Справа № 826/121/16
Суддя: Кобилянський К.М.
Дата ухвалення: 2016-03-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

11 березня 2016 року 12:45 № 826/121/16

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Кобилянського К.М., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1
до Державної податкової інспекції у Голосіївському районі Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві
про визнання протиправними та скасування акта перевірки та податкового повідомлення-рішення,
ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовною заявою до Державної податкової інспекції у Голосіївському районі Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві, у якій просить суд:

1) визнати протиправним та скасувати акт перевірки Державної податкової інспекції у Голосіївському районі Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві від 20.11.2015 №689/1-26-50-17-01/НОМЕР_1 "Про результати документальної позапланової невиїзної перевірки своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків фізичної особи ОСОБА_1 за період з 01.01.2014 по 31.12.2014";

2) визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Голосіївському районі Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві від 03.12.2015 №.

Під час розгляду справи представник позивача підтримав заявлені позовні вимоги в повному обсязі та зазначив, що не погоджується з висновками акта перевірки щодо порушення позивачем норм Податкового кодексу України при визначенні суми податку на доходи фізичних осіб, оскільки висновки відповідача за наслідками проведеної перевірки щодо порушень позивачем норм Податкового кодексу України є хибними, базуються виключно на суб'єктивних припущеннях перевіряючих, які не мають підтвердження належними доказами.

Представник відповідача проти позову заперечував, при цьому посилаючись на те, що під час проведення перевірки встановлено заниження позивачем податку на доходи фізичних осіб в сумі 599 856,60 грн. Враховуючи зазначені обставин, податковий орган просить суд в задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва, встановив наступне.

03 грудня 2015 відповідачем на підставі акта перевірки № 689/1-26-50-17-01- від 20.11.2015, прийнято податкове повідомлення рішення:

- № НОМЕР_2, яким позивачу, за порушення п.п. 49.1, 49.2, 163.1.1, 164.2.17 Податкового кодексу України збільшено суму грошового зобов'язання за платежем «податок на доходи фізичних осіб» всього в сумі 749 990,75 грн., в т.ч. за основним платежем в сумі 599 856,60 грн., штрафними (фінансовими) санкціями в сумі 150 134,15 грн.

Як вбачається з акта перевірки та письмових заперечень відповідача, збільшення грошового зобов'язання та застосування до позивача штрафних санкцій, ґрунтується на наступних обставинах.

Так, під час перевірки відповідачем встановлено, що ПАТ «КБ «НАДРА» прийнято рішення про списання кредитної заборгованості в сумі 3 530 001,16 грн. по клієнту банка ОСОБА_1 За інформацією банку, боржнику, відповідно додаткової угоди № 3 від 15.04.2014 за договором № 03/ККН/99/2008-840 від 07.08.2008 було списано кредитну заборгованість у сумі 3 530 001,16 грн. Суму списаного боргу було включено банком до податкового розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податків і сум утриманого з них податку (форма 1-ДФ) за II кв. 2014 з ознакою « 126» (дохід, отриманий платником податку як додаткове благо).

Враховуючи те, що фізичною особою ОСОБА_1 до ДПІ у Голосіївському р-ні. ГУ ДФС м. Києва не подано декларацію про майновий стан та доходи за 2014 та не задекларовано отриманий у II кв. 2014 дохід у вигляді додаткового блага на загальну суму 3 530 001,16 грн., контролюючий орган дійшов переконання про те, що фізичною особою ОСОБА_1 приховано дохід за 2014, який підлягає оподаткуванню податком з доходів фізичних осіб у сумі 12 180,00 грн. за ставкою 15% та у сумі 3 517 821,16 грн. за ставкою 17%, відповідно до ст. 167 Податкового кодексу країни.

Не погоджуючись з обґрунтованістю зазначених вище доводів відповідача та, як наслідок, з правомірністю оскаржуваного податкового повідомлення-рішення, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Оцінивши за правилами ст. 86 Кодексу адміністративного судочинства України надані сторонами докази та пояснення, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні, Окружний адміністративний суд міста Києва вважає, що позов підлягає задоволенню, з наступних підстав.

07 серпня 2008 між позивачем і публічним акціонерним товариством «Комерційний Банк «Надра» укладено кредитний договір №03/ККН/99/2008-840, відповідно до умов якого, ПАТ «Комерційний Банк «Надра» надав позивачу у тимчасове користування на умовах забезпеченості повернення, строковості та платності грошові кошти в сумі 350 000 дол. США зі сплатою відсотків у розмірі 15,1 % річних.

15 квітня 2014 між позивачем і публічним акціонерним товариством «Комерційний Банк «Надра» укладено додатковий договір про внесення змін та доповнень № 3 до кредитного договору № 03/ККН/99/2008-840 від 07 серпня 2008, відповідно до якого позивач до 16.04.2014 зобов'язався: погасити боргові зобов'язання за кредитним договором у розмірі не менше ніж 347 591 доларів США у черговості згідно умов кредитного договору; відшкодувати банку у повному обсязі витрати, пов'язані із веденням претензійно-позовної роботи у розмірі 8915 грн.

За умови належного та своєчасного виконання ОСОБА_1 зазначених зобов'язань, банк здійснює: прощення залишку заборгованості ОСОБА_1 за кредитним договором у розмірі, що існуватиме після виконання останнім зобов'язань, передбачених додатковим договором; відміну в повному обсязі нарахованої неустойки (пені, штрафи) у розмірі, станом на день укладання сторонами цього додаткового договору.

Під прощенням залишку заборгованості ОСОБА_1 за кредитним договором мається на увазі прощення нарахованих публічним акціонерним товариством «Комерційний Банк «Надра» процентів (п. 1.3 додаткового договору) в сумі 3 530 001,16 грн.

Як зазначає позивач та не заперечено і не спростовано відповідачем, зазначені зобов'язання були виконані сторонами. Згідно довідки, виданої ПАТ «КБ «НАДРА» 15.04.2014 за № 914/01-01 заборгованість за кредитним договором № 03/ККН/99/8008-840 від 07.08.2008 відсутня. Кредит закрито. Відповідно до квитанції № 141587429 від 15.04.2014 позивач перерахував на рахунок ПАТ «КБ «НАДРА» кошти в сумі 347 591 доларів США.

Згідно з пунктом 44.1 статті 44 Податкового кодексу України для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Відповідно до п. 164.1 ст. 164 Податкового кодексу України базою оподаткування доходів фізичних осіб є загальний оподатковуваний дохід, з урахуванням особливостей, визначених цим розділом. Загальний оподатковуваний дохід - будь-який дохід, який підлягає оподаткуванню, нарахований (виплачений, наданий) на користь платника податку протягом звітного податкового періоду.

Підпунктами 164.1.2 та 164.1.3. Податкового кодексу України встановлено, що загальний місячний оподатковуваний дохід складається із суми оподатковуваних доходів, нарахованих (виплачених, наданих) протягом такого звітного податкового місяця. Загальний річний оподатковуваний дохід дорівнює сумі загальних місячних оподатковуваних доходів, іноземних доходів, отриманих протягом такого звітного податкового року.

У відповідності до абзацу «д» підпункту 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 Податкового кодексу України до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включається дохід, отриманий платником податку як додаткове благо (крім випадків, передбачених статтею 165 цього Кодексу) у вигляді суми боргу платника податку, анульованого (прощеного) кредитором за його самостійним рішенням, не пов'язаним з процедурою банкрутства, до закінчення строку позовної давності. Якщо кредитор повідомляє платника податку-боржника рекомендованим листом з повідомленням про вручення або шляхом укладення відповідного договору, або шляхом надання повідомлення боржнику під підпис особисто про анулювання (прощеного) боргу та включає суму анульованого (прощеного) боргу до податкового розрахунку суми доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, за підсумками звітного періоду, у якому такий борг було анульовано (прощеного), такий боржник самостійно сплачує податок з таких доходів та відображає їх у річній податковій декларації.

Відтак, обов'язок для сплати фізичною особою податку на доходи фізичних осіб від отриманого додаткового блага, згідно абзацу «д» підпункту 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 Податкового кодексу України, виникає за наступних обов'язкових умов: повідомлення кредитором щодо прощення кредитної заборгованості та отримання позичальником додаткового блага у формі суми анульованого боргу (що було виконано банком); включення кредитором суми анульованого (прощеного) боргу до податкового розрахунку суми доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платника податку, за підсумками звітного періоду, у якому такий борг було анульовано (прощеного).

Разом з тим пп. 165.1.55 п. 165.1 ст. 165 Податкового кодексу України встановлено, що до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку не включаються такі доходи, як сума процентів, комісії та/або штрафних санкцій (пені), прощених (анульованих) кредитором за його самостійним рішенням, не пов'язаним із процедурою його банкрутства, до закінчення строку позовної давності.

Як встановлено судом та не заперечується відповідачем, укладеною додатковою угодою позивачу прощено нараховану раніше частину боргу за нарахованими/простроченими відсотками та відмінено стягнення штрафних санкцій в претензійно-позовному порядку, а відтак, з урахуванням вимог пп. 165.1.55 п. 165.1 ст. 165 Податкового кодексу України, сума в розмірі 3 530 001,16 грн. не підлягає включенню до оподатковуваного доходу платника податку, внаслідок чого нарахування позивачу суми податку на доходи фізичних осіб в розмірі 599 856,60 грн. є неправомірним.

Стосовно позовних вимог про визнання протиправним та скасування акта перевірки від 20.11.2015 №689/1-26-50-17-01/НОМЕР_1, суд зазначає наступне.

Частиною 1 ст. 17 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на правовідносини, що виникають у зв'язку з здійсненням суб'єктом владних повноважень владних управлінських функцій, а також у зв'язку з публічним формуванням суб'єкта владних повноважень шляхом виборів або референдуму.

Відповідно до частини другої статті 17 Кодексу адміністративного судочинства України юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема, спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

Як вбачається з наведеної правової норми, рішення суб'єкта владних повноважень можуть бути виражені у формі нормативно-правових актів чи актів індивідуальної дії.

Поняття нормативно-правового акта та акта індивідуальної дії в Кодексі адміністративного судочинства не врегульовані, а тому при визначення цих понять слід звернутися до загальних понять права.

Так, нормативно-правовий акт - це прийнятий уповноваженим державним чи іншим органом у межах його компетенції офіційний письмовий документ, який встановлює, змінює чи скасовує норми права, носить загальний чи локальний характер та застосовується неодноразово; акт індивідуальної дії - виданий суб'єктом владних повноважень документ, прийнятий з метою реалізації його повноважень, які породжують права та обов'язки у того суб'єкта, якому вони адресовані.

Визначальною ознакою як нормативно-правового акта так і акта індивідуальної дії є обов'язковість його приписів для відповідного суб'єкта (кола суб'єктів), дотримання яких забезпечується правовими механізмами.

Акт перевірки не є рішеннями суб'єкта владних повноважень в розумінні Кодексу адміністративного судочинства України, оскільки не спричиняє виникнення будь-яких прав і обов'язків осіб чи суб'єктів владних повноважень, лише фіксує виявлені перевіркою порушення, а отже, не породжує правовідносин, що можуть бути предметом судового реагування.

При цьому, право прийняття за наслідками акта перевірки рішення органом державної податкової служби відповідних правових актів індивідуальної дії - податкових повідомлень-рішень, належить до його дискреційних (виключних) повноважень, в т.ч. може бути не реалізовано.

Відповідно до частини другої статті 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі.

В процесі розгляду справи суд встановив відсутність порушеного права позивача у зв'язку зі складанням органом державної податкової служби оскаржуваного акту перевірки.

Виходячи із меж заявленого позову, системного аналізу норм чинного законодавства, суд приходить до висновку, що акт перевірки не порушує охоронюваних законом прав та інтересів позивача, а відтак позовні вимоги, в цій частині, є необґрунтованими та такими, що задоволенню не підлягають.

Також позивачем, в порушення положень ст. 11 Кодексу адміністративного судочинства України, правового обґрунтування недодержання перевіряючим процедури складання акта перевірки в адміністративному позові не визначено, а в ході судового розгляду не доведено.

Враховуючи, що обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними конкретними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування, суд прийшов до висновку, що в позовній заяві наведені обставини, які не підтверджуються достатніми доказами, що, в свою чергу, свідчить про не обґрунтованість заявлених позовних вимог в частині скасування акта перевірки.

Частиною 2 ст. 9 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Оцінивши докази, наявні в матеріалах справи, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному та об'єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд вважає, що адміністративний позов підлягає задоволенню частково.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд зазначає наступне.

Згідно з ч. 3 ст. 94 Кодексу адміністративного судочинства України якщо адміністративний позов задоволено частково, судові витрати, здійснені позивачем, присуджуються йому відповідно до задоволених вимог, а відповідачу - відповідно до тієї частини вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Керуючись статтями 69-71, 94, 160-163, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Адміністративний позов ОСОБА_1 - задовольнити частково.

2. Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Голосіївському районі Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві від 03.12.2015 №.

3. В задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

4. Стягнути судові витрати в сумі 6090 (шість тисяч дев'яносто) грн. на користь ОСОБА_1 (код платника НОМЕР_1) шляхом їх безспірного списання з рахунків Державної податкової інспекції в Голосіївському районі ГУ ДФС у місті Києві за рахунок бюджетних асигнувань.

Постанова набирає законної сили відповідно до статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя К.М. Кобилянський