Справа № 02-5-4/2183, (2-а-5690/08)
Суддя: Саприкіна І.В.
Дата ухвалення: 2010-01-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: №02-5-4/2183, (2-а-5690/08) Головуючий у 1- й інстанції ОСОБА_1
Суддя - доповідач: Саприкіна І.В.

У Х В А Л А

Іменем України

20 січня 2010 р. м. Київ

Колегія суддів Київського апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді: Саприкіної І.В.,

суддів: Бараненка І.І., Василенка Я.М.,

при секретарі: Приходько Є.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві матеріали апеляційної скарги ОСОБА_2 на ухвалу Окружного адміністративного суду м. Києва від 16.10.2008 року по справі за її позовом до Генеральної прокуратури України, Прокуратури Буринського району Сумської області про визнання дій неправомірними, -

В С Т А Н О В И Л А:

ОСОБА_2 звернулась до Окружного адміністративного суду м. Києва з адміністративним позовом до Генеральної прокуратури України, Прокуратури Буринського району Сумської області про визнання дій щодо винесення постанов про відмову у порушенні кримінальної справи неправомірною.

Ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києва від 24.09.2008 року позивачу надано строк для усунення недоліків до 15.10.2008 року, оскільки в позовній заяві позивачем не зазначено, які саме його права, свободи чи інтереси були порушені відповідачами, внаслідок яких саме дій та якого саме органу в системі МВС та прокуратури. Крім того, позивачем заявлені вимоги до різних відповідачів, які потребують розєднання. Також до позовної заяви не додано докази направлення звернення до Генеральної прокуратури України та не зазначено номеру засобу звязку, адреси електронної пошти позивача та відповідача, що передбачено п.п. 2,3 ч. 1 ст. 106 КАСУ.

13.10.2008 року позивачем на виконання згаданих вище вимог подано пояснення з додатками до нього. Зокрема, надано копію звернення до Президента і Генеральної прокуратури від 14.07.2008 року, копії поштових повідомлень про вручення листів Генеральній прокуратурі від 10.05.2008 року та 06.07.2008 року.

Ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києва від 16.10.2008 року позов повернуто позивачу в звязку з не усуненням останнім недоліків.

Не погоджуючись з таким судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати незаконну, на його думку, ухвалу суду першої інстанції, а справу направити до того ж суду для продовження розгляду. При цьому апелянт посилається на незаконність, необґрунтованість та необєктивність оскаржуваного рішення, порушення судом норм процесуального права. Зауважує, що зазначену ухвалу отримано із запізненням, через що просить продовжити строк на апеляційне оскарження.

Відповідно до ч. 4 ст. 186 КАС України, заява про апеляційне оскарження ухвали суду першої інстанції подається протягом пяти днів з дня проголошення ухвали. Якщо ухвалу було постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, то строк подання заяви про апеляційне оскарження обчислюється з дня отримання нею копії ухвали. Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається протягом десяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження.

20.12.2008 року ОСОБА_2 отримала копію оскаржуваної ухвали, тому, колегія суддів приходить до висновку, що строк апеляційного оскарження ухвали Окружного адміністративного суду м. Києва від 16.10.2008 року апелянтом не пропущено, а тому відсутні правові підстави окремо вирішувати питання щодо поновлення пропущеного строку.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників процесу, що зявилися в судове засідання, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги та заперечення на апеляційну скаргу, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на наступне.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2 зверталась з письмовими скаргами в порядку ст. 97 КПК України, на які їй було надано письмові відповіді про відмову в порушенні кримінальної справи з наданням копії відповідної постанови.

Отже, позивачкою оскаржуються дії щодо неправомірності, на її думку, прийняття постанов про відмову в порушенні кримінальної справи у відповідності до КПК України. Проведення таких дій та їх порядок регулюються лише нормами КПК України, а тому всі скарги з приводу протиправності вищезгаданих дій повинні розглядатися виключно в порядку КПК України.

В даному випадку суду першої інстанції було б доцільно звернути увагу на ч. 1 ст. 2 КАС України, відповідно до положень якої завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших субєктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Відповідно до ст. 104 КАС України до адміністративного суду має право звернутися з адміністративним позовом особа, яка вважає, що порушено її права, свободи чи інтереси у сфері публічно-правових відносин.

Згідно ч. 2 ст. 4 КАС України, юрисдикція адміністративних судів поширюється на всі публічно-правові спори, крім спорів, для яких законом встановлений інший порядок судового вирішення.

Окрім того, варто звернути увагу суду першої інстанції на положення ч. 2 ст. 17 КАС України, згідно яких, компетенція адміністративних судів не поширюється на публічно-правові справи: …; 2) що належить вирішувати в порядку кримінального судочинства; … .

Отже, дані правовідносини є кримінально-правовими, а тому взагалі не підлягають розгляду адміністративними судами в порядку адміністративного судочинства, оскільки між сторонами не склалися публічно-правові відносини, тому дана справа не повинна вирішуватися в порядку адміністративного судочинства.

Частинами 1, 2 ст. 236 КПК України передбачено, що скарга на дії прокурора при проведенні ним досудового слідства або окремих слідчих дій у справі подається вищестоящому прокурору, який її розглядає в порядку і в строки передбачені ст. 234, 235 КПК України. Дії прокурора можуть бути оскаржені до суду.

Колегія суддів не може не звернути увагу на Рішення Конституційного Суду України за конституційним поданням Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень абзаців 3-5 ст. 248-3 ЦПК України та за конституційними зверненнями громадян ОСОБА_3 і ОСОБА_4 щодо офіційного тлумачення абзацу 4 ст. 248-3 ЦПК України (справа щодо конституційності ст. 248-3 ЦПК України) від 23.05.2001 року. Оскільки з даного рішення слідує, що захист прав і свобод людини не може бути надійним без надання їй можливості при розслідування кримінальної справи оскаржити до суду окремі процесуальні акти, дії чи бездіяльність органів дізнання, попереднього слідства і прокуратури. Таке оскарження може здійснюватись у порядку, встановленому КПК України, оскільки діяльність посадових осіб, як і діяльність суду, має свої особливості, не належить до сфери управлінської та не може бути предметом оскарження, визначеному главою 31-А ЦПК України (в редакції 1963 року).

Застосовуючи, в даному випадку, аналогію законодавства, судова колегія приходить до висновку, що скарги на дії посадових осіб органів державної влади, в тому числі, органів дізнання, попереднього слідства і прокуратури чи їх бездіяльність при розслідуванні кримінальної справи повинні розглядатися лише в порядку, встановленому КПК.

Отже, КАС України жодним чином не регулює та не визначає порядок оскарження дій щодо винесення органами МВС та прокуратури постанов про відмову в порушенні кримінальної справи, оскільки така процедура прописана в КПК України.

Окружний адміністративний суд м. Києва, повертаючи позов, прийшов до висновку про не усунення позивачем недоліків позовної заяви, визначених відповідною ухвалою.

Таким чином, встановивши фактичні обставини справи та проаналізувавши правові норми, які регулюють спірні правовідносини, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції при вирішенні спору не враховано одну обставину підвідомчість спору, а саме: спір виник щодо правомірності дій слідчих органів, а тому не має ознак публічно-правового спору.

З огляду на вищевикладене, судова колегія приходить до однозначного висновку, що спірні правовідносини є кримінальними, а тому взагалі не підлягають розгляду адміністративними судами в порядку адміністративного судочинства.

Встановивши фактичні обставини справи та проаналізувавши правові норми, які регулюють спірні правовідносини, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції неправомірно не враховано підвідомчість спору, а тому є неправильним висновок Окружного адміністративного суду м. Києва як про залишення позову без руху, так і його повернення позивачу.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції неправильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з порушенням норм процесуального права, а тому наявні всі підстави для його скасування.

У відповідності до вимог ч. 3 ст. 108 КАС України, позовна заява повертається позивачеві, якщо:

1) позивач не усунув недоліки позовної заяви, яку залишено без руху;

2) позивач до відкриття провадження в адміністративній справі подав заяву про її відкликання;

3) позовну заяву подано особою, яка не має адміністративної процесуальної дієздатності;

4) позовну заяву від імені позивача подано особою, яка не має повноважень на ведення справи;

5) у провадженні цього або іншого адміністративного суду є справа про спір між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав;

6) справа не підсудна цьому адміністративному суду.

Апеляційна інстанція не вбачає, в даному випадку, жодної із обставин, передбачених ст. 108 КАС України, що могла б слугувати, в даному випадку, для повернення позову позивачці.

Виходячи з положень ч. 1 ст. 109 КАС України, суддя відмовляє у відкритті провадження в адміністративній справі лише, якщо:

1) заяву не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства;

2) у спорі між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав є такі, що набрали законної сили: постанова суду чи ухвала суду про відмову у відкритті провадження в адміністративній справі, про закриття провадження в такій справі у зв'язку з відмовою позивача від адміністративного позову або примиренням сторін;

3) настала смерть фізичної особи чи припинено юридичну особу, які звернулися із позовною заявою або до яких пред'явлено адміністративний позов, якщо спірні правовідносини не допускають правонаступництва.

За таких обставин, суд першої інстанції повинен був прийти до висновку про необхідність відмови у відкритті провадження по даній справі, а не надання строку для усунення недоліків позовної заяви та повернення його позивачу для подачі до належного адмінсуду.

Враховуючи вище викладене, колегія суддів приходить до висновку про порушення Окружним адміністративним судом м. Києва норм процесуального права, що тягне за собою, як правовий наслідок скасування оскаржуваного рішення.

У відповідності до вимог ч. 1 ст. 195 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції може вийти за межі доводів апеляційної скарги в разі встановлення під час апеляційного провадження порушень, допущених судом першої інстанції, які призвели до неправильного вирішення справи.

Колегія суддів, в даному випадку, приходить до однозначного висновку щодо можливості вийти за межі апеляційної скарги позивача та скасувати ухвалу Окружного адміністративного суду м. Києва від 24.09.2008 року про надання строку для усунення недоліків, хоча така вимога апелянтом в апеляційній скарзі не ставилася.

За таких підстав колегія суддів знаходить, що ухвала суду першої інстанції, за змістом якої позивачу було надано строк для усунення недоліків, а також ухвала про повернення позову, підлягають скасуванню. Дану справу належить повернути до суду першої інстанції для вирішення питання щодо відкриття провадження.

Згідно зі ст. 199 КАС України за наслідками апеляційної скарги на ухвалу суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції має право скасувати ухвалу суду і постановити нову з направленням справи до суду першої інстанції для продовження розгляду справи.

Отже, колегія суддів прийшла до висновку про необхідність скасування ухвал Окружного адміністративного суду м. Києва від 24.09.2008 року та 16.10.2008 року з направленням справи до суду першої інстанції для вирішення питання щодо відкриття провадження.

Керуючись, ст.ст.3, 15, 17, 19, 195, 196, 199, 205, 206 КАС України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Ухвали Окружного адміністративного суду м. Києва від 24.09.2008 року та 16.10.2008 року скасувати, справу направити до суду першої інстанції для вирішення питання щодо відкриття провадження.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом одного місяця шляхом подачі касаційної скарги до Вищого адміністративного суду України.

Повний текст ухвали виготовлено 25.01.2010 року.

Головуючий: суддя:

Судді: