Справа № 296/12034/13-а
Суддя: Шалота К. В.
Дата ухвалення: 2014-06-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 червня 2014 р. м.Житомир

Корольовський районний суд м. Житомира в складі:

головуючого судді Шалоти К.В.,

за участю секретаря судового засідання Давиденко В.В.,

представника позивача ОСОБА_1,

представника відповідача ОСОБА_2,

представника третьої особи ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_4 до Виконавчого комітету Житомирської міської ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Комунальне підприємство Виробниче житлове ремонтно-експлуатаційне підприємство №14 Житомирської міської ради про визнання протиправним (скасування) рішення Виконавчого комітету Житомирської міської ради від 16 травня 2013 року № 205,

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_4 звернулася до Корольовського районного суду м. Житомира із адміністративним позовом до виконавчого комітету Житомирської міської ради, в якому просила визнати протиправним (скасувати) рішення виконавчого комітету Житомирської міської ради VI скликання «Про встановлення тарифів на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, що надаються КП «ВЖРЕП № 14» від 16 травня 2013 року № 205 з моменту його прийняття.

Позов обґрунтовувався тим, що приймаючи оскаржуване рішення виконавчий комітет Житомирської міської ради не дотримався строків від дня оприлюднення проекту рішення до дня його прийняття (фактично 3 дні замість 20 днів), не виконав обовязку здійснення контролю за формуванням тарифів та оприлюдненням необхідної інформації щодо вказаних тарифів з боку виконавців цих послуг.

Крім того, посилався на те, що оскаржуваним рішенням виконавчий комітет Житомирської міської ради встановив тарифи не тільки тарифи, що вводяться з 01 червня 2013 року, а й з 01 грудня 2013 року, за відсутності інформації про відсоток зростання всіх основних складових тарифу (заробітної плати, електроенергії, матеріалів), а також затвердив розрахунки витрат з прибирання прибудинкової території і сходових кліток та проведення поточних ремонтів без врахування затверджених відповідачем норм.

На виконання вимог частини 3 статті 171 Кодексу адміністративного судочинства України виконавчим комітетом Житомирської міської ради здійснено опублікування оголошення щодо оскарження рішення виконавчого комітету Житомирської міської ради «Про встановлення тарифів на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, що надаються КП «ВЖРЕП № 14» від 16 травня 2013 року № 205 у виданні, в якому цей акт був офіційно оприлюднений місцевій газеті Місто, випуск №15 (893) від 18 квітня 2014 року, про що є докази в матеріалах справи (а.с. 109).

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі з підстав викладених у позовній заяві просив позов задовольнити, додатково пояснив, що позивачем не пропущено строк звернення до суду, оскільки оскаржуване рішення виконавчого комітету Житомирської міської ради було опрелюднено на офіційному веб-сайті відповідача лише 31 травня 2013 року, а позивач звернулася до суду з цим позовом 30 листопада 2013 року.

Представник відповідача виконавчого комітету Житомирської міської ради позов не визнала, пояснила, що прийняття та оприлюднення тарифів відбувалося з дотриманням вимог чинного «Порядку доведення до споживачів інформації про перелік житлово-комунальних послуг, структуру цін/тарифів, зміну цін/тарифів з обґрунтуванням її необхідності та про врахування відповідної позиції територіальних громад», затвердженого наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 30.07.2012 № 390, а зміна розміру тарифу відбулася у звязку із зміною законодавства, зміною розміру мінімальної заробітної плати, зростанням цін на енергоносії та матеріали, збільшення вартості робіт. Також посилаючись на пропущення позивачем строків звернення до суду просила позовну заяву залишити без розгляду.

Представник третьої особи без самостійних вимог КП "ВЖРЕП №14" в судовому засіданні проти позову заперечував, надав суду письмові пояснення, в яких посилаючись на те, що тарифи на послуги підприємства були розроблені з дотримання вимог існуючого Порядку №569 від 01.06.2011 р., а причинами їх збільшення були відповідне зростання розміру мінімальної заробітної плати, вартості паливно-мастильних матеріалів та ріст цін на товари і послуги, а також вказавши, що інформація про зміну розмірів тарифів на послуги підприємства була доведена до відома споживачів у встановленому порядку, просив у задоволенні позову відмовити.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши подані документи і матеріали, всебічно і повно зясувавши фактичні обставини на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що позов задоволенню не підлягає з огляду на наступне.

Відповідно до вимог частини 2 статті 171 Кодексу адміністративного судочинства України право оскаржити нормативно-правовий акт мають особи, щодо яких його застосовано, а також особи, які є суб'єктом правовідносин, у яких буде застосовано цей акт.

Таким чином, особа має право оскаржити нормативно-правовий акт не лише тоді, коли щодо неї застосовано цей акт, а й на майбутнє щоб запобігти такому застосуванню, але за умови, що така особа є субєктом відповідних правовідносин.

Враховуючи вимоги вищевказаного положення Кодексу адміністративного судочинства України, позивач повинен довести факт застосування до нього оскаржуваного нормативно-правового акта або те, що він є субєктом відповідних відносин, на які поширює дію цей акт.

З огляду на те, що оскаржуваним рішенням встановлено тарифи на комунальні послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, що надає КП «ВЖРЕП № 14», а 05 жовтня 2006 року між КП «ВЖРЕП № 14» як виконавцем та ОСОБА_4 як споживачем було укладено типовий договір про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій у будинку №1/463 по вул. БОС в м. Житомирі, судом встановлено, що позивач є субєктом правовідносин, в яких застосовуються оскаржуване рішення (копії договору містяться в матеріалах справи (а.с. 98-99).

Судом встановлено, що 04 березня 2013 року на офіційному веб-сайті Житомирської міської ради було оприлюднено проект рішення виконавчого комітету Житомирської міської ради "Про встановлення тарифів на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, що надаються КП "ВЖРЕП № 14" (а.с. 106).

13 травня 2013 року виконавчий комітет Житомирської міської ради вніс зміни до проекту рішення "Про встановлення тарифів на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, що надаються КП "ВЖРЕП № 14" щодо складових вартості тарифів, а саме здійснено розділення на окремі складові тарифів без зміни їх сукупної вартостей.

16 травня 2013 року Рішенням виконавчого комітету Житомирської міської ради № 205 "Про встановлення тарифів на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, що надаються КП "ВЖРЕП № 14" (надалі також "Рішення № 205"), зокрема:

1. Встановлено для комунального підприємства КП "ВЖРЕП" Житомирської міської ради:

1.1. перелік і періодичність обовязкових послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій згідно з додатком 1;

1.2. тарифи на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій окремо за кожним будинком згідно з додатками 2, 3 (а.с. 40, 41-43).

17 травня 2013 року вказане рішення виконавчий комітет Житомирської міської ради № 205 від 16 травня 2013 року було опубліковано в спецвипуску газети «Місто», а 31 травня 2013 року на офіційному веб-сайті Житомирської міської ради (а.с. 54, 106).

10 вересня 2013 року виконавчий комітет Житомирської міської ради прийняв рішення № 434 "Про внесення змін до рішень виконавчого комітету міської ради від 16.05.13 №№ 191, 193, 195, 197, 199, 201, 202, 203, 205, 206, 208", згідно якого до названих рішень, якими встановлені з 1 червня 2013 року перелік та тарифи на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, що надаються відповідними КП "ВЖРЕП" внесені зміни у звязку з виведення послуги з вивезення побутових відходів зі складу послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (а.с 63-65).

Позивач вважає рішення виконавчого комітету Житомирської міської ради № 205 від 16 травня 2013 року протиправним та такими, що підлягають скасуванню з дати його прийняття.

Відтак, предметом судового розгляду в даній адміністративній справі є позовні вимоги про визнання протиправним та нечинним рішення виконавчого комітету Житомирської міської ради № 205 від 16 травня 2013 року, як рішення субєкта владних повноважень. Завданням адміністративного суду є перевірка правомірності (легальності) даних рішень з огляду на чіткі критерії, які зазначені у частині 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України.

Частиною 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України встановлені критерії, якими керується адміністративний суд при перевірці рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень. Відповідність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень передбаченим частиною 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України критеріям перевіряється судом з урахуванням закріпленого статтею 9 Кодексу адміністративного судочинства України принципу законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та, враховуючи те, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу свої вимог і заперечень, Суд звертає увагу на наступне.

Основними вимогами до рішення субєкта владних повноважень в спірних правовідносинах є законність такого рішення (тобто правильне застосування норм матеріального права) та дотримання при його прийнятті вимог процесуальних норм (тобто, норм, які встановлюють процедуру прийняття даного рішення).

Відповідно до вимог чинного законодавства України рішення субєкта владних повноважень повинно відповідати як вимогам законності (тобто правильне застосування норм матеріального права), так і бути прийнятим у точній відповідності до встановленої законом процедури (дотримання процесуальних норм).

Дотримання процедури при прийнятті субєктом владних повноважень оскаржуваного рішення перевіряється адміністративним судом з огляду на дотримання ним вимог частини 2 статті 19 Конституції України, відповідно до якої органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Підставами для визнання акта недійсним є невідповідність його вимогам чинного законодавства та/або визначеній законом компетенції органу, який видав цей акт. Обов'язковою умовою визнання акта недійсним є також порушення у зв'язку з прийняттям відповідного акта прав та охоронюваних законом інтересів підприємства чи організації позивача у справі.

Так, оскаржуваним Рішенням № 205 встановлено тарифи на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, що надаються КП "ВЖРЕП № 14" за кожним будинком окремо, з проведенням нарахування споживачам за фактично надані послуги (роботи) з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій до 05 числа місяця, що настає за розрахунковим, та введенням в дію через 15 днів з дня його офіційного оприлюднення в друкованих засобах масової інформації.

Згідно преамбули зазначеного рішення його прийнято відповідно до законів України «Про місцеве самоврядування в Україні», «Про житлово-комунальні послуги», постанови Кабінету Міністрів України від 01.06.11 №869 "Про забезпечення єдиного підходу до формування тарифів на житлово-комунальні послуги", рішення виконкому міської ради від 08.07.10 №496 "Про затвердження площ прибудинкових територій, що призначені для обслуговування житлових будинків" (зі змінами), наказів Держжитлокомунгоспу України від 04.08.97 №59 та від 04.08.05 №76, з метою приведення тарифів до економічно обґрунтованих витрат.

Статтею 5 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» визначено, що система місцевого самоврядування включає:

- територіальну громаду;

- сільську, селищну, міську раду;

- сільського, селищного, міського голову;

- виконавчі органи сільської, селищної, міської ради;

- районні та обласні ради, що представляють спільні інтереси територіальних громад сіл, селищ, міст;

- органи самоорганізації населення.

Види актів органів та посадових осіб місцевого самоврядування визначено статтею 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні».

Згідно з частиною 6 статті 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні»виконавчий комітет сільської, селищної, міської, районної у місті (у разі її створення) ради в межах своїх повноважень приймає рішення. Рішення виконавчого комітету приймаються на його засіданні більшістю голосів від загального складу виконавчого комітету і підписуються сільським, селищним, міським головою, головою районної у місті ради.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» до повноважень органів місцевого самоврядування у сфері житлово-комунальних послуг належить встановлення цін/тарифів на житлово-комунальні послуги відповідно до закону.

Відповідно до статті 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» до повноважень органів місцевого самоврядування у сфері житлово-комунальних послуг належить:

1) затвердження та реалізація місцевих програм у сфері житлово-комунального господарства, участь у розробленні та реалізації відповідних державних і регіональних програм;

2) встановлення цін/тарифів на житлово-комунальні послуги відповідно до закону;

3) затвердження норм споживання та якості житлово-комунальних послуг, контроль за їх дотриманням;

4) визначення виконавця житлово-комунальних послуг відповідно до цього Закону в порядку, затвердженому центральним органом виконавчої влади з питань житлово-комунального господарства;

5) управління об'єктами у сфері житлово-комунальних послуг, що перебувають у комунальній власності відповідних територіальних громад, забезпечення їх належного утримання та ефективної експлуатації;

6) забезпечення населення житлово-комунальними послугами необхідних рівня та якості;

7) встановлення зручного для населення режиму роботи виробників та виконавців;

8) інформування населення відповідно до законодавства про реалізацію місцевих програм у сфері житлово-комунального господарства, а також щодо відповідності якості житлово-комунальних послуг нормативам, нормам, стандартам та правилам;

9) укладання договорів з підприємствами різних форм власності на вироблення та/або виконання житлово-комунальних послуг;

10) здійснення контролю за дотриманням законодавства щодо захисту прав споживачів у сфері житлово-комунальних послуг;

11) проведення моніторингу виконання місцевих програм розвитку житлово-комунального господарства;

12) вирішення інших питань у сфері житлово-комунальних послуг відповідно до законів.

Разом з тим, відповідно до статті 6 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» до повноважень Ради міністрів Автономної Республіки Крим, обласних, Київської і Севастопольської міських державних адміністрацій у сфері житлово-комунальних послуг належить:

1) забезпечення дотримання вимог законодавства у цій сфері;

2) розроблення і реалізація регіональних та місцевих програм, участь у розробленні і реалізації державних програм у цій сфері;

3) ліцензування певних видів господарської діяльності відповідно до закону;

4) взаємодія з органами місцевого самоврядування з питань надання житлово-комунальних послуг та регулювання цін/тарифів у межах своїх повноважень;

5) залучення небюджетних джерел фінансування для забезпечення виконання державних та регіональних програм у сфері житлово-комунальних послуг;

6) здійснення контролю цін/тарифів на житлово-комунальні послуги та моніторингу стану розрахунків за них;

7) вирішення інших питань у сфері житлово-комунальних послуг відповідно до законів.

Відтак, Суд звертає увагу на те, що чинне законодавство України про житлово-комунальні послуги імперативно розмежовує повноваження місцевих органів виконавчої влади (Житомирської обласної державної адміністрації) та органів місцевого самоврядування (Житомирської міської ради) у цій сфері.

Підпункт 2 пункту "а" статті 28 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» відносить до власних (самоврядних) повноважень виконавчих органів сільських, міських рад повноваження з встановлення в порядку і межах, визначених законодавством, тарифів на побутові, комунальні (крім тарифів на теплову енергію, централізоване водопостачання та водовідведення, перероблення та захоронення побутових відходів, які встановлюються національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері комунальних послуг), транспортні та інші послуги.

Ціни/тарифи на комунальні послуги та послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій формуються і затверджуються центральними органами виконавчої влади, національними комісіями, що здійснюють державне регулювання у відповідних сферах, та органами місцевого самоврядування відповідно до їхніх повноважень, визначених законом (ч. 2 ст. 14 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»).

Відповідно до частин другої та третьої статті 31 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" виконавці/виробники здійснюють розрахунки економічно обґрунтованих витрат на виробництво (надання) житлово-комунальних послуг і подають їх органам, уповноваженим здійснювати встановлення тарифів.

Органи місцевого самоврядування встановлюють тарифи на житлово-комунальні послуги в розмірі не нижче економічно обґрунтованих витрат на їх виробництво. При встановленні цін/тарифів на послуги, які виробляються суб'єктами природних монополій, діяльність яких регулюється національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері комунальних послуг, та національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики, відповідно до законодавства, повноваження органів місцевого самоврядування поширюються виключно на тариф (складову тарифу), який (яка) не підлягає встановленню цими національними комісіями.

Аналіз вказаних положень статті 31 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" свідчить про те, що тарифи на житлово-комунальні послуги встановлюються органами місцевого самоврядування в розмірі не нижче економічно обґрунтованих витрат на їх виробництво, розрахунок яких здійснюють виконавці/виробники житлово-комунальних послуг.

Відповідно до частин 1 статті 31 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" порядок формування тарифів на кожний вид житлово-комунальних послуг другої групи (пункт 2 частини першої статті 14 цього Закону) визначає Кабінет Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 01.06.2011 року №869 «Про забезпечення єдиного підходу до формування тарифів на житлово-комунальні послуги» затверджено Порядок формування тарифів на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, який поширюється на суб'єктів господарювання всіх форм власності, які надають послуги (далі - виконавці), суб'єктів господарювання всіх форм власності, що спеціалізуються на виконанні окремих послуг, на умовах субпідрядних договорів з виконавцями (далі - субпідрядники), органи місцевого самоврядування, власників, орендарів житлових будинків (гуртожитків), власників (наймачів) квартир (житлових приміщень у гуртожитках), власників нежитлових приміщень у житлових будинках (гуртожитках).

Відповідно до п. 2 вказаного порядку тариф на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (далі - тариф на послуги) - вартість надання таких послуг, розрахована на основі економічно обґрунтованих планованих (нормативних) витрат з урахуванням планового прибутку та податку на додану вартість.

Тариф на послуги розраховується окремо за кожним будинком залежно від запланованих кількісних показників послуг, що фактично повинні надаватися для забезпечення належного санітарно-гігієнічного, протипожежного, технічного стану будинків і споруд та прибудинкових територій з урахуванням переліку послуг згідно з додатком до цього Порядку.

Вищенаведені нормативні акти є спеціалізованими актами у сфері встановлення тарифів на житлово-комунальні послуги і законодавцем не передбачений обов"язок органу місцевого самоврядування контролю економічного обгрунтування витрат під час формування цін (тарифів) на житлово-комунальні послуги.

При цьому, поданим позовом жодні рішення, дії чи бездіяльність виконавця житлово-комунальних послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій КП «ВЖРЕП №14» щодо розрахунку економічно обґрунтованих витрат на надання житлово-комунальних послуг, позивачем не оскаржувались.

Водночас судом встановлено, що підставою перегляду КП "ВЖРЕП № 14" встановлених тарифів було приведення їх у відповідність до постанови Кабінету Міністрів України від 01.06.2011 року №869, якою затверджувався новий Порядок формування тарифів на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій.

При цьому, суд вважає обґрунтованими доводи представника відповідача, що при формуванні та встановленні нових тарифів на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, що надаються КП "ВЖРЕП № 14" враховувалося зростання розміру мінімальної заробітної плати, встановленої Законом України «Про державний бюджет України на 2013 рік», що відповідно на 01.01.2013 встановлювалася на рівні 1147 грн.

Таким чином, Суд дійшов висновку, що виконком Житомирської міської ради в межах наділеної компетенції рішенням №205 від 16 травня 2013 року встановив тарифи на послуги з утримання будинків та прибудинкової території, що надаються КП "ВЖРЕП № 14" відповідно до підпункту 2 пункту "а" статті 28 Закону України від 21 травня 2005 року № 280/97-ВР "Про місцеве самоврядування в Україні".

Щодо посилань позивача на порушення відповідачем порядку оприлюднення оскаржуваного рішення, Суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до ст. 5 Закону України «Про доступ до публічної інформації», доступ до інформації забезпечується шляхом: 1) систематичного та оперативного оприлюднення інформації: в офіційних друкованих виданнях; на офіційних веб-сайтах в мережі Інтернет; на інформаційних стендах; будь-яким іншим способом; 2) надання інформації за запитами на інформацію.

Статтею 15 Закону України «Про доступ до публічної інформації» та пунктом 5.10. Регламенту виконавчого комітету Житомирської міської ради, затвердженого рішенням виконкому Житомирської міської ради від 07.04.2011 № 260, встановлено обовязок опублікування проектів рішення органів місцевого самоврядування не пізніше як за 20 робочих днів до дати їх розгляду з метою прийняття.

Суд вважає безпідставними доводи позивача про порушення виконком Житомирської міської ради строків оприлюднення проекту оскарженого рішення №205 від 16 травня 2013 року, оскільки з матеріалів справи вбачається, що таке оприлюднення відбулося 04 березня 2013 року на офіційному веб-сайті Житомирської міської ради (а.с. 106).

З опублікованого проекту оскаржуваного рішення на офіційному сайті Житомирської міської ради (http://www.zt-rada.gov.ua) вбачається, що до відому споживачів була доведена інформація про загальний розмір тарифу для кожного будинку окремо; перелік послуг, що входять до складу послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, що надаватимуться в кожному будинку, та їх вартість; періодичність та строки надання послуг.

При цьому, суд не беру до уваги доводи позивача на необхідність повторного оприлюднення проекту оскарженого рішення «Про встановлення тарифів на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, що надаються КП «ВЖРЕП № 14» після внесення 13 травня 2013 року змін до цього проекту рішення щодо розмежування складових вартості тарифів, а саме розділення (деталізацію) на окремі складові тарифів без зміни їх сукупної вартостей, оскільки такі доводи не ґрунтуються на вимогах закону та спростовуються положеннями Регламенту виконкому Житомирської міської ради, що передбачає можливість вносити зміни до проектів рішень безпосередньо на засіданні, без будь-якого попереднього оприлюднення таких змін.

Водночас, виконкомом Житомирської міської ради був дотриманий порядок оприлюднення прийнятого рішення №205 від 16 травня 2013 року «Про встановлення тарифів на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, що надаються КП «ВЖРЕП № 14» шляхом його подальшого офіційного опублікування в друкованому виданні спецвипуску газети «Місто» за 17 травня 2013 року.

Разом з тим, Суд не приймає до уваги покликання відповідача щодо пропуску позивачем строку звернення до суду з даним позовом, виходячи з наступного.

Частиною другою статті 99 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

З наявного в матеріалах справи листа виконкому Житомирської міської ради від 12.05.2014 р .№92 вбачається, що рішення виконкому Житомирської міської ради №205 від 16 травня 2013 року оприлюднено на сайті Житомирської міської ради 31 травня 2013 року (а.с. 103).

Відповідно до частини 9 статті 103 Кодексу адміністративного судочинства України строк не вважається пропущеним, якщо до його закінчення позовна заява, скарга, інші документи чи матеріали або грошові кошти здано на пошту чи передані іншими відповідними засобами зв'язку.

Зважаючи, що позивач звернувся до Корольовського районного суду м. Житомира з позовом про оскарження рішення виконкому Житомирської міської ради №205 від 16 травня 2013 року шляхом здачі відповідної позовної заяви на пошту 30 листопада 2013 року, суд дійшов висновку, що адміністративний позов подано в межах шестимісячного строку з моменту його опублікування на офіційному сайті Житомирської міської ради 31 травня 2013 року, а тому строк звернення до суду не є пропущений.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, завдання адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Згідно зі ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Враховуючи викладене, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, з огляду на те, що Відповідачем доведено правомірність прийняття Рішення № 205 від 16 травня 2013 року та враховуючи те, що обставини, на які посилається позивач як на підставу для задоволення позову, не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні, суд прийшов до висновку, що у задоволенні позову слід відмовити.

Керуючись статтями 8 - 11, 70, 71, 86, 87, 158 - 163, 167, 171 Кодексу адміністративного судочинства України, Корольовський районний суд м. Житомира,

П О С Т А Н О В И В :

У задоволенні позову ОСОБА_4 до Виконавчого комітету Житомирської міської ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Комунальне підприємство Виробниче житлове ремонтно-експлуатаційне підприємство №14 Житомирської міської ради про визнання протиправним (скасування) рішення Виконавчого комітету Житомирської міської ради від 16 травня 2013 року № 205 відмовити.

Постанова набирання законної сили в строки та порядку, встановленому статтею 254 Кодексу адміністративного судочинства України. Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку за правилами, встановленими ст.ст. 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України до Житомирського апеляційного адміністративного суду через Корольовський районний суд м. Житомира протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя К. В. Шалота