Справа № 401/3188/15-а
Суддя: Шлай А.В.
Дата ухвалення: 2016-03-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

03 березня 2016 рокусправа № 401/3188/15-а

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Шлай А.В.

суддів: Іванова С.М. Чабаненко С.В.

за участю секретаря судового засідання: Горшкова В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Світловодської районної державної адміністрації на постанову Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 07 грудня 2015 р. по справі № 401/3188/15-а за позовом ОСОБА_1 до Голови Світловодської районної державної адміністрації Твердовського С.С., Світловодської районної державної адміністрації, про оскарження розпоряджень про звільнення з публічної служби, поновлення на роботі, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу та моральної шкоди,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому просив визнати таким, що таким, що не відповідає вимогам нормативно-правового акту вищої юридичної сили розпорядження голови Світловодської районної державної адміністрації Кіровоградської області Твердовського С.С. від 03.07.2015 року № 255-р «Про проведення службового розслідування» в частині призначення членів комісії та встановлення строків розслідування та його скасувати; визнати нечинним та скасувати Акт №1 від 06.07.2015року « Про проведення службового розслідування», складеного комісією, утвореною розпорядженням голови Світловодської районної державної адміністрації Кіровоградської області Твердовського С.С. від 03.07.2015 року № 255-р «Про проведення службового розслідування»; визнати нечинним та скасувати розпорядження голови Світловодської районної державної адміністрації Кіровоградської області Твердовського С.С. від 10.07.2015 року № 41- к «Про звільнення ОСОБА_1»; зобовязати голову Світловодської районної державної адміністрації Кіровоградської області Твердовського С.С. поновити ОСОБА_1 на посаді головного спеціаліста сектору молоді та спорту районної державної адміністрації та сплатити заробітну плату за час вимушеного прогулу; стягнути із Світловодської районної державної адміністрації Кіровоградської області на користь ОСОБА_1 10000 грн. у рахунок відшкодування моральної шкоди.

В обґрунтування позову зазначалось про безпідставне та незаконне звільнення позивача з посади головного спеціаліста сектору молоді та спорту Світловодської районної державної адміністрації за пунктом 4 статті 40 Кодексу законів про працю України (за прогул) за відсутності факту допущення прогулу, оскільки позивач був відсутній в кабінеті Світловодської райдержадміністрації 26 травня 2015 року у зв'язку із необхідністю закупівлі медалей для нагородження переможців змагань. Крім того, службове розслідування було проведено із грубими порушеннями Порядку проведення службового розслідування стосовно осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 950 від 13.06.2000 року. Так, в порушення п.3 Порядку до участі у проведенні службового розслідування залучені посадові особи - безпосередній керівник позивача ОСОБА_3, який повідомив про відсутність позивача на роботі, та перший заступник голови Світловодської районної державної адміністрації Орленко С.Л., який також не заінтересований в об'єктивному розслідуванні. Розпорядження про проведення розслідування прийнято у п'ятницю 03.07.2015 року, а про його результати необхідно було повідомити до понеділка 06.07.2015 року, тобто фактично розслідування мало бути проведено у вихідні дні, що не може вважатись законним.

Постановою Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 07 грудня 2015 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково. Суд визнав таким, що не відповідає вимогам нормативно-правового акту вищої юридичної сили - Порядку проведення службового розслідування стосовно осіб уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, затвердженого постановою КМУ від 13.06.2000 року № 950, розпорядження голови Світловодської РДА Твердовського С.С. від 03.07.2015 р № 255-р «Про проведення службового розслідування» в частині призначення членів комісії та встановлення строків розслідування та його скасував. Визнав нечинним та скасував Акт №1 від 06.07.2015 року «Про проведення службового розслідування», складений комісією, утвореною розпорядженням відповідача голови Світловодської РДА Твердовського С.С. від 03.07.2015 р № 255-р «Про проведення службового розслідування». Визнав нечинним та скасував розпорядження голови Світловодської РДА Твердовського С.С. від 10.07.2015 р № 41-к «Про звільнення ОСОБА_1». Поновив ОСОБА_1 на посаді головного спеціаліста сектору молоді та спорту районної державної адміністрації. Стягнув із Світловодської районної державної адміністрації на користь ОСОБА_1 заробітну плату за час вимушеного прогулу в сумі 14228 грн.41 коп. Стягнув із Світловодської районної державної адміністрації на користь ОСОБА_1 5000,0 грн. у рахунок відшкодування моральної шкоди.

Не погодившись із рішенням суду, Світловодська районна державна адміністрація подала апеляційну скаргу, в яких, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить його скасувати та ухвалити нове рішення, відмовивши у задоволенні адміністративного позову. На думку апелянта, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відсутність позивача на роботі з поважних причин. Так, ОСОБА_1 26 та 27 травня 2015 року самостійно, без згоди безпосереднього керівника відлучився з робочого місця, чим скоїв дисциплінарне правопорушення. Його поїздка до м. Кременчук Полтавської області та до с. Андрусівка Світловодського району не була дозволена керівництвом, не оформлена відповідним наказом про відрядження. Суд першої інстанції дійшов помилкового висновку і про те, що робоче місце позивача - це школи населених пунктів Світловодського району. ОСОБА_1 займав посаду головного спеціаліста сектору молоді і спорту Світловодської районної державної адміністрації, яка знаходиться за адресою: м. Світловодськ, вул. Леніна, 14, тому будь-яке відлучення з роботи має бути вчинено з дозволу безпосереднього керівника. Стягнувши 5000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди, суд не встановив в чому полягає ця шкода та з яких міркувань визначена сума.

У поданих до апеляційного суду письмових запереченнях позивач просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги та залишити постанову суду першої інстанції без змін, як законну та обґрунтовану.

Відповідач - Голова Світловодської районної державної адміністрації Кіровоградської області Твердовський С.С. просив задовольнити апеляційну скаргу та скасувати постанову суду першої інстанції.

У судовому засіданні позивач та представники відповідачів підтримали доводів, викладених в апеляційній скарзі та письмових запереченнях на неї.

Оскаржене рішення суду першої інстанції в частині відмові у задоволенні позовних вимог перевірці в апеляційному порядку не підлягає з огляду на відсутність апеляційної скарги позивача.

Колегія суддів, перевіривши законність та обґрунтованість оскарженої постанови суду в межах доводів апеляційної скарги та пред'явлених позовних вимог, дійшла висновку про наявність підстав для її скасування.

Частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що службове розслідування за фактом відсутності позивача на робочому місці 26 травня 2015 року було проведено неповно, упереджено та необ'єктивно. Так, членами комісії з розслідування призначено осіб, яким позивач підпорядкований і які фактично негативно до нього ставилися, ініціювали питання складання акту про відсутність позивача на робочому місці. Визначений строк тривалості службового розслідування позбавив позивача надати пояснення. Окрім того комісія не провела перевірку доводів позивача про відлучення з робочого місця на закупку медалей та грамот щодо наявності квитанцій оплати. Не опитано директорів шкіл, яким медалі та грамоти були вручені. Також підставою для звільнення позивача у спірному розпорядженні відповідача зазначено Акт № 1 службового розслідування, що не може бути підставою. Суд першої інстанції вказав, що підставою для звільнення можуть бути висновки та пропозиції зазначені в Акті № 1 службового розслідування, які відсутні в оскаржуваному розпорядженні про звільнення. Проте в вказаному розпорядженні є посилання на обставини, які не були предметом службового розслідування, не відображені в акті, проте в розпорядженні вони наводяться. Зокрема в розпорядженні є посилання на порушення позивачем п.6,7 регламенту Світловодської РДА затвердженого розпорядженням відповідача від 25.06.2015р № 253, тобто у часі значно пізнішому коли, на думку відповідача, було вчинено порушення позивачем трудового законодавства. Окрім того у розпорядженні позивач обвинувачується у здійснення ним крадіжки медалей та грамот з робочого столу керівника, що не знайшло свого підтвердження в Акті № 1 службового розслідування і є домислом відповідача, якого не повинно бути в офіційному розпорядженні про звільнення.

Колегія суддів вважає, що висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи та спростовуються наявними у справі письмовими доказами.

Спірні правовідносини між сторонами виникли у зв'язку із звільненням позивача з посади державного службовця і регулюються Законом України «Про державну службу», Кодексом законів про працю України. Статтею 14 Закону України «Про державну службу» передбачено, що дисциплінарні стягнення застосовуються до державного службовця за невиконання чи неналежне виконання службових обов'язків, перевищення своїх повноважень, порушення обмежень, пов'язаних з проходженням державної служби, а також за порушення правил професійної етики, інший вчинок, який порочить його як державного службовця або дискредитує державний орган, в якому він працює. Відповідно до статті 30 цього ж Закону державна служба припиняється на загальних підставах, визначених Кодексом законів про працю України.

Як встановлено судом першої інстанції, розпорядженням Голови Світловодської районної державної адміністрації Кіровоградської області № 41-к від 10 липня 2015 року ОСОБА_1 звільнено із займаної посади головного спеціаліста сектору молоді та спорту районної державної адміністрації з 10 липня 2015 року на підставі пункту 4 статті 40 Кодексу законів про працю України за прогул, вчинений 26 травня 2015 року (а.с.45,46).

Відповідно до пункту 4 частини 1 статті 40 Кодексу законів про працю України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку прогулу (в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин. Звільнення за ініціативою власника або уповноваженого ним органу є дисциплінарним стягненням (стаття 147 КЗпП України). Статтею 148 КЗпП України передбачено, що дисциплінарне стягнення застосовується власником або уповноваженим ним органом безпосередньо за виявленням проступку, але не пізніше одного місяця з дня його виявлення, не рахуючи часу звільнення працівника від роботи у зв'язку з тимчасовою непрацездатністю або перебування його у відпустці. Дисциплінарне стягнення не може бути накладене пізніше шести місяців з дня вчинення проступку. До застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення. За кожне порушення трудової дисципліни може бути застосовано лише одне дисциплінарне стягнення. При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника. Стягнення оголошується в наказі (розпорядженні) і повідомляється працівникові під розписку. (стаття 149 КЗоТ України).

Зважаючи на встановлену законодавцем процедуру розірвання трудового договору за ініціативи власника або уповноваженого ним органу, суд при розгляді спору про звільнення з публічної служби зобов'язаний здійснити перевірку рішення відповідача на предмет наявності підстав для розірвання трудового договору та дотримання встановленого порядку притягнення до дисциплінарної відповідальності.

Як вбачається з матеріалів справи, факт відсутності ОСОБА_1 на робочому місці 26 травня 2015 року з 08.30 год. до 16.43 год. був зафіксований відповідним актом (а.с.17). 27 травня 2015 року та 06 червня 2015 року завідувачем сектору молоді та спорту Світловодської районної державної адміністрації ОСОБА_3 на ім'я Голови Світловодської районної державної адміністрації Твердовського С.С. були складені доповідні записки про відсутність ОСОБА_5 на робочому місці 26 та 27 травня 2015 року у зв'язку із його самовільним відлученням (а.с. 18,19, 21-23). 28 травня 2015 року ОСОБА_1 було запропоновано надати письмове пояснення про відсутність на роботі 26 та 27 травня 2015 року (а.с.25). 03 липня 2015 року Головою Світловодської районної державної адміністрації видано розпорядження № 255-р про проведення службового розслідування та утворення комісії по проведенню службового розслідування (а.с.83,84). 06 липня 2015 року за наслідками проведеного службового розслідування був складений Акт № 1, з яким ОСОБА_1 ознайомлений під підпис 07.07.2015 року (а.с.26-28). На підставі Акту № 1, протоколу профспілкового комітету районного державної адміністрації прийнято спірне розпорядження № 41-к від 10 липня 2015 року про звільнення ОСОБА_1

Позивач не заперечує свою відсутність 26 травня 2015 року у приміщенні Світловодської районної державної адміністрації, однак стверджує, що він, повідомивши усно свого безпосереднього керівника, поїхав за проханням директорів шкіл Світловодського району у місто Кременчук Полтавської області для закупівлі медалей, необхідних для заохочення школярів - переможців змагань. Крім того, зважаючи на специфіку своєї роботи, він не зобов'язаний постійно знаходитись у службовому кабінеті, оскільки має займатись організацією проведення спортивних та інших молодіжних заходів у Світловодському районі.

Здійснюючи перевірку доводів позивача, колегія суддів зазначає, що за приписами частини 1 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. Статтею 69 Кодексу передбачено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових іречових доказів, висновків експертів. Докази суду надають особи, які беруть участь у справі. Суд може запропонувати надати додаткові докази або витребувати додаткові докази за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, або з власної ініціативи.

Під час апеляційного провадження встановлено, що наказ про відрядження ОСОБА_1 в місто Кременчук, яке розташовано в Полтавській області, не видавався, доручення керівництва про необхідність такої поїздки не надавалось, грошові кошти на закупівлю медалей під звіт також не видавались, документи, які б свідчили про поїздку позивача відсутні, товарний чек № 28, який наданий суду позивачем про купівлю 28 медалей на суму 476 грн. виданий 26 травня 2014 року, тобто за рік до події (а.с.91).

Отже, належні та допустимі докази на підтвердження поважності причини відсутності ОСОБА_1 на роботі 26 травня 2015 року - відсутні.

Доводи позивача, з якими погодився суд першої інстанції, про те, що його робоче місце не може обмежуватись лише службовим кабінетом, розцінюються колегією суддів критично. Так, Правилами внутрішнього трудового розпорядку, затвердженими Головою Світловодської районної державної адміністрації 23 січня 2015 року, розпорядок роботи районної державної адміністрації встановлений з понеділка по четверг з 08.00 до 17.15 годин, п'ятницю - з 08.00 до 16.00 год. (а.с.32-41). Положенням про сектор молоді та спорту Світловодської районної державної адміністрації визначено, що сектор входить до складу Світловодської районної державної адміністрації і в межах Світловодського району забезпечує виконання покладених на сектор завдань (а.с.48). Посадовою інструкцією головного спеціаліста сектору молоді та спорту Світловодської районної державної адміністрації, затвердженою Головою Світловодської районної державної адміністрації 04 листопада 2013 року передбачений обов'язок дотримуватись правил внутрішнього трудового розпорядку та виконавської дисципліни (а.с.53).

Таким чином, позивач, як посадова особа сектору молоді та спорту, зобов'язаний дотримуватись розпорядку роботи районної державної адміністрації, визначеними вказаними вище Правилами внутрішнього трудового розпорядку, тобто бути присутнім на роботі. Проте, 26 травня 2015 року позивач більше трьох годин протягом робочого дня був відсутній на робочому місці в службовому кабінеті, в приміщенні Світловодської райдержадміністрації.

Крім того, наказом Міністерства фінансів України № 59 від 13 березня 1998 року (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 31 березня 1998 року за № 218/2658) затверджена Інструкція про службові відрядження в межах України та за кордон, якою визначено, що службовим відрядженням вважається поїздка працівника за розпорядженням керівника органу державної влади, підприємства, установи та організації, що повністю або частково утримується (фінансується) за рахунок бюджетних коштів (далі - підприємство), на певний строк до іншого населеного пункту для виконання службового доручення поза місцем його постійної роботи (за наявності документів, що підтверджують зв'язок службового відрядження з основною діяльністю підприємства). Направлення працівника підприємства у відрядження здійснюється керівником цього підприємства або його заступником і оформляється наказом (розпорядженням) із зазначенням: пункту призначення, найменування підприємства, куди відряджений працівник, строку й мети відрядження.

Як пояснили представники відповідачів, наказ про службове відрядження позивача не видавався, будь-якого іншого доручення від керівника на поїздку до міста Кременчук для купівлі медалей не було.

Щодо доводів позивача про виконання прохання директора школи про купівлю медалей, колегія суддів зазначає, що у посадовій інструкції позивача виконання доручень керівників інших установ, крім безпосереднього керівника сектору, не передбачено. Отже, зазначена поїздка мала бути здійснена за бажанням позивача лише у вільний від роботи час або за наказом керівника про службове відрядження.

Щодо дотримання відповідачем строків притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності, перевірку яких здійснив апеляційний суд, слід зазначити наступне.

Проступок виявлено 26 травня 2015 року. Термін притягнення до відповідальності - до 26 червня 2015 року, але не пізніше 26 листопада 2015 року. Проте, з 02 червня по 11 червня та з 15 червня по 23 червня 2015 року ОСОБА_1 перебував на лікарняному, що підтверджується листками непрацездатності серії АГХ № 264195, № 264256 та довідкою головного лікаря Світловодської ЦРЛ № 1012/01-14 від 12.06.2015 року.

З часу виявлення проступку 26 травня 2015 року по день застосування стягнення 10 липня 2015 року - 45 календарних днів. Кількість календарних днів перебування позивача на лікарняному - 17 ( з 02.06.2015 року по 11.06.2015 року = 9 днів; з 15.06.2015 року по 23.06.2015 року = 8 днів). Таким чином, дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення застосовано до позивача в межах 30 днів ( 45-17= 28 днів).

Статтею 148 КЗпП України передбачено, що дисциплінарне стягнення застосовується власником або уповноваженим ним органом безпосередньо за виявленням проступку, але не пізніше одного місяця з дня його виявлення, не рахуючи часу звільнення працівника від роботи у зв'язку з тимчасовою непрацездатністю або перебування його у відпустці. Отже, період позивача на лікарняному не враховується у встановлений термін застосування дисциплінарного стягнення.

Крім того, 01 липня 2015 року позивач звернувся із вимогою проведення службового розслідування, у зв'язку з цим було прийнято відповідне розпорядження № 255-р від 03.07.2015 року. Доводи позивача про неможливість об'єктивного службового розслідування, яке призначено 03 липня 2015 року (п'ятниця), а висновки необхідно було надати 06 липня 2015 року (понеділок), колегія суддів оцінює критично, оскільки, як вбачається з матеріалів справи, після виявлення проступку 26 травня 2015 року позивач в 27 травня 2015 року на вимогу начальника сектору надав письмові пояснення з приводу його відсутності на роботі (а.с.30, 31), що свідчить про здійснення перевірки факту відсутності позивача на роботі. Щодо неповноти службового розслідування та не опитування директорів шкіл, за проханням яких позивач поїхав у місто Кременчук та був відсутній у приміщенні райдержадміністрації, на думку колегії суду, ця обставина не впливає на результат розслідування, оскільки, як зазначалось вище, посадовими обов'язками позивача виконання таких доручень у робочий час не передбачено, а добровільна допомога мала бути здійснена поза межами робочого часу або за наказом керівника про відрядження - у випадку службової необхідності.

Отже, висновки суду першої інстанції про відсутність підстав для звільнення позивача за прогул не відповідають обставинам справи.

Колегія суддів вважає за необхідне також зазначити, що судом першої інстанції допущені порушення норм процесуального права, які полягають у наступному.

Із змісту статті 162 Кодексу адміністративного судочинства України випливає, що в разі задоволення позову про визнання протиправним рішення суб'єкта владних повноважень чи його окремих положень суд повинен зазначити про це в судовому рішенні та одночасно застосувати один із встановлених законом способів захисту порушеного права позивача: про скасування або визнання нечинним рішення чи окремих його положень. Одночасне застосування обох способів захисту порушеного права - визнання спірного акта нечинним та скасування такого акта - є помилковим.

Окрім того, такий спосіб захисту порушених прав, як визнання рішення таким, що не відповідає правовому акту вищої юридичної сили, застосовується у справах щодо оскарження нормативно-правових актів суб'єктів владних повноважень (стаття 171 Кодексу адміністративного судочинства України), до яких спірне розпорядження про проведення службового розслідування не належить.

Також суд першої інстанції визнав нечинним та скасував Акт № 1 про проведення службового розслідування, який у розумінні Кодексу адміністративного судочинства України не є рішенням (нормативно-правовим актом або актом індивідуальної дії) суб'єкта владних повноважень. Акт перевірки за своєю правовою природою є лише носієм доказової інформації, а не рішенням органу. Предмет оскарження за правилами адміністративного судочинства повинен мати юридичне значення, тобто впливати на коло прав, свобод, законних інтересів чи обов'язків, встановлені законом умови їх реалізації. Відповідність висновків, викладених в Акті розслідування, фактичним обставинам, здійснюється судом при перевірці правомірності прийнятна його підтаві рішень. Акт, як один із видів доказів, досліджується судом та оцінюється, у тому числі, на відповідність вимогам, визначеним статтею 70 Кодексу адміністративного судочинства України.

Апелянт також стверджує, що спірне розпорядження № 41-к про його звільнення містить висновки по обставинам, перевірка яких під час службового розслідування не проводилась. Так, у розпорядження зазначено, що ОСОБА_1 самовільно, крім медалей, взяв без дозволу з робочого столу безпосереднього керівника ОСОБА_3 грамоти учасникам обласних змагань, які мав вручати переможцям перший заступник Голови районного державної адміністрації Орленко С.Л. Слід зазначити, що вказана подія відображена в Акті № 1 проведення службового розслідування, але позивач був звільнений за прогул, а не за взяття без дозволу керівника з його робочого столу грамот.

Доводи позивача про те, що комісія для проведення службового розслідування складалась із осіб, які упереджено до нього ставились і не були зацікавлені в об'єктивному розслідування, не підтверджені жодними доказами і ґрунтуються на припущеннях позивача, тому не можуть бути підставами для скасування спірного розпорядження № 255-р. Також, до складу комісії, окрім першого заступника Голови райдержадміністрації Орленко С.Л. та безпосереднього керівника позивача - ОСОБА_3, були включені начальник відділу кадрової роботи апарату райдержадміністрації, керівник апарату райдержадміністрації, завідувач юридичного сектору апарату райдержадміністрації та начальник служби у справах дітей райдержадміністрації, проте позивачем не зазначено в чому полягає упередженість саме цих членів комісії (а.с.44).

Здійснюючи перевірку доводів позивача про невідповідність стягнення у вигляді звільнення тяжкості вчиненого проступку і неврахування попередньої роботи, колегія суддів встановила, що наказом № 48-к від 19 вересня 2014 року ОСОБА_1 оголошувалась догана, про що зазначено в Акті № 1. Окрім того, вчинення прогулу без поважних причин визначена законодавцем як самостійна підстава для розірвання трудового договору. Визначальним фактором у такому випадку є встановлення вини працівника у скоєнні дисциплінарного правопорушення і відсутність поважних причин, за яких останній не перебував на роботі протягом трьох годин.

Відповідно до статті 202 Кодексу адміністративного судочинства України підставами для скасування постанови суду першої інстанції та ухвалення нового рішення є: неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення норм матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Зважаючи на те, що судом першої інстанції допущено порушення норм матеріального та процесуального права, які призвели до ухвалення незаконного та необґрунтованого рішення, апеляційна скарга підлягає задоволенню, оскаржена постанова - скасуванню із прийняттям нового рішення про відмову у задоволенні адміністративного позову за наведених вище підстав.

Керуючись статтями 195-196, 198, 202, 207 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Світловодської районної державної адміністрації - задовольнити.

Постанову Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 07 грудня 2015 р. по справі № 401/3188/15-а - скасувати.

В задоволенні позову ОСОБА_1 - відмовити

Постанова суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня її складення у повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий: А.В. Шлай

Суддя: С.М. Іванов

Суддя: С.В. Чабаненко