Справа № 804/14283/15
Суддя: Царікова Олена Василівна
Дата ухвалення: 2015-10-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Царікової О.В.,
Представник відповідача у судове засідання 16.10.2015 не прибув, про дату, час та місце судового засідання повідомлений належним чином, що підтверджується розпискою від 25.09.2015, яка міститься в матеріалах справи.
В судовому засіданні представники позивача позовні вимоги підтримали в повному обсязі, просили суд задовольнити адміністративний позов та заявили клопотання про розгляд справи в порядку письмового провадження.
Відповідно до частини 4 статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності.
Згідно ч. 6 статті 128 Кодексу адміністративного судочинства України якщо немає перешкод для розгляду справи в судовому засіданні, визначених цією статтею, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.
З огляду на викладене, суд дійшов висновку про можливість розгляду справи за відсутності сторін у порядку письмового провадження.
Суд, дослідивши матеріали справи, з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується адміністративний позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду і вирішення справи по суті, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування норм матеріального та процесуального права, вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню з наступних підстав.
Як встановлено судом та підтверджується наявними матеріалами справи, Фізична особа - підприємець ОСОБА_2 (р.н.о.к.п.п. НОМЕР_2) зареєстрований як суб'єкт господарської діяльності у Виконавчому комітеті Дніпропетровської міської ради від 11.07.2011, на підставі свідоцтва серії НОМЕР_3, перебуває на обліку в Державній податковій інспекції у Ленінському районі м. Дніпропетровська Головного управління Державної фіскальної служби у Дніпропетровській області як фізична особа - підприємець на загальній системі оподаткування та є платником податку на додану вартість на підставі свідоцтва від 05.11.2011 № НОМЕР_4.
Згідно відомостей, які містяться на сайті інформаційно - ресурсного центру (www.usr.minjust.gov.ua) видами діяльності позивача є: код КВЕД 10.61. Виробництво продуктів борошномельно-круп'яної промисловості; код КВЕД 46.21. Оптова торгівля зерном, необробленим тютюном, насінням і кормами для тварин; код КВЕД 46.90. Неспеціалізована оптова торгівля (основний); код КВЕД 47.29. Роздрібна торгівля іншими продуктами харчування в спеціалізованих магазинах
До таких висновків перевіряючі контролюючого органу дійшли у зв'язку з тим, що за отриманою податковою інформацією від Державної податкової інспекції у Заводському районі м. Миколаєва по ланцюгу постачання ТОВ «Екоторг-С» - ТОВ «Тундра ЛТД» - ПП «Комфорт -Н» відсутні об'єкти оподаткування, що, на думку перевіряючих, свідчить про неможливість реального здійснення господарських операцій між ФОП ОСОБА_2 та ТОВ «Комфорт - Н».
Дослідивши надані сторонами докази та обставини справи, суд не погоджується із позицією податкового органу, яка відображена у акті перевірки від 14.08.2015 №787/04-67-17-02 щодо нереальності господарських операцій позивача із ТОВ «Комфорт - Н», у зв'язку з наступним.
Відповідно до листа Вищого адміністративного суду України від 02.06.2011 № 742/11/13-11, з метою встановлення факту здійснення господарської операції, формування витрат для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на прибуток або податкового кредиту з податку на додану вартість судам належить з'ясовувати, зокрема, такі обставини: рух активів у процесі здійснення господарської операції.
При цьому, дослідженню підлягають усі первинні документи, які належить складати залежно від певного виду господарської операції, - договори, акти виконаних робіт, документи про перевезення, зберігання товарів тощо.
Також, у вищевказаному листі Вищого адміністративного суду України зазначено, що не є обов'язковою передумовою для визначення контролюючим органом грошових зобов'язань визнання недійсними (у тому числі і нікчемними) правочинів, які укладалися за ланцюгом між попередніми посередниками, через ланцюг яких декларувався рух товарів чи послуг, нібито придбаних останнім у такому ланцюгу платником податку. При цьому взаємовідносини між учасниками попередніх ланцюгів постачань товарів та послуг не мають безпосереднього впливу на дослідження факту реальності господарської операції, вчиненої між останнім у ланцюгу постачань платником податків та його безпосереднім контрагентом.
Оцінуватися при дослідженні факту здійснення господарської операції повинні відносини безпосередньо між учасниками тієї операції, на підставі якої сформовані дані податкового обліку.
Таким чином, судом відхиляються доводи податкового органу про не спрямованість правочинів, укладених позивачем із ТОВ «Комфорт - Н» на настання реальних правових наслідків через відсутність реального руху активів по ланцюгу постачання ТОВ «Екоторг-С» -ТОВ «Тундра ЛТД» - ПП «Комфорт-Н», оскільки відносини між учасниками попередніх ланцюгів постачання товарів та послуг не мають безпосереднього впливу на дослідження факту реальності господарської операції, вчиненої між останнім у ланцюгу постачання платником податків та його безпосередніми контрагентами.
Суд також зазначає, що не є підставою для відмови у праві на податковий кредит порушення податкової дисципліни, яке допустило ТОВ «Комфорт - Н» або його контрагенти. Аналогічну позицію з цього приводу займає Верховний Суд України у постанові від 13.01.2009 (номер судового рішення в ЄДРСР № 3060678).
Разом з чим суд зазначає, що відповідно до податкової інформації, на яку посилається відповідач в обґрунтування своєї позиції, аналіз здійснено стосовно діяльності суб'єкта господарювання із назвою «Комфорт - Н» у формі приватного підприємства, в той час як контрагентом позивача був суб'єкт господарювання з аналогічної назвою у формі Товариства з обмеженою відповідальністю.
Відповідно до інформаційного листа Вищого адміністративного суду України від 20.07.2010 № 1112/11/13-10 «Проблемні питання застосування законодавства у справах за участю органів державної податкової служби», процесуальна діяльність суду із встановлення обґрунтованості права платника податку на податковий кредит та/або бюджетне відшкодування з податку на додану вартість повинна включати такі етапи:
1. встановлення факту здійснення господарської операції. При цьому, дослідженню підлягають усі первинні документи, які належить складати залежно від певного виду господарської операції - договори, акти виконаних робіт, документи про перевезення, зберігання товарів, тощо. Необхідно перевірити фізичні, технічні та технологічні можливості певної особи до вчинення тих чи інших дій, що становлять зміст господарської операції, як-от: наявність кваліфікованого персоналу, основних фондів, у тому числі транспортних засобів для перевезення, приміщень для зберігання товарів, тощо; можливість здійснення операцій з відповідною кількістю певного товару у відповідні строки з урахуванням терміну його придатності, доступності на ринку, тощо; наявність відповідних ліцензій та інших дозвільних документів, що необхідні для ведення певного виду господарської діяльності.
2. встановлення спеціальної правосуб'єктності учасників господарської операції. Особа, яка видає податкову накладну, повинна бути зареєстрована як платник податку на додану вартість на момент вчинення відповідної господарської операції.
3. встановлення зв'язку між фактом придбання товарів (послуг), спорудженням основних фондів, імпортом товарів (послуг) і господарською діяльністю платника податку.
4.встановлення дотримання платником податку спеціальних вимог щодо документального підтвердження сум податкового кредиту та/або бюджетного відшкодування з податку на додану вартість
5.встановлення факту надмірної сплати податку на додану вартість у ціні товарів (послуг), що придбані платником податку.
У Листі Вищого адміністративного суду України від 06.05.2011 № 742/11/13-11 зазначено, що згідно зі статтею 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» господарською операцією є дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов'язань, власному капіталі підприємства. Таким чином, визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків. Вимога щодо реальних змін майнового стану платника податків як обов'язкова ознака господарської операції кореспондує з нормами Податкового кодексу України.
Отже, судом підлягає дослідженню факт реальності господарських операцій між ФОП ОСОБА_2 та ТОВ «Комфорт - Н» (ідентифікаційний код 39380010) і реальність зміни майнового стану першого.
В матеріалах справи наявний договір на виконання послуг з перевезення вантажів від 01.01.2015 № 010115, укладений між ФОП ОСОБА_2 (замовником) та ТОВ «Комфорт - Н» (виконавцем) на підставі якого останній, на замовлення позивача, здійснював перевезення пшениці.
Як визначено ч. 1 та ч. 2 ст. 909 Цивільного кодексу України ( далі - ЦК України), за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов'язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов'язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату.
Договір перевезення вантажу укладається у письмовій формі.
Оплата позивачем на користь ТОВ «Комфорт - Н» здійснювалася на підставі виставлених рахунків на оплату: від 30.01.2015 № 116, від 29.01.2015 № 115, від 28.01.2015 № 114, від 27.01.2015 № 113, від 26.01.2015 № 112, від 24.01.2015 № 111, від 23.01.2015 № 110, від 22.01.2015 № 109, від 21.01.2015 № 53, від 20.01.2015 № 52, від 19.01.2015 № 51, які містяться в матеріалах справи.
Факт оплати за послуги перевезення вантажу підтверджується випискою по особовому рахунку ФОП ОСОБА_2, яка міститься в матеріалах справи (а. с. 110, т. 1).
У відповідності до вимог ч. 3 ст. 909 ЦК України, укладення договору перевезення вантажу підтверджується складенням транспортної накладної (коносамента або іншого документа, встановленого транспортними кодексами (статутами). Аналогічні вимоги щодо документального оформлення перевезення вантажу містить ч. 2 ст. 307 Господарського кодексу України.
На виконання вимог вищенаведених норм, транспортування товару оформлювалося перевізником - ТОВ «Комфорт - Н» товарно - транспортними накладними, що залучені до матеріалів справи (а. с. 34 - 54, т. 1).
ТОВ «Комфорт - Н» оформлені та видані позивачу податкові накладні: від 30.01.2015 №113, від 29.01.2015 № 112, від 28.01.2015 № 111, від 27.01.2015 № 110, від 26.01.2015 № 109, від 24.01.2015 № 108, від 23.01.2015 № 107, від 22.01.2015 № 106, від 21.01.2015 № 53, від 20.01.2015 № 52, від 19.01.2015 № 51, суми по яким в подальшому були включені позивачем до складу податкового кредиту у січні 2015 року.
Щодо відсутності підпису відповідальної посадової особи на перелічених податкових накладних, то як видно з наданих документів, зазначені накладні зареєстровані ТОВ «Комфорт -Н» в Єдиному реєстрі податкових накладних та відправлені платником до податкового органу електронними засобами, що підтверджується відповідними квитанціями, відтак такі накладні були підписані відповідним цифровим підписом за допомогою електронних ключів.
Відповідно до п. 201. ст. 201 ПК України, платник податку зобов'язаний надати покупцю (отримувачу) податкову накладну, складену в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, електронного підпису уповноваженої платником особи, та зареєстровану в Єдиному реєстрі податкових накладних.
Пунктом 201.10 цієї ж статті Податкового кодексу України визначено, що при здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов'язаний в установлені терміни скласти податкову накладну, зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних та надати покупцю за його вимогою.
Податкова накладна, складена та зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.
На підтвердження надання - отримання послуг сторонами підписані акти про приймання виконаних робіт до договору про перевезення вантажів автомобільним транспортом у місцевому і міжміському сполученні від 01.01.2015 № 010115, від 30.01.2015 №116, від 29.02.2015 № 115, від 28.01.2015 №114, від 27.01.2015 №113, від 26.01.2015 №112, від 24.01.2015 №111, від 23.01.2015 №110, від 22.01.2015 №109, від 21.01.2015 № 53, від 20.01.2015 №52, від 19.01.2015 №51.
Окрім того, позивачем надані документи на підтвердження наявності у ТОВ «Комфорт - Н» транспортних засобів для здійснення перевезень, а саме: договір оренди транспортного засобу від 03.01.2015, укладеного між ТОВ «Контур - 5» та ТОВ «Комфорт - Н», акт приймання передачі в оренду транспортного засобу до договору від 03.01.2015.
Згідно зі статтею 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» господарською операцією є дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов'язань, власному капіталі підприємства.
Статтею 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» визначено, що первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.
Згідно зі ст. 9 того ж Закону, підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення.
Необхідність підтвердження господарських операцій первинними документами визначена п. 1.2 ст.1, п. 2.1 ст. 2 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 № 88 і зареєстрованого в Міністерстві юстиції України від 05.06.1995 за № 168/704 (далі - Положення).
Відповідно до п. 2.1 ст. 2 Положення, первинні документи - це письмові свідоцтва, що фіксують та підтверджують господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації (власника) на їх проведення.
Господарські операції - це факти підприємницької та іншої діяльності, що впливають на стан майна, капіталу, зобов'язань і фінансових результатів.
Згідно з п. 2.4 Положення, первинні документи (на паперових і машинозчитуваних носіях інформації) для надання їм юридичної сили і доказовості повинні мати такі обов'язкові реквізити: назва підприємства, установи, від імені яких складений документ, назва документа (форми), код форми, дата і місце складання, зміст господарської операції та її вимірники (у натуральному і вартісному виразі), посади, прізвища і підписи осіб, відповідальних за дозвіл та здійснення господарської операції і складання первинного документа.
Відповідно до п. 2.15 та п. 2.16 вказаного Положення, забороняється приймати до виконання первинні документи на операції, що суперечать законодавчим і нормативним актам.
Отже, облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань платників податків здійснюється на підставі первинних документів, у яких міститься інформація саме про господарські операції (результати їх здійснення), а не про правочини (господарські зобов'язання).
Факт вчинення певних господарських операцій та правомірність подальшого відображення (проведення) їх у бухгалтерському та податковому обліку, можливо досліджувати лише на підставі вивчення та дослідження первинних документів платника податків, наявність та законність складення яких буде підтвердженням здійснення таких операцій.
Таким чином, податковий кредит для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на додану вартість має бути підтверджений належним чином складеними первинними документами, що відображають реальність господарської операції, яка є підставою для формування податкового обліку платника податків.
Судом під час розгляду справи встановлено, що документи надані позивачем: рахунки на оплату, акти приймання виконаних робіт, податкові накладні, товарно - транспортні накладні, відповідають вимогам частини 2 статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні».
Судом встановлено, що послуги ТОВ «Комфорт - Н» за договором від 01.01.2015 № 010115 надані в повному обсязі та оплачені ФОП ОСОБА_2 повністю, взаємних претензій у сторін договору немає. Таким чином, факт здійснення господарських операцій між позивачем та ТОВ «Комфорт - Н» підтверджується первинними документами, належним чином засвідчені копії яких містяться в матеріалах справи.
На підставі вищезазначеного, судом встановлений рух активів від ТОВ «Комфорт - Н» до ФОП ОСОБА_2.
Зі Спеціального витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб -підприємців, зробленого судом (а. с. 148, т. 1) судом встановлено, що ТОВ «Комфорт - Н» на момент здійснення господарських правовідносин із позивачем було зареєстроване як юридична особа, та згідно з відомостями офіційного сайту Державної фіскальної Служби України (www. sfs.gov.ua) мало відповідне свідоцтво платників ПДВ, відтак на момент взаємовідносин із позивачем мало необхідний обсяг спеціальної правосуб'єктності.
В процесі розгляду справи судом на виконання вимог Інформаційного листа Вищого адміністративного суду України від 20.07.2014 № 1112/11/13-10 встановлено:
- факт здійснення господарських операцій між позивачем та ТОВ «Комфорт - Н»;
- наявність спеціальної правосуб'єктності учасників господарської операції;
- зв'язок між фактом придбання робіт/послуг ФОП ОСОБА_2 у ТОВ «Комфорт - Н» і господарською діяльністю першого;
- дотримання платником податку спеціальних вимог щодо документального підтвердження сум податкового кредиту та/або бюджетного відшкодування з податку на додану вартість;
- факт надмірної сплати податку на додану вартість у ціні товарів (послуг), що придбані платником податку.
У відповідності до підпункту 14.1.181 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України (далі - ПК України) податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.
Право на віднесення сум податку до податкового кредиту, згідно пункту 198.1 статті 198 ПК України, виникає у разі здійснення операцій, в т.ч. з придбання або виготовлення товарів та послуг.
Як визначено п. 198.3 ст. 198 ПК України, податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг (у разі здійснення контрольованих операцій - не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу) та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.
Відповідно до пункту 198.2 статті 198 ПК України, датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг.
Нормами статті 201 ПК України визначено перелік документів, що є підставою для нарахування податкового кредиту.
Пунктом 201.10 статті 201 ПК України передбачено, податкова накладна, складена та зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.
Відповідно до ч. 1 ст. 94 КАС України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.
Керуючись ст.ст. 11, 50, 70, 71, 72, 86, 128, 159 - 163, 186, 254 КАС України, суд,
Присудити з Державної податкової інспекції у Ленінському районі м. Дніпропетровська Головного управління Державної фіскальної служби у Дніпропетровській області за рахунок бюджетних асигнувань на користь Фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 (р.н.о.к.п.п. НОМЕР_2) судові витрати з оплати судового збору у розмірі 487 (чотириста вісімдесят сім) грн. 20 коп.
Постанова суду може бути оскаржена до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги через Дніпропетровський окружний адміністративний суд з одночасним направленням копії апеляційної скарги особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі складення постанови у повному обсязі, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна, скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

У разі якщо справа розглядалась судом за місцезнаходженням суб'єкта владних повноважень і він не був присутній у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, але його було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо у суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Постанова суду набирає законної сили відповідно до вимог ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя О.В. Царікова