідомлені належним чином, що підтверджується наявними в матеріалах справи письмовими доказами. В призначений день та час у судове засідання з'явився представник позивача, відповідач з невідомих суду причин у судове засідання не прибув, заяви про розгляд справи за його відсутності до суду не надходило.

Відповідно до ч. 6 ст. 128 КАСУ, якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта. У зв'язку з викладеним та відсутністю у суду потреби в заслуховуванні свідка чи експерта, суд визнав за можливе розгляд справи здійснювати в порядку письмового провадження.

Дослідивши матеріали справи, з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд вважає, що заявлені вимоги про визнання дій неправомірними та скасування постанови головного державного виконавця ВДВС Обухівського МРУЮ Київської області Борискевича А.І. про накладення штрафу від 10.02.2015 ВП № 44926223, не підлягають задоволенню з огляду на таке:

згідно з п. 1 ч. 1 ст. 3 КАСУ, справа адміністративної юрисдикції (далі - адміністративна справа) - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб'єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Частиною 2 ст. 17 КАСУ передбачено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема: 1) спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності; 2) спори з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби; 3) спори між суб'єктами владних повноважень з приводу реалізації їхньої компетенції у сфері управління, у тому числі делегованих повноважень; 4) спори, що виникають з приводу укладання, виконання, припинення, скасування чи визнання нечинними адміністративних договорів; 5) спори за зверненням суб'єкта владних повноважень у випадках, встановлених Конституцією та законами України; 6) спори щодо правовідносин, пов'язаних з виборчим процесом чи процесом референдуму; 7) спори фізичних чи юридичних осіб із розпорядником публічної інформації щодо оскарження його рішень, дій чи бездіяльності у частині доступу до публічної інформації.

Судом встановлено, що рішенням Обухівського районного суду Київської області від 26.12.2012 у справі № 2/1018/1728/12, залишеного без змін ухвалою Апеляційного суду Київської області від 10.04.2013, було зобов'язано ОСОБА_1 звільнити частину земельної ділянки розташованої на території Садового товариства «Арсеналець-6» Підгірцівської сільської ради Обухівського району Київської області, належної ОСОБА_3 на підстав державного акту на право приватної власності на землю, виданого Підгірцівською сільською радою Обухівського району Київської області 24.05.2000 від паркану та сараю.

Ухвалою Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 04.09.2013 рішення Обухівського районного суду Київської області від 26.12.2012 та ухвалу апеляційного суду Київської області від 10.04.2013 залишено без змін.

Крім того, ухвалою Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.04.2013 було відмовлено ОСОБА_1 у відкритті касаційного провадження у справі за заявою ОСОБА_1 про перегляд у зв'язку з нововиявленими обставинами рішення Обухівського районного суду Київської області від 26.12.2012 у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою.

В силу вимог ч. 1 ст. 72 КАСУ, обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, згідно постанови головного державного виконавця ВДВС Обухівського МРУЮ Київської області Борискевича А.І. про накладення штрафу від 10.02.2015 ВП № 44926223, на ОСОБА_1 накладено штраф в розмірі 340, 00 грн. Дані обставини виникли у зв'язку з невиконанням рішення Обухівського районного суду Київської області від 26.12.2012 у справі № 2/1018/1728/12, залишеного без змін ухвалою Апеляційного суду Київської області від 10.04.2013, з висновками якого погодився й Вищий Спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ у своїй ухвалі від 04.09.2013, та вимог державного виконавця тощо. Так, судом встановлено, що 13.05.2013 Обухівським районним судом Київської області було видано виконавчий лист № 2/1018/1728/12, яким зобов'язано ОСОБА_1 звільнити частину земельної ділянки розташованої на території Садового товариства «Арсеналець-6» Підгірцівської сільської ради Обухівського району Київської області, належної ОСОБА_3 на підстав державного акту на право приватної власності на землю, виданого Підгірцівською сільською радою Обухівського району Київської області 24.05.2000 року від паркану та сараю.

03.10.2014 р., головним державним виконавцем ВДВС Обухівського МРУЮ Київської області Борискевичем А.І. було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження.

10.02.2015 року, державним виконавцем відділу ДВС Обухівського МРУЮ Київської області Борискевичем А.І. було складено акт про невиконання рішення суду. Позивачка, не погоджуючись з діями та рішенням відповідача, звернулась до суду з даним позовом про захист своїх прав та інтересів.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, застосовуючи нормативно-правові акти, чинні на момент виникнення спірних правовідносин, суд виходить з такого:

статтею 124 Конституції України передбачено, що правосуддя в Україні здійснюється виключно судами. Судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України. Відповідно до ст. 19 Конституції України, правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.

Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, передбачені Законом України від 21.04.1999 № 606-XIV «Про виконавче провадження» (зі змінами та доповненнями, далі - Закон № 606-XIV).

Відповідно ч. 1 ст. 1 Закону № 606-XIV, виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (далі - рішення). В силу вимог ч. 1 ст. 17 Закону № 606-XIV, примусове виконання рішень здійснюється державною виконавчою службою на підставі виконавчих документів, визначених цим Законом.

Щодо позовних вимог про визнання неправомірними дії головного державного виконавця ВДВС Обухівського МРУЮ Київської області Борискевича А.І. про накладення штрафу на ОСОБА_1 в сумі 340, 00 грн., суд виходить з такого: положеннями ст. 11 Закону № 606-XIV передбачені обов'язки і права державних виконавців. Так, в силу вимог ст. 11 Закону № 606-XIV, державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Відповідно до вимог ст. 75 Закону № 606-XIV, після відкриття виконавчого провадження за виконавчим документом, що зобов'язує боржника вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, державний виконавець перевіряє виконання рішення не пізніше ніж на наступний день після закінчення строку, встановленого частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного виконання рішення. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, його виконання перевіряється не пізніше наступного робочого дня після відкриття виконавчого провадження.

У разі невиконання зазначених вимог без поважних причин державний виконавець накладає на боржника штраф відповідно до статті 89 цього Закону і не пізніше п'яти робочих днів з дня його накладення повторно перевіряє стан виконання рішення.

Так, пересвідчившись у невиконанні позивачкою у встановлений строк рішення суду, державним виконавцем ВДВС Обухівського МРУЮ Київської області Борискевичем А.І. 10.02.2015 року було складено акт про невиконання рішення суду. Такі дії державного виконавця щодо складання відповідного акту передбачені, зокрема, Інструкцією з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 № 512/5, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 02.04.2012 за № 489/20802 (далі - Інструкція № 512/5). Відповідно до п. 1.2 Інструкції № 512/5, примусове виконання рішень здійснюють державні виконавці. Положеннями пп. 1.5.2 п. 1.5 Інструкції № 512/5 передбачено, що акт - документ, що підтверджує певні встановлені факти або події: а) текст акта складається з реквізитів виконавчого документа із зазначенням суті проведених дій тощо. У вступній частині зазначаються назва акта, дата і місце його складання, посада, прізвище, ім'я, по батькові державного виконавця, підстава для складання акта, перелічуються особи, що були присутні під час його складання, із зазначенням їхнього статусу у виконавчому провадженні, місця проживання (місцезнаходження), посад, інших наявних даних, зазначається кількість аркушів, на яких складено акт; б) у констатуючій частині викладаються мета і завдання складання акта, суть і характер проведених виконавчих дій, встановлені факти, події, а також у разі потреби висновки і пропозиції; в) у кінці акта (перед підписами) зазначаються відомості про кількість примірників акта та кому вони надаються (надсилаються); г) акт підписується всіма особами, які брали участь у його складанні. У разі відмови від підписання сторін чи інших осіб, що були присутні при складанні акта, про це робиться відмітка в акті. Відмітка «від підпису відмовився» проставляється напроти імені особи, яка відмовилася від підпису, та засвідчується підписами інших осіб, які були присутніми під час складання акта; ґ) до акта можуть вноситись також інші відомості, визначені Законом, цією Інструкцією та іншими нормативно-правовими актами.

З вищевказаного акту вбачається, що присутніх осіб (стягувача, боржника) під час виїзду державного виконавця на місце виконання рішення суду не було. Так, з огляду на те, що ані боржник ані стягувача при проведенні виконавчих дій 10.02.2015 на місці виконання рішення суду присутні не були, тому підстав вважати, що вказаний акт на думку позивачки є неналежним доказом, у суду відсутні, з огляду на відсутність обов'язку державного виконавця повідомляти, зокрема, боржника та стягувача на реалізацію положень ст. 75 Закону № 606-XIV під час перевірки виконання рішення.

Від позивачки інформації щодо причин неможливості виконання рішення суду у строк, встановлений державним виконавцем, ані державному виконавцю, ані суду надано не було. Натомість ст. 12 Закону № 606-XIV передбачено, що сторони зобов'язані протягом трьох робочих днів письмово повідомити державного виконавця про повне чи часткове самостійне виконання рішення боржником, а також письмово повідомляти державного виконавця про виникнення обставин, що зумовлюють обов'язкове зупинення виконавчого провадження, про встановлення відстрочки або розстрочки виконання, зміну способу і порядку виконання рішення, зміну місця проживання чи перебування (у тому числі про зміну їх реєстрації) або місцезнаходження, а боржник - фізична особа - про зміну місця роботи.

З матеріалів справи не вбачається, що ОСОБА_1 на виконання вимог ст. 12 Закону № 606-XIV повідомляла державного виконавця про повне чи часткове самостійне виконання рішення тощо.

Відповідно до ч. 2 ст. 11 Закону № 606-XIV, державний виконавець здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення (далі - виконавчий документ), у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом.

Крім того, в силу вимог ч. 3 ст. 11 Закону № 606-XIV, державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право, зокрема: проводити перевірку виконання боржниками рішень, що підлягають виконанню відповідно до цього Закону; накладати стягнення у вигляді штрафу на фізичних, юридичних та посадових осіб у випадках, передбачених законом.

Відповідальність за невиконання рішення, що зобов'язує боржника вчинити певні дії, передбачена ст. 89 Закону № 606-XIV.

Так, згідно з ч. 1 ст. 89 Закону № 606-XIV, у разі невиконання без поважних причин у встановлений державним виконавцем строк рішення, що зобов'язує боржника виконати певні дії державний виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника - фізичну особу від десяти до двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та встановлює новий строк виконання.

Враховуючи положення вищевказаних норм законодавства суд вважає, що дії головного державного виконавця ВДВС Обухівського МРУЮ Київської області Борискевича А.І. про накладення штрафу на ОСОБА_1 згідно постанови про накладення штрафу від 10.02.2015 ВП № 44926223 є правомірними, оскільки такі дії передбачені положеннями Закону № 606-XIV.

Щодо позовних вимог про скасування постанови головного державного виконавця ВДВС Обухівського МРУЮ Київської області Борискевича А.І. про накладення штрафу від 10.02.2015 ВП № 44926223 суд зазначає, що оскаржувана постанова прийнята на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачений Законом № 606-XIV, оскільки державним виконавцем з'ясовувалася дата отримання боржником копії постанови про відкриття виконавчого провадження, проводилася перевірка самостійного виконання ОСОБА_1 рішення суду та з'ясовувалися причини його невиконання боржником. З'ясувавши обставини невиконання позивачкою рішення суду, отримавши при цьому інформацію про одержання боржником постанови про відкриття виконавчого провадження та, зазначивши про це в оскаржуваній постанові, відповідач наклав на ОСОБА_1 штраф в розмірі 340, 00 грн.

Під час здійснення виконавчого провадження державний виконавець приймає рішення шляхом винесення, зокрема перед усім іншим, постанов (п. 1.5 Інструкції № 512/5).

Оскаржувана позивачкою постанова відповідає вимогам, встановленим пп. 1.5.1 п. 1.5 Інструкції № 512/5 та містить усі обов'язкові реквізити.

Крім того, судом встановлено, що ОСОБА_1 було повторно не виконано рішення суду, у зв'язку з чим державним виконавцем 17.02.2015 було складено акт про повторне невиконання рішення суду і того ж дня винесено постанову про накладення штрафу в розмірі 680, 00 грн. Вищевказана постанова державного виконавця ВДВС Обухівського МРУЮ Київської області Борискевича А.І. від 17.02.2015 ВП № 44926223 була оскаржена позивачкою в судовому порядку. За результатами розгляду справи № 372/960/15-а (№ 2-а-29/15), постановою Обухівського районного суду Київської області від 14.04.2015, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 10.06.2015, у задоволенні позову ОСОБА_1 про скасування постанови державного виконавця ВДВС Обухівського МРУЮ Київської області Борискевича А.І. від 17.02.2015 ВП № 44926223 про накладення штрафу в розмірі 680, 00 грн. було відмовлено. За касаційною скаргою ОСОБА_1 на вищевказані судові рішення ухвалою Вищого адміністративного суду України від 03.07.2015 № К/800/30049/15 у відкритті касаційного провадження було відмовлено. Приймаючи таке рішення, Вищий адміністративний суд України у своїй ухвалі від 03.07.2015 зазначив, що доводи та зміст оскаржуваних рішень не дають підстав для висновку, що судами попередніх інстанцій при розгляді справи допущені порушення норм матеріального та процесуального права, які відповідно до КАСУ є підставою зміни чи скасування рішення. В силу вимог ч. 1 ст. 72 КАСУ, вищевказані обставини не підлягають додатковому доказуванню.

Оскілки рішення в адміністративній справі № 2/1018/1728/12 про зобов'язання ОСОБА_1 звільнити частину земельної ділянки розташованої на території Садового товариства «Арсеналець-6» Підгірцівської сільської ради Обухівського району Київської області, належної ОСОБА_3 на підстав державного акту на право приватної власності на землю, виданого Підгірцівською сільською радою Обухівського району Київської області 24.05.2000 від паркану та сараю на день розгляду даної справи набрало законної сили та в установлений законом спосіб не скасовано, та з огляду на відсутність доказів повного або часткового самостійного його виконання, тому підстав для задоволення позову не вбачається.

Стаття 2 КАСУ передбачає завдання адміністративного судочинства, яким є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

За таких обставин, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, беручи до уваги ту обставину, що позивач не довів факт неправомірності дій відповідача та винесення ним оскаржуваної постанови, та той факт, що позивачем не доведено обставин виконання рішення суду шляхом звільнення ОСОБА_1 частини земельної ділянки розташованої на території СТ «Арсеналець-6» Підгірцівської сільської ради Обухівського району Київської області, належної ОСОБА_3 на підстав державного акту на право приватної власності на землю, виданого Підгірцівською сільською радою Обухівського району Київської області 24.05.2000 від паркану та сараю, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог в частині скасування постанови головного державного виконавця ВДВС Обухівського МРУЮ Київської області Борискевича А.І. про накладення штрафу від 10.02.2015 ВП № 44926223 та визнання його дій неправомірними в результаті винесення такої постанови.

З огляду на вищевикладене, суд вважає за необхідне у задоволенні позовних вимог відмовити.

Керуючись статтями 11, 14, 70, 71, 72, 86, 94, 128, 159-163, 167, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

п о с т а н о в и в:

У задоволенні адміністративного позову, - відмовити.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано в установлені строки. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга на постанову суду подається до Київського апеляційного адміністративного суду через Київський окружний адміністративний суд протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя Брагіна О.Є.