Справа № 2-а-350/10
Суддя: Гриценко П. П.
Дата ухвалення: 2010-03-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Путивльський районний суд Сумської області
Справа № 2-а-350 2010 рік
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 березня 2010 року Суддя Путивльського районного суду Сумської області Грищенко П.П. розглянувши в порядку письмового провадження адміністративний позов ОСОБА_1 до Управління Пенсійного Фонду України в Путивльському районі Сумської області (далі - УПФ) про зобовязання вчинити дії,-

ВСТАНОВИВ:

Позивачка звернулась до суду з позовом, який мотивує тим, що вона є дитиною війни і відповідно до ет. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війн)» мас і грало на отримання щомісячноїсоціальної допомоги в розмірі 30% мінімальної пенсії завіком. Однак всупереч вимогам цього закону7 така допомога у 2006 - 2009 р. р. йому не надавалася, а з січня 2008 р. виплачувалася лише у розмірі 10% від мінімальної пенсії за віком незважаючи на те, що рішеннями Конституційного суду України № брп/2007 від 09.07.2007 р. у справі № 1-29/2007 визнано неконституційними положення п. 12 ст. 71 Закону України «Про державний бюджет України на 2007 рік» від 19.12.2006 р., якими зупинилася дія ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», визнано такими, що не відповідають Конституції України ( є неконституційними) пункт 3 положення етапі 71 Закону України «Про державний бюджет України на 2007 рік» № 489- V від 19.12.2006 року.

Частково за рішенням Путивльського районного суду Сумської області було виплачено за 2007 - 2008 роки у розмірі 30%.

У звязку з цим, просила зобовязати відповідача нарахувати та виплатити їй як дитині війни щомісячну соціальну допомогу за 2009 рік у сумі 1088 грн. 00 коп. відповідно наведеного у позові розрахунку та виплачувати в подальшому 30% від мінімальної пенсії за віком на період дії Закону У країни «Про соціальний захист дітей війни».

Позивачка свої позовні вимоги підтримує, просить справу розглянути у її відсутність (а. с. 8).

Відповідач надіслав суду письмові заперечення ( а. с. 11), в який просив розглянути справу у його відсутність і відмовити впозові виходячи з наступного:

- згідно зі ст. 7 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» фінансове забезпечення державних соціальних гарантій, передбачених цим законом, здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України, а не Пенсійного фонду України, кошти якого використовуються виключно за призначенням і вилученню не підлягають в силу п. 9 Положення Про пенсійний фонд України. Управління діяло у відповідності до положень ст. ст. 77,110 Закону' України «Про державний бюджет України на 2006 рік», ст. ст. 71, 111 Закону України « Про державний бюджет України на 2007 рік», а рішення Конституційного Суду №6-рп/2007 року від 09.07.2007 року зворотної дії у часі не має. У 2008 році позивачу виплачувалась надбавка до пенсії у розмірі, передбаченому п. 41 розділу її Закону України «Про державшій бюджет України на 2008 рік та внесення змін до деякі« законодавчих актів України». Також має місце законодавча невизначеність порядку обчислення розміру мінімальної пенсії за віком з метою реалізації положень ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», оскільки мінімальний розмір пенсії за віком, встановлений ст. 28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», не може були застосований в силу ч. З цієї статті. Наполягали на застосуванні наслідків пропущення строку звернення до адміністративного суду, встановлені« ч. 1 ст. 100 КАС України, які позивач пропустив без поважних причин.

Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню зі слідуючі« підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 - позивачка у справі, відноситься до категорії діти війни і перебуває на обліку в управлінні Пенсійного фонда України у Путивльському районі ( а. с. 4,12).

Відповідно до ч. 1 ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставил, а також у старості а і в інших випадках, передбачені« законом.

Статтею 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» передбачено, що дітям війни пенсії або щомісячне довічне грошове у тримання чи державна соціальна допомога, що виплачується замість пенсії, підвищується на 30 відсотків мінімальної пенсії за віком. Наявність у позивача права на призначення їй підвищення до пенсії у розмірі 30% мінімальної пенсії за віком є визначальною для вирішення спору, крім того, це право гарантується Конституцією України (ст. 46 Конституції України).

Згідно ст. 7 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», фінансове забезпечення державних соціальні« гарантій, передбачених цим Законом, здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету.

Законом України «Про державний бюджет України на 2008 рік та внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 28.12,2007 року були внесені зміни до статті 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни». Відповідно до ці« змін було встановлено, що дітям війни до пенсії або щомісячного грошового утримання чи державної соціальної допомоги, що виплачується замість пенсії, виплачується підвищення до пенсії в розмірі надбавки, встановленої для учасників війни.

Як вбачається з довідки управління ( а. с. 12), позивачка як дитина війни таке підвищення до пенсії отримала у 2010 році: в січні та лютому - по 49,80 грн., у 2009 році: в січні - грудні - 49 грн., 80 коп. Надбавка дітям війни відповідно до ст. 6Закону України «Про соціальний захист дітей війни», в розмірі 30%, згідно рішення суду7 виплачена по 31.12.2008 року.

Відповідно до рішення Путивльського районного суду сумської області від 30 квітня 2009 року, яке набрало законної сили, за позовом ОСОБА_1, бездіяльність ПФУ в частіші не проведення нарахування і виплати й підвищення до пенсії з 09.07.2007 року та з 22.05.2008 року у відповідності до ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» визнана протиправною і УПФ у Путивльському районі зобовязано здійснити позивачці перерахунок пенсії з підвищенням її на 30% мінімальної пенсії за віком з розміру, встановленого ч. 1 с. 28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», і провести відповідні виплати а період з 09 литая 2007 р. по 31 грудня 2007 р. та з 22 травня 2008 р. по 31 грудня 2008 року ( а. с. 6).

Рішенням Конституційного Суду України №10-рп/2008 року від 22 травня 2008 року7, визнано такими, що не відповідають конституції України 9 є неконституційними) положення пункту 41 розділу 11 Закону України «Про державний бюджет України на 2008 рік та внесення змін до деяких законодавчих актів України».

Відповідно до ч.2 ст. 152 Конституції України закони, інші правові акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними втрачають чшшість з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність.

Доводи відповідача про те, що поняття «мінімальна пенсія за віком» про яке йдеться в статті 28 Закону7 України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», застосовується виключно для визначення пенсій, що призначаються лите за цим Законом і не стосуються дітей війни відповідно до ст. 6 Закону « Про соціальний захист дітей війни», не є переконливим.

Положення ст. 28 «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», не є перешкодою для застосування даної величини ( мінімального розміру пенсії за віком) до обрахування інших пенсій чи доплат повязаних з мінімальної пенсією за віком, оскільки чинним законодавством не встановлено іншого, крім передбаченого частиною першою статті мінімального розміру пенсії за віком, який застосовується виключно для визначення розмірів пенсій призначених згідно з цим Законом, оскільки наявність такої норми та відсутність іншого мінімального розміру пенсії за віком не є підставою для відмови в реалізації позивачем конституційної гарантії встановленої ст. 46 Конституції України та права на отримання доплати до пенсії, передбаченої ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни».

Не може бути підставою для відмови в позові і відсутність коштів для забезпечення виплат доплати до пенсії, оскільки відсутність коштів не є підставою невиконання зобовязань, покладених на УІІФ законодавством.

За таких обставин, немає жодних законодавчих обмежень щодо виплати такого підвищення у 2009 - 2010 роках і ГІФУ з 01.01.2009 року повинно було виплачувати позивачці підвищення до пенсії у відповідності до ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни».

Доводи відповідача щодо невизначеності на законодавчому рівні питання відносно органу а який покладено обовязок здійснення виплат підвищення до пенсії особам, які мають статус дитини війни є безпідставними, оскільки відповідно до Закону України « Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» рішення про призначення та перерахунок пенсій приймаються районним Управлінням Пенсійного фонду України за місцем проживання пенсіонерів.

Також суд відхиляє доводи відповідача щодо пропущення строку звернення до суду з позовом, враховуючи положення ч.2 ст. 46 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», яка визначає, що нараховані суми пенсії, не отримані з вени органу, що призначає та виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь - яким строком.

Задовольняючи позов частково, суд виходить з того, що вимоги про встановлення обов'язку Управління нарахувати і виплатити підвищення до пенсії у визначеній позивачкою грошовій сумі не підлягають задоволенню, оскільки суд не справі перебирати на себе функцію державного органу, якому такі повноваження надані законом.

Суд, також зазначає, що вимоги позивачки про зобовязання відповідача проводити такі виплати в розмірах, визначених ст.6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», і на ділі в період дії цього закону, не підлягають задоволенню , поскільки її права після постановлений рішення суду ще не порушені, а у відповідності до вимог п. п. 1,2 ст. 2 КАС України, суд не має права зобовязати відповідача вчиняти якісь дії на майбутнє.

Однак, виходячи зі змісту позову, з метою повного захисту прав позивачки, суд вважає за необхідне на підставі ч. 2 ст. 11 КАС України вийти за межі позовних вимог та визнати протиправною бездіяльність Управління в частині невиконання приписів ст. 6 Закону' України «про соціальний захист дітей війни», що призвело до порушення прав позивачки на своєчасне отримання підвищення до пенсії і зобовязати відповідача нарахувати та виплатити позивачці таке підвищення з 01.01.2009 року, тобто по день винесення рішення у справі, з урахуванням раніше отриманих сум.

Відповідно до ч. ч. 1,3 ст. 94 КАС України підлягають присудженню з державного бюджету України на користь позивачки понесені витрати по салаті судового збору пропорційно задоволеним вимогам.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 19,22,46,75,92,152 Конституції України, ст. 73 Закону України «Про Конституційний Суд України», ч. 1 ст. 28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», ст. ст. 3,6 Закону України « Про соціальний захист дітей війни», ст.ст. 8-11.71,94,122,160-163 КАС України, суд-

ПОСТАНОВИВ:

Позов ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Управління Пенсійного Фонду України в Путивльському районі Сумської області в частині не проведення нарахування та виплат ОСОБА_1 підвищення до пенсії у відповідності до ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» з 01.01.2009 року

Зобовязати Управління Пенсійного Фонду України в Путивльському районі Сумської здійснити перерахунок пенсії ОСОБА_1 з підвищенням її на 30 відсотків мінімальної пенсії за віком з розміру, встановленого ч. 1 ст. 28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», і провести виплату недоплачених сум пенсії за період з 01 січня 2009 року по 05 березня 2010 року.

У задоволенні інших вимог відмовити.

Стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 1 гри.70 коп. судового збору.

Постанова може бути оскаржена до Харківського апеляційного адміністративного суду через Путивльський районний суд шляхом подачі заяви про апеляційне оскарження протягом 10 - денний строк з дня отримання її копії заяви про апеляційне оскарження і подання після цього протягом 20 днів апеляційної скарги, або в порядку ч. 5 ст. 186 КАС України.

Суддя:підпис

З оригіналом згідно.

Суддя

Путивльського районного суду ОСОБА_2