Справа № 2-а-4493/11
Суддя: Боговський Д. Є.
Дата ухвалення: 2011-09-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Комінтернівський районний суд м.Харкова

Справа № 2-а-4493/11
П О С Т А Н О В А

28 вересня 2011 року

Комінтернівський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого судді Боговського Д.Є.,

при секретарі Бєловій Т.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в Комінтернівському районі м. Харкова про оскарження дій суб`єкта власних повноважень,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просить визнати дії Управління Пенсійного фонду України в Комінтернівському районі м. Харкова щодо відмови в перерахунку пенсії та зарахування часу проходження військової служби у Збройних Силах в період з 01.08.1986 по 12.07.1995; зобов`язати відповідача цей час до стажу роботи, що дає право на пенсійне забезпечення за вислугою років.

В обґрунтування позовних вимог позивач вказав, що він 01.08.1986 вступив до Челябінського вищого танкового командного училища імені 50-річчя Великого Жовтня, де проходив військову службу на посаді курсанта у військовому званні рядовий. 28.06.1990 по закінченню навчання у військовому навчальному закладі, йому було присвоєно військове звання лейтенант та він був направлений для подальшого проходження військової служби у військову частину НОМЕР_1 , яка дислокувалася у Прибалтійському військовому окрузі. У березні 1991 року переведений до військової частини НОМЕР_2 (Прибалтійський військовий округ, в подальшому перейменований у Північно-Західну групу військ). Восени 1992 року виявив бажання подальшу службу проходити в лавах Збройних Сил України і в травні 1993 року в добровільному порядку перевівся до Збройних Сил України. З червня 1993 року проходив службу у військовій частині НОМЕР_3 у Феодосійському гарнізоні. У липні 1995 року відряджений в розпорядження Генерального прокурора України і 12 липня 1995 року призначений на посаду слідчого військової прокуратури Феодосійського гарнізону. Таким чином, у період з 1 серпня 1986 року до 12 липня 1995 року він проходив у Збройних Силах, при цьому в період з 01 серпня 1986 року по 28 червня 1990 року був курсантом військово-навчального закладу, а з 28 червня 1991 року по 12 липня 1995 року офіцером Збройних Сил. Протягом 1999-2001 років, вже під час проходження ним служби на прокурорських посадах в органах прокуратури України, до чинного законодавства України було внесено ряд змін, які істотно звузили зміст та обсяг його соціального права на зарахування часу проходження військової служби у Збройних Силах до стажу роботи за новою спеціальністю прокурорського працівника, що дає право на призначення пенсії за вислугу років, яке він мав як військовослужбовець Збройних Сил на час переведення для подальшої служби в органи прокуратури України.

В судовому засіданні позивач підтримав свої позовні вимоги в повному обсязі.

Представник Управління Пенсійного фонду України в Комінтернівському районі м. Харкова в судове засідання не з`явився, був належним чином повідомлений. Надав до суду заперечення, які не можуть бути прийняті судом до уваги, оскільки представник відповідача просить прийняти апеляційну скаргу до розгляду та скасувати рішення суду першої інстанції.

Дослідивши та перевіривши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

ОСОБА_1 01.08.1986 вступив до Челябінського вищого танкового командного училища імені 50-річчя Великого Жовтня, де проходив військову службу на посаді курсанта у військовому званні рядовий; 28.06.1990, по закінченню навчання у військовому навчальному закладі, присвоєно військове звання лейтенант та він направлений для подальшого проходження військової служби у військову частину НОМЕР_1 , яка дислокувалася у Прибалтійському військовому окрузі; у березні 1991 року переведений до військової частини НОМЕР_2 (Прибалтійський військовий округ, в подальшому перейменований у Північно-Західну групу військ); восени 1992 року виявив бажання подальшу службу проходити в лавах Збройних Сил України і в травні 1993 року в добровільному порядку перевівся до Збройних Сил України; з червня 1993 року проходив службу у військовій частині НОМЕР_3 у Феодосійському гарнізоні; у липні 1995 року відряджений в розпорядження Генерального прокурора України і 12 липня 1995 року призначений на посаду слідчого військової прокуратури Феодосійського гарнізону.

Тобто, у період з 1 серпня 1986 року до 12 липня 1995 року ОСОБА_1 проходив у Збройних Силах, при цьому в період з 01 серпня 1986 року по 28 червня 1990 року був курсантом військово-навчального закладу, а з 28 червня 1991 року по 12 липня 1995 року офіцером Збройних Сил.

Статтею 11 Закону СРСР «О всеобщей воинской обязанности» від 12 жовтня 1967 року встановлювалось, що громадяни, прийняті у військово-навчальні заклади, перебувають на дійсній військовій службі і іменуються курсантами. На них розповсюджуються обов`язки, встановлені для військовослужбовців строкової служби. Вони і їх сім`ї користуються правами, пільгами і перевагам, передбаченими діючим законодавством для військовослужбовців строкової служби і їх сімей.

Статтею 25 Закону України «Про загальний військовий обов`язок і військову службу» в редакції закону від 25 березня 1992 року № 2232, передбачено, що період навчання у військово-навчальних закладах зараховується курсантам як строкова військова служба.

Статтею 8 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» в редакції закону від 20 грудня 1991 року № 2011, передбачено, що час перебування громадян на військовій службі зараховується до загального і безперервного трудового стажу, а також до стажу роботи за спеціальністю.

Наведені норми законодавства діяли протягом усього зазначеного вище періоду проходження позивачем військової служби у Збройних Силах, що дозволяло йому обґрунтовано розраховувати та бути впевненим при переведенні для подальшої служби в органи прокуратури України в тому, що до стажу роботи за новою спеціальністю прокурорського працівника, який дає право на призначення пенсії за вислугу років, буде зарахований у повному обсязі час проходження мною військової служби у Збройних Силах з 1 серпня 1986 року до 12 липня 1995 року, тим більше, що стаття 50-1 Закону України «Про прокуратуру» в редакції закону від 26 листопада 1993 року № 3662, яка діяла на той час, не містила будь-яких заборон та застережень з цього приводу.

Проте, протягом 1999-2001 років, вже під час проходження ОСОБА_1 служби на прокурорських посадах в органах прокуратури України, до чинного законодавства України було внесено ряд змін, які істотно звузили зміст та обсяг мого соціального права на зарахування часу проходження військової служби у Збройних Силах до стажу роботи позивача за новою спеціальністю прокурорського працівника, що дає право на призначення пенсії за вислугу років, яке він мав як військовослужбовець Збройних Сил на час переведення для подальшої служби в органи прокуратури України.

Так, Законом України від 18 червня 1999 року №766-ХІ// «Про загальний військовий обов`язок і військову службу» був прийнятий в новій редакції, згідно якої зі статті 25 було виключено норму, якою було передбачено зарахування курсантам періоду навчання у військово-навчальних закладах як строкової військової служби.

Водночас із цим, Законом України від 12 липня 2001 року №2663-111 стаття 50-1 Закону України «Про прокуратуру» була викладена в новій редакції, яка передбачає вичерпний перелік державних органів та посад, час роботи на яких включається до 20-ти річного стажу роботи, що дає право прокурорським працівникам, переліченим у статті 56 цього ж Закону, на пенсію за вислугою років. Згідно з цією редакцією статті 501 Закону України «Про прокуратуру» до зазначеного стажу включається лише строкова військова служба.

Згідно відповіді Управлінням Пенсійного фонду України в Комінтернівському районі міста Харкова від 7 лютого 2011 року ОСОБА_1 повідомлено про відсутність в нього права на зарахування часу перебування на військовій службі у Збройних Силах до стажу роботи, що дає право на призначення пенсії за вислугу років, передбачену законодавством для прокурорів і слідчих, оскільки чинною редакцією статті 501 Закону України «Про прокуратуру» це не передбачено.

Суд вважає, що зазначені зміни до законодавства не можуть застосовуватися щодо ОСОБА_1 при вирішенні питання про зарахування або не зарахування часу проходження ним служби у Збройних Силах до стажу роботи на прокурорських посадах, що дає право на призначення пенсії за вислугу років, оскільки це буде суперечити вимогам Конституції України.

Зокрема, відповідно до статті 8 Конституції України, в Україні визнається та діє принцип верховенства права. Конституція України має вищу юридичну силу, а Закони та інші нормативно-правові акти повинні прийматися на підставі Конституції України та повинні відповідати їй. Водночас із цим, наведеною нормою Конституції України передбачено, що норми Конституції України є нормами прямої дії, а звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини та громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантовано.

Статтею 17 Конституції України передбачено, що держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їх сімей.

На розвиток цієї конституційної норми статтею 25 Закону України «Про загальний військовий обов`язок і військову службу» в редакції закону від 25 березня 1992 року № 2232, та статтею 8 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» в редакції закону від 20 грудня 1991 року № 2011, які діяли до часу переведення позивача на службу в органи прокуратури України, було передбачено, що період навчання у військово-навчальних закладах зараховується курсантам як строкова військова служба, а час перебування громадян на військовій службі зараховується до загального і безперервного трудового стажу, а також до стажу роботи за спеціальністю.

Статтею 22 Конституції України передбачено, що конституційні права і свободи гарантуються та не можуть скасовані, при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Таким чином, деклароване статтею 17 Конституції України конституційне право позивача, як військовослужбовця Збройних Сил України, на соціальний захист, конкретизоване, зокрема у наведених нормах законодавства, які діяли на час проходження ним військової служби у Збройних Силах та гарантували йому зарахування періоду навчання у військово-навчальному закладі як строкової військової служби, а також зарахування часу перебування на військовій службі до загального і безперервного трудового стажу, а також до стажу роботи за спеціальністю, не може бути скасоване, а зміст та обсяг цих прав не може бути звужений.

Відповідно до положень статті 58 Конституції України, закони та інші правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Отже, зазначені зміни до законодавства не можуть застосовуватися щодо позивача при вирішенні питання про зарахування або не зарахування часу проходження ним служби у Збройних Силах до стажу роботи ОСОБА_1 за новою спеціальністю прокурорського працівника, що дає право на призначення пенсії за вислугу років, оскільки це буде суперечити наведеним вимогам Конституції України.

Аналогічну правову позицію з питань обмеження пільг, компенсацій і гарантій військовослужбовців, висловив й Конституційний Суд України в Рішеннях від 6 липня 1999 року № 8-рп/99 у справі щодо права на пільги; від 20 березня 2002 року № 5-рп/2002 у справі щодо пільг, компенсацій і гарантій; від 17 березня 2004 року № 7-рп/2004 у справі про соціальний захист військовослужбовців та працівників правоохоронних органів; від 1 грудня 2004 року № 20-рп/2004 у справі про зупинення дії або обмеження пільг, компенсацій і гарантій.

Зокрема, відповідно до наведених рішень правова позиція Конституційного Суду України з питань обмеження пільг, компенсацій і гарантій військовослужбовців полягає в тому, що комплекс організаційно-правових та економічних заходів, спрямованих на забезпечення добробуту саме цієї категорії громадян як під час проходження служби, так і після її закінчення зумовлений не втратою працездатності, безробіттям або відсутністю достатніх засобів для існування, а особливістю професійних обов`язків у зв`язку з виконанням ними державних функцій, пов`язаних з ризиком для життя та здоров`я, певним обмеженням конституційних прав і свобод, у тому числі права заробляти матеріальні блага для забезпечення собі і своїй сім`ї рівня життя, вищого за прожитковий мінімум. Здійснення таких заходів має безумовний характер.

Згідно з наведеними рішеннями Конституційного Суду України, звуження змісту та обсягу соціальних гарантій військовослужбовців шляхом прийняття нових законів або внесення змін до чинних законів за статтею 22 Конституції України не допускається.

Також, відповідно до статті 50-1 Закону України «Про прокуратуру», передбачена цією нормою закону для прокурорів і слідчих пенсія за вислугу років незалежно від віку - є державною пенсією.

Згідно зі статтею 2 Закону України «Про пенсійне забезпечення», в якості окремого виду державних пенсій, визначено трудові пенсії, до яких, серед іншого, віднесені пенсії за вислугу років, які відповідно до статті 51 цього ж Закону встановлюються окремим категоріям громадян, зайнятих на роботах, виконання яких призводить до втрати професійної працездатності або придатності до настання віку, що дає право на пенсію за віком. Саме на підставі цієї норми Закону наведеною вище статтею 50-1 Закону України «Про прокуратуру» й передбачено пенсійне забезпечення прокурорів і слідчих за вислугу років незалежно від віку.

Статтею 56 Закону України «Про пенсійне забезпечення» визначені види трудової діяльності, що зараховуються до стажу роботи, який дає право на трудову пенсію, а відтак, згідно зі статтею 2 цього ж Закону - на такий вид трудової пенсії як пенсію за вислугу років.

Зокрема, відповідно до пункту «в» частини 3 вищезгаданої статті 56 Закону України «Про пенсійне забезпечення», до стажу роботи, який дає право на пенсію за вислугу років, зараховується військова служба незалежно від місця проходження служби. Будь-яких обмежень щодо зарахування часу проходження військової служби до стажу роботи, що дає право на призначення пенсії за вислугу років, передбачену законодавством для прокурорів і слідчих, зазначена норма закону не містить.

Крім того, відповідно до ст. 2 ч. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» у редакції від 4 квітня 2006 року, ст. 8 ч. 1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, пов`язаній із захистом Вітчизни. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» є конституційним, оскільки згідно з преамбулою він відповідно до Конституції України визначає основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі.

За таких обставин суд вважає адміністративний позов обґрунтованим, доведеним та таким, що підлягає задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 17, 22 Конституції України, ЗУ «Про Прокуратуру», ЗУ «Про загальний військовий обов`язок та військову службу», ЗУ Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», ЗУ «Про пенсійне забезпечення», ст..ст. 6, 7, 11, 15, 71, 158-162, 163, 167, 256 КАС України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати протиправними дії Управління Пенсійного фонду України в Комінтернівському районі м. Харкова щодо невизнання права ОСОБА_1 на зарахування часу проходження ним військової служби у Збройних Силах в період з 01 серпня 1986 року до 12 липня 1995 року до 20-річного стажу роботи, що дає право на пенсію за вислугою років, передбачену законодавством для прокурорів і слідчих.

Визнати право ОСОБА_2 на зарахування до 20-річного стажу його роботи, що дає право на пенсію за вислугою фоків, передбачену законодавством ля прокурорів і слідчих, поряд зі стажем його роботи на прокурорських посадах в органах прокуратури України, часу проходження ним військової служби у Збройних Силах в період з 01 серпня 1986 року до 12 липня 1995 року.

Зобов`язати Управління Пенсійного фонду України в Комінтернівському районі м. Харкова зарахувати до 20 річного стажу роботи ОСОБА_1 , що дає йому право на пенсійне забезпечення за вислугою років працівникам прокуратури час проходження військової служби з 01 серпня 1986 року до 12 липня 1995 року, та призначити ОСОБА_1 пенсію за вислугу років згідно Закону України «Про прокуратуру» з 7 лютого 2011 року.

Постанова може бути оскаржена повністю або частково в Харківській апеляційний адміністративний суд шляхом подачі апеляційної скарги через Комінтернівський районний суд м. Харкова протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя - Д. Є. Боговський