Справа № 815/503/16
Суддя: Потоцька Н. В.
Дата ухвалення: 2016-03-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 815/503/16
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 березня 2016 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі:

головуючої судді Потоцької Н.В.

за участю секретаря Загрійчук О.В.

сторін:

представника позивача ОСОБА_1

представник відповідача Вожик Т.Г.

представника третьої особи ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом ОСОБА_4 до Державного підприємства «Національні інформаційні системи», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: ОСОБА_5 про зобов'язання вчинити дії,-

ВСТАНОВИВ:

З позовом до суду звернувся ОСОБА_4 до Державного підприємства «Національні інформаційні системи», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: ОСОБА_5, в якому позивач просить суд:

- зобов'язати уповноважених реєстраторів Державного реєстру обтяжень рухомого майна Державного підприємства "Національні інформаційні системи" провести державну реєстрацію відомостей про припинення приватного обтяження застави рухомого майна за записом від 25.08.2015 року № 15474722 на:

- частку учасника Товариства з обмеженою відповідальністю "НІКАРТ", , ОСОБА_4, що становить 50 % (п'ятдесят відсотків) статутного капіталу Товариства з обмеженою відповідальністю "НІКАРТ";

- частку учасника Товариства з обмеженою відповідальністю "ІТІС ФЛАУЕРС КАФЕ", , ОСОБА_4, що становить 50 % (п'ятдесят відсотків) статутного капіталу Товариства з обмеженою відповідальністю "ІТІС ФЛАУЕРС КАФЕ";

- частку учасника Товариства з обмеженою відповідальністю "ІТІС ФЛАУЕРС КАФЕ. КІ", , ОСОБА_4, що становить 50 % (п'ятдесят відсотків) статутного капіталу Товариства з обмеженою відповідальністю "ІТІС ФЛАУЕРС КАФЕ. КІ";

- частку учасника Товариства з обмеженою відповідальністю "Я КОНТРАКТ", , ОСОБА_4, що становить 50 % (п'ятдесят відсотків) статутного капіталу Товариства з обмеженою відповідальністю "Я КОНТРАКТ";

- частку учасника Товариства з обмеженою відповідальністю "ВЕЛЛІАНА", , ОСОБА_4, що становить 50 % (п'ятдесят відсотків) статутного капіталу Товариства з обмеженою відповідальністю "ВЕЛЛІАНА";

- частку учасника Товариства з обмеженою відповідальністю "ІТІС ГАЛЕРЕЯ", , ОСОБА_4, що становить 50 % (п'ятдесят відсотків) статутного капіталу Товариства з обмеженою відповідальністю "ІТІС ГАЛЕРЕЯ";

- частку учасника Товариства з обмеженою відповідальністю "Я ПРОЕКТ", , ОСОБА_4, що становить 50 % (п'ятдесят відсотків) статутного капіталу Товариства з обмеженою відповідальністю "Я ПРОЕКТ";

- частку учасника Товариства з обмеженою відповідальністю "ЛЕММА", , ОСОБА_4, що становить 13,62 % (тринадцять цілих шістдесят дві сотих відсотка) статутного капіталу Товариства з обмеженою відповідальністю "ЛЕММА".

- зобов'язати уповноважених реєстраторів Державного реєстру обтяжень рухомого майна Державного підприємства "Національні інформаційні системи" вилучити запис від 25.08.2015 року № 15474722 з Державного реєстру обтяжень рухомого майна.

В обґрунтування заявленої правової позиції представник позивача зазначив, що з урахуванням відсутності укладених між ОСОБА_4 та ОСОБА_7 будь-яких договорів застави рухомого майна, та взагалі відсутності будь-яких приватних обтяжень, тобто за відсутності підстави обтяження (про що, в свою чергу, вказує відсутність у вказаній вище розписці від 06.09.2012 року опису предмету обтяження та взагалі можливість ідентифікувати із такої розписки предмет обтяження), у реєстратора Одеської філії державного підприємства Національні інформаційні системи» не було жодних підстав для внесення 25.08.2015 року запису до Державного реєстру обтяжень рухомого майна про реєстрацію приватного обтяження застави рухомого майна на майнові права, а саме: на частки у статутних капіталах вищевказаних підприємствах, де ОСОБА_4, виступає учасником.

У судовому засіданні представник позивача підтримав заявлені позовні вимоги та просив позов задовольнити в повному обсязі, з підстав, викладених в адміністративному позові та наданих в судовому засіданні поясненнях.

Представник відповідача проти позову заперечував, в обґрунтування заявленої правової позиції надав до суду письмові заперечення, в яких, зокрема, зазначив, що згідно частини 7 статті 43 Закону № 1255-IV, держателю та реєстраторам Державного реєстру забороняється вимагати від обтяжувана подання додаткових документів чи інформації, а також перевіряти достовірність і обґрунтованість відомостей, що містяться в заяві. Обтяжувач несе відповідальність згідно із законом за достовірність відомостей, що містяться в заяві.

Отже, державне підприємство "Інформаційний центр" Міністерства юстиції України, як реєстратор Державного реєстру обтяжень рухомого майна, який уповноважений держателем Державного реєстру здійснювати державну реєстрацію відомостей про виникнення, зміну, припинення обтяжень, а також звернення стягнення на предмет обтяження виконує лише механічну функцію по внесенню та виключенню до/з Державного реєстру реєстраційного запису про обтяження на підставах, передбачених відповідними нормативно-правовими актами. При цьому, Держінформюст не наділений повноваженнями щодо здійснення правової оцінки відомостей, що містяться у заяві.

Держінформ'юстом жодним чином не було порушено права позивача, оскільки відповідно до вказаних норм законодавства, виключно обтяжувач повинен бути зобов'язаний на підставі закону вчинити дії (подати заяву одному з реєстраторів Державного реєстру) щодо вилучення з Державного реєстру.

Представник третьої особи у судовому засіданні підтримав позицію відповідача і просив відмовити у задоволенні позову.

Вивчивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, представника відповідача та третьої особи, дослідивши обставини, якими обґрунтовуються позовні вимоги, перевіривши їх доказами, судом встановлено наступне.

25.08.2015 року реєстратором Одеської філії державного підприємства «Національні інформаційні системи» за № 15474722 за заявою обтяжувала ОСОБА_5 було внесено запис до Державного реєстру обтяжень рухомого майна про реєстрацію приватного обтяження застави рухомого майна на майнові права, а саме на частки у статутних капіталах товариства з обмеженою відповідальністю «НІКАРТ» (), товариства з обмеженою відповідальністю «ІТІС ФЛАУЕРС КАФЕ» (), товариства з обмеженою відповідальністю «ІТІС ФЛАУЕРС КАФЕ. КІ» (код ЕДРПОУ 37269868), товариства з обмеженою відповідальністю «Я КОНТРАКТ» (), товариства з обмеженою відповідальністю «ВЕЛЛІАНА» (), товариства з обмеженою відповідальністю «ІТІС ГАЛЕРЕЯ» (), товариства з обмеженою відповідальністю «Я ПРОЕКТ» () в розмірі 50 % (п'ятдесят відсотків) статутних капіталів вищевказаних підприємств та товариства з обмеженою відповідальністю «ЛЕММА» () в розмірі 13,62 (тринадцять цілих шістдесят дві сотих відсотка) статутного капіталу ТОВ «ЛЕММА», які належать ОСОБА_4, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1.

У Державному реєстрі, реєстратором - Одеською філією було здійснено реєстрацію обтяження рухомого майна та внесено відповідний запис (реєстраційний № 15474722) до Державного реєстру обтяжень рухомого майна.

Обтяження зареєстровано на підставі розписки Б/Н від 06.09.2012 року, що підтверджується витягом про реєстрацію в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна від 25.08.2015 року за № 47711459.

Надаючи належну правову оцінку спірним правовідносинам суд виходив з наступного.

Порядок реєстрації обтяжень рухомого майна в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна регламентується Законом України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» від 18.11.2003 № 1255-ХІV, Порядком ведення Державного реєстру обтяжень рухомого майна, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 05.07.2004 № 830 та Інструкцією про порядок ведення Державного реєстру обтяжень рухомого майна та заповнення заяв, затвердженою наказом Міністерства юстиції України від 29.07.2004 № 73/5.

Статтею 3 Закону № 1255-ХІV визначено, що обтяженням визнається право обтяжувача на рухоме майно боржника або обмеження права боржника чи обтяжувача на рухоме майно, що виникає на підставі закону, договору, рішення суду або з інших дій фізичних і юридичних осіб, з якими закон пов'язує виникнення прав і обов'язків щодо рухомого майна.

Обтяження поділяються на публічні та приватні. Публічним є обтяження рухомого майна, яке виникає відповідно до закону або рішення суду. Приватні обтяження, в свою чергу, можуть бути забезпечувальними та іншими договірними.

Забезпечувальним є обтяження, яке встановлюється для забезпечення виконання зобов'язання боржника або третьої особи перед обтяжувачем. Іншими договірними є приватні обтяження, які не віднесені до забезпечувальних і виникають унаслідок передачі рухомого майна, право власності на яке належить обтяжувачу, у володіння боржнику, або з інших підстав, що обмежують право обтяжувача чи боржника розпоряджатися рухомим майном.

Предметом обтяження може бути рухоме майно, не вилучене з цивільного обороту, на яке згідно із законодавством може бути звернене стягнення. Залежно від змісту обтяження предмет обтяження повинен належати боржнику або обтяжувачу на праві власності чи на праві господарського відання. Відносини щодо рухомого майна, яке належить особі на праві господарського відання, регулюються за правилами, встановленими для регулювання відносин щодо рухомого майна, яке належить особі на праві власності.

Частиною 1 ст. 7 Закону 1255-ХІV встановлено, що у правочині, на підставі якого або у зв'язку з яким виникає обтяження, повинен визначатись опис предмета обтяження. У разі відсутності опису предмета обтяження чи якщо існуючий опис не дозволяє ідентифікувати предмет обтяження, таке обтяження є недійсним.

Якщо предметом обтяження є окремий об'єкт, його опис надається за індивідуальними ознаками. Якщо предметом обтяження є сукупність об'єктів рухомого майна, його опис також може надаватися за родовими ознаками. В обох випадках опис предмета обтяження повинен дозволяти ідентифікувати рухоме майно як предмет обтяження.

Опис предмета обтяження за родовими ознаками може, зокрема, вказувати на: 1) усі існуючі та майбутні активи рухомого майна або окремого виду рухомого майна певної особи;

2) усі або окрему частину товарно-матеріальних цінностей суб'єкта господарської діяльності;

3) дебіторську заборгованість суб'єкта господарської діяльності.

Реєстрація обтяжень рухомого майна здійснюється в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна (ст. 11 Закону №1255-ХІV).

Взаємні права та обов'язки за правочином, на підставі якого виникло обтяження, виникають у відносинах між обтяжувачем і боржником з моменту набрання чинності цим правочином, якщо інше не встановлено законом. А реєстрація обтяження надає відповідному обтяженню чинності у відносинах з третіми особами. У разі відсутності реєстрації обтяження таке обтяження зберігає чинність у відносинах між боржником і обтяжувачем, проте воно є нечинним у відносинах з третіми особами (ст. 12 Закону №1255-ХІV).

Фактично Державний реєстр обтяжень рухомого майна розпочав функціонування 2 серпня 2004 року, одночасно припинив діяльність Державний реєстр застав рухомого майна, що функціонував з березня 1999 року і став основою для створення Державного реєстру обтяжень рухомого майна. Всі обтяження, зареєстровані у Державному реєстрі застав рухомого майна, було перенесено до Державного реєстру обтяжень рухомого майна.

Адміністратором Реєстру є державне підприємство "Інформаційний центр" Мін'юсту, що відповідає за технічне, технологічне та програмне забезпечення Реєстру, збереження та захист даних, які містяться у ньому.

Реєстраторами Державного реєстру обтяжень рухомого майна є суб'єкти, уповноважені держателем Реєстру (Міністерством юстиції України) надавати послуги з державної реєстрації відомостей про виникнення, зміну, припинення обтяжень, а також звернення стягнень на предмет обтяження, приймати заяви, видавати завірені витяги з Реєстру та виконувати інші функції, передбачені Порядком ведення Державного реєстру обтяжень рухомого майна.

Державна реєстрація обтяження рухомого майна може проводитися будь-яким реєстратором. Відповідно до ст. 43 Закону реєстрація обтяжень здійснюється на підставі заяви обтяжувача. Заява є єдиною підставою для внесення відомостей до Реєстру.

У заяві зазначаються:

1. Відомості про обтяжувача та боржника:

для юридичних осіб-резидентів: найменування, місцезнаходження та ідентифікаційний код у Єдиному державному реєстрі підприємств та організацій України;

для юридичних осіб-нерезидентів: найменування, місцезнаходження та держава, де зареєстровано особу;

для фізичних осіб - громадян України - прізвище, ім'я, по батькові, адреса постійного місця проживання та індивідуальний ідентифікаційний номер у Державному реєстрі фізичних осіб-платників податків та інших обов'язкових платежів;

для фізичних осіб - іноземців або осіб без громадянства: прізвище, ім'я, по батькові (за наявності), адреса постійного місця проживання за межами України.

2. Посилання на підставу виникнення обтяження та його зміста. Для забезпечувальних обтяжень також зазначаються розмір та строк виконання вимоги обтяжувача. Для обтяження, що виникає на підставі рішення суду про стягнення грошових коштів, та обтяження, відповідно до якого накладається арешт на рухоме майно для забезпечення цивільного позову, зазначаються розмір вимоги обтяжувача.

3. Опис рухомого майна, що є предметом обтяження, достатній для його ідентифікації.

4. Відомості про заборону чи обмеження права боржника відчужувати предмет обтяження.

5. Відомості про реєстратора.

6. Дата державної реєстрації відомостей.

Реєстратор Державного реєстру вносить запис до Державного реєстру про відомості, що містяться в заяві обтяжувача. Запису присвоюється реєстраційний номер.

Держателю та реєстраторам Державного реєстру забороняється вимагати від обтяжувача подання додаткових документів чи інформації, а також перевіряти достовірність і обґрунтованість відомостей, що містяться в заяві. Обтяжувач несе відповідальність згідно із законом за достовірність відомостей, що містяться в заяві.

Запис про обтяження рухомого майна вноситься до Реєстру в день прийняття заяви.

Датою державної реєстрації обтяження рухомого майна вважається дата та час внесення запису до Реєстру.

Реєстратор видає обтяжувачеві чи уповноваженій ним особі примірник витягу про внесення до Реєстру запису стосовно обтяження рухомого майна. Другий примірник витягу реєстратор протягом п'яти днів надсилає боржникові.

Порядком ведення Державного реєстру обтяжень рухомого майна передбачено виключний перелік підстав відмови у внесенні запису до Реєстру.

Така відмова здійснюється у випадку, коли:

1. У заяві відсутні чи наведені не повністю або з виправленнями відомості, необхідні для внесення до Реєстру.

2. Обтяжувач не пред'явив паспорт чи інший документ, що посвідчує особу, а у разі, коли уповноважена особа діє від імені обтяжувача фізичної чи юридичної особи - відповідну довіреність.

3. Відсутній документ про сплату за внесення запису до Реєстру.

4. Плату внесено не в повному обсязі.

З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що у відповідача в спірних правовідносинах були відсутні законодавчо визначені підстави для відмови у внесені до державного реєстру обтяжень рухомого майна запису від 25.08.2015 року.

Крім того, суд вважає за необхідне зазначити, що частина 3 ст. 6 ЦК України передбачає, що сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд. Сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов'язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами.

В спірних правовідносинах визначено підставу для внесення обтяження - розписку б/н від 06.09.2012 р., яка містить у собі інформацію про отримання ОСОБА_4 від ОСОБА_5 коштів у сумі 60500 доларів США (а/с. 18).

Верховний Суд України в постанові від 13.05.2015 р. № 6-144цс15 висловив правову позицію, що підтвердженням укладення договору позики може бути не будь-яка розписка, а лише та, яка засвідчує факт отримання грошових коштів у борг і містить умови про їх повернення.

У разі якщо розписка не містить умови щодо обов'язку повернення отриманих коштів, немає підстав робити висновок про укладення сторонами договору позики.

Отже, суд вважає, що посилання позивача на укладену розписку від 06.09.2012 р., як на таку, що не відповідає у розумінні приписів Закону №1255-ХІV до підстави для реєстрації обтяження є недоречним, оскільки заявлений суб'єктний склад та вимоги заявлені до них, як встановлено судом не мають законодавчо визначено обов'язку надавати правову оцінку підставі, яку визначено для реєстрації обтяження.

Вказані доводи позивача підлягають дослідженню у цивільному законодавстві.

Крім того, Закон України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» № 1255-ІV є спеціальним Законом з питань правового режиму регулювання обтяжень рухомого майна, у зв'язку з чим Закон України «Про заставу» та ст. 590 ЦК України підлягає застосуванню лише в частині, що йому не суперечить (Постанова ВСУ № 6-89 цс14).

Згідно з ч.1 ст. 69 та ч.1 ст.70 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Відповідно до ст. 86 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Згідно зі ст. 159 КАС України, судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що відповідачем надано достатні аргументи та доводи, які свідчать, що останній діяв в межах повноважень та у спосіб, що передбачений Конституцією та законами України, обґрунтовано та правомірно, у зв'язку з чим, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

Керуючись ст. ст. ст. ст. 6-8, 71, 86, 158-163, 167, 186, 254 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Постанова набирає законної сили в порядку і строки, встановлені ст. 254 КАС України.

Постанова може бути оскаржена до Одеського апеляційного адміністративного суду через Одеський окружний адміністративний суд шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з моменту отримання копії постанови з одночасним поданням її копії до суду апеляційної інстанції.

Суддя Потоцька Н.В.

В задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

14 березня 2016 року.