Справа № 804/9030/15
Суддя: Царікова Олена Василівна
Дата ухвалення: 2016-01-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
28 січня 2016 р. Справа № 804/9030/15
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Царікової О.В.
секретаря судового засідання Вербного Д.С.,
представника позивача Бєлухи А.В.,
представника відповідача Путрі А.П.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпропетровську адміністративну справу за адміністративним позовом Публічного акціонерного товариства заводу «Павлоградхіммаш» до Західно - Донбаської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення - рішення, визнання протиправним та скасування рішення, визнання протиправною та скасування вимоги,-
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 30.07.2015 відкрито провадження в адміністративній справі №804/9030/15 та призначено її до розгляду в судовому засіданні на 27.08.2015.
У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав повністю, просив суд задовольнити адміністративний позов.
Представник відповідача в судовому засіданні проти позовних вимог заперечив, з підстав викладених в письмових запереченнях, просив в задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.
Суд, дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується адміністративний позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду і вирішення справи по суті, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування норм матеріального та процесуального права, вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню з наступних підстав.
Як встановлено судом та підтверджується наявними матеріалами справи, Публічне акціонерне товариство завод «Павлоградхіммаш» (далі - ПАТ завод «Павлоградхіммаш») перебуває на обліку в Західно - Донбаській об'єднаній державній податковій інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Дніпропетровській області.
У штаті підприємства у 2012 році працювало 505 осіб, у 2013 році - 440 осіб та 3 сумісники.
Судом встановлено, що посадовими особами Західно - Донбаської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області проведена планова виїзна перевірка Публічного акціонерного товариства заводу «Павлоградхіммаш» з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.01.2012 по 31.12.2013, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2012 по 31.12.2013, результати якої оформлені актом від 31.03.2015 № 28-22.01 - 00217417.
Згідно з висновками акта, перевіркою встановлено порушення ПАТ завод «Павлоградхіммаш», зокрема:
- пп. 51.1 ст.51 р.ІІ, пп. «б» п.176.2 ст.176 р. ІV ПК України - ПАТ завод «Павлоградхіммаш» податкові розрахунки сум доходу нарахованого (сплаченого) на користь платників податків, а також сум нарахованого та утриманого з них податку (відомості за формою 1-ДФ) за період з 01.01.2012 по 31.12.2013 до Західно - Донбаської ОДПІ надані не в повному обсязі та із перекручуванням даних;
- ст. 7 п. 8 ст. 8 Закону № 2464 - заниження бази оподаткування єдиним внеском та нарахованого єдиного внеску, за результатами перевірки донараховано внеску на загальну суму 6957,23 грн.
Що стосується податку на доходи фізичних осіб, судом встановлено наступне.
В акті перевірки від 31.03.2015 № 28-22.01-00217417 зазначено, що під час перевірки по підприємству виявлено 17 випадків застосування податкової соціальної пільги без відповідних заяв (стор. 37 акта), що на думку контролюючого органу призвело до заниження бази оподаткування податком на доходи фізичних осіб у періоді, що перевірявся.
У відповідності до пп. 14.1.180 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України ( далі - ПК України), податковий агент щодо податку на доходи фізичних осіб - юридична особа (її філія, відділення, інший відокремлений підрозділ), самозайнята особа, представництво нерезидента - юридичної особи, які незалежно від організаційно - правового статусу та способу оподаткування іншими податками та/або форми нарахування (виплати, надання) доходу (у грошовій або негрошовій формі) зобов'язані нараховувати, утримувати та сплачувати податок, передбачений розділом IV цього Кодексу, до бюджету від імені та за рахунок фізичної особи з доходів, що виплачуються такій особі, вести податковий облік, подавати податкову звітність податковим органам та нести відповідальність за порушення його норм в порядку, передбаченому статтею 18 та розділом IV цього Кодексу.
Як визначено п. 164.2.1. п. 164.2. ст. 164 ПК України, до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включаються: доходи у вигляді заробітної плати, нараховані (виплачені) платнику податку відповідно до умов трудового договору (контракту).
Відповідно до положень п.п.168.1.1. п.168.1 ст.168, податковий агент, який нараховує (виплачує, надає) оподатковуваний дохід на користь платника податку, зобов'язаний утримувати податок із суми такого доходу за його рахунок, використовуючи ставку податку, визначену в статті 167 цього Кодексу.
Відповідно до пп.169.4.3. п.169.4 ст.169 ПК України, роботодавець та/або податковий агент має право здійснювати перерахунок сум нарахованих доходів, утриманого податку за будь - який період та у будь - яких випадках для визначення правильності оподаткування, незалежно від того, чи має платник податку право на застосування податкової соціальної пільги.
Згідно з п. 176.2. ст. 172 ПК України, особи, які відповідно до цього Кодексу мають статус податкових агентів, зобов'язані: своєчасно та повністю нараховувати, утримувати та сплачувати (перераховувати) до бюджету податок з доходу, що виплачується на користь платника податку та оподатковується до або під час такої виплати за її рахунок; б) подавати у строки, встановлені цим Кодексом для податкового кварталу податковий розрахунок суми доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, а також суми утриманого з них податку до органу державної податкової служби за місцем свого розташування. Такий розрахунок подається лише у разі нарахування сум зазначених доходів платнику податку податковим агентом протягом звітного періоду. Запровадження інших форм звітності з зазначених питань не допускається.
Під час перевірки перевіряючі податкового органу встановили, що позивачем занижено базу оподаткування податком на доходи фізичних осіб при виплаті заробітної плати, у зв'язку з застосуванням податкової соціальної пільги без відповідних заяв по наступним співробітникам: ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_16, ОСОБА_17, ОСОБА_18, ОСОБА_19.
Порядок застосування податкової соціальної пільги визначений ст. 169 ПК України.
Пунктом 169.1 наведеної норми ПК України (в редакції, що діяла на момент виникнення правовідносин) визначено, що з урахуванням норм абзацу першого підпункту 169.4.1 пункту 169.4 цієї статті платник податку має право на зменшення суми загального місячного оподатковуваного доходу, отримуваного від одного роботодавця у вигляді заробітної плати, на суму податкової соціальної пільги: у розмірі, що дорівнює 100 відсоткам розміру прожиткового мінімуму для працездатної особи (у розрахунку на місяць), встановленому законом на 1 січня звітного податкового року, - для будь - якого платника податку; розмірі, що дорівнює 100 відсоткам суми пільги, визначеної підпунктом 169.1.1 цього пункту, - для платника податку, який утримує двох чи більше дітей віком до 18 років, - у розрахунку на кожну таку дитину.
Згідно з п. 169.2 цієї ж статті ПК України, податкова соціальна пільга застосовується до нарахованого платнику податку місячного доходу у вигляді заробітної плати тільки за одним місцем його нарахування (виплати).
Платник податку подає роботодавцю заяву про самостійне обрання місця застосування податкової соціальної пільги (далі - заява про застосування пільги).
Податкова соціальна пільга починає застосовуватися до нарахованих доходів у вигляді заробітної плати з дня отримання роботодавцем заяви платника податку про застосування пільги та документів, що підтверджують таке право. Роботодавець відображає у податковій звітності всі випадки застосування або незастосування податкової соціальної пільги згідно з отриманими від платників податку заявами про застосування пільги, а також заявами про відмову від такої пільги.
Перелік таких документів та порядок їх подання визначає Кабінет Міністрів України
Відповідно до п. 169.4.1. ст. 169 ПК України, податкова соціальна пільга застосовується до доходу, нарахованого на користь платника податку протягом звітного податкового місяця як заробітна плата (інші прирівняні до неї відповідно до законодавства виплати, компенсації та винагороди), якщо його розмір не перевищує суми, що дорівнює розміру місячного прожиткового мінімуму, діючого для працездатної особи на 1 січня звітного податкового року, помноженого на 1,4 та округленого до найближчих 10 гривень.
Положеннями п. 169.4.2. цієї ж статті ПК України, визначено, що роботодавець платника податку зобов'язаний здійснити, у тому числі за місцем застосування податкової соціальної пільги, з урахуванням положень абзацу третього пункту 167.1 статті 167 цього Кодексу, перерахунок суми доходів, нарахованих такому платнику податку у вигляді заробітної плати, а також суми наданої податкової соціальної пільги: а) за наслідками кожного звітного податкового року під час нарахування заробітної плати за останній місяць звітного року; б) під час проведення розрахунку за останній місяць застосування податкової соціальної пільги у разі зміни місця її застосування за самостійним рішенням платника податку або у випадках, визначених підпунктом 169.2.3 пункту 169.2 цієї статті; в) під час проведення остаточного розрахунку з платником податку, який припиняє трудові відносини з таким роботодавцем.
Доводи податкового органу про застосування податкової соціальної пільги без відповідних заяв критично оцінюються судом, з огляду на те, що в матеріалах справи містяться такі заяви про застосування податкової соціальної пільги: ОСОБА_3 від 01.01.2013, ОСОБА_4 від 01.11.2013, ОСОБА_5 від 01.03.2012, ОСОБА_6 від 01.03.2013, ОСОБА_7 від 01.02.2013, ОСОБА_8 від 01.01.2013, ОСОБА_9 від 01.01.2013, ОСОБА_10 від 01.01.2012, ОСОБА_12 від 01.01.2013, ОСОБА_13 від 01.01.2013, ОСОБА_15 від 01.02.2013, ОСОБА_16 від 01.01.2012, ОСОБА_17 від 01.02.2012, ОСОБА_18 від 01.01.2012, ОСОБА_14 від 01.01.2012, ОСОБА_20 від 17.07.2012. Щодо заяв ОСОБА_11, позивач пояснив, що до перевірки така заява надавалася, однак після перевірки була втрачена.
Окрім того, жодних відомостей про не надання таких заяв під час перевірки акт від 31.03.2015 № 28-22.01-00217417 не містить, акт про відмову в наданні документів відповідачем під час перевірки з цього приводу не складався.
Разом з тим, позивач наголосив на тому, що під час перевірки перевіряючими контролюючого органу невірно визначено базу оподаткування як податком на доходи фізичних осіб, так і базу оподаткування єдиним соціальним внеском.
Так, згідно розрахункових листків працівника ОСОБА_21 за період з березня 2012 року по травень 2012 року всього нараховано вказаному співробітнику заробітну плату у розмірі 3598,38 грн., із вказаної суми утримано ПДФО - 520,33 грн. (з урахуванням податкової соціальної пільги) та утримано ЄСВ 3,6% у сумі 129,54 грн. Однак, за даними податкового органу база нарахування за вказаний період по працівнику ОСОБА_21 становить 5018,03 грн. а тому недобір ПДФО за розрахунком відповідача становить 205,28 грн., недобір по ЄСВ -51,11 грн.
У відповідності до розрахункових листків ОСОБА_22 йому виплачено у період з серпня по жовтень 2012 року - 2258,32 грн., проте за даними податкового органу база оподаткування ПДФО та ЄСВ по даному співробітнику складає 3213,90 грн., у зв'язку з чим виник недобір за ПДФО та ЄСВ.
По працівнику позивача ОСОБА_23 згідно розрахункового листка за вересень 2012 року сума нарахування складає 739,23 грн., проте за даними відповідача база нарахування по вказаному співробітнику становить 826,58 грн., у зв'язку з чим і було здійснено донарахування ПДФО та ЄСВ.
Аналогічна ситуація виникла і по працівникам позивача: ОСОБА_24 (за період червень - липень 2013 року), ОСОБА_25 (жовтень 2013 року), ОСОБА_26 (жовтень 2013 року), ОСОБА_27 (жовтень 2013 року), ОСОБА_28 (жовтень 2013 року), ОСОБА_29 (жовтень 2013 року), ОСОБА_30 (жовтень 2013 року), ОСОБА_31 (жовтень 2013 року), ОСОБА_32 (жовтень 2013 року), ОСОБА_33 (листопад 2013 року), ОСОБА_34 (листопад 2013 року), ОСОБА_35 (грудень 2013 року), ОСОБА_36 (грудень 2013 року), ОСОБА_37 (грудень 2013 року), ОСОБА_38 (грудень 2013 року).
Порядок проведення податковим органом перевірок та оформлення результатів її проведення визначені главою 8 Податкового кодексу України (статті 75 - 86) та Порядком оформлення результатів документальних перевірок з питань дотримання податкового, валютного та іншого законодавства, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 22.12.2010 № 984 (далі - Порядок № 984).
Згідно зі ст. 86 ПК України, результати перевірок (крім камеральних та електронних перевірок) оформлюються у формі акта або довідки, які підписуються посадовими особами контролюючого органу та платниками податків або їх законними представниками (у разі наявності). У разі встановлення під час перевірки порушень складається акт. Якщо такі порушення відсутні, складається довідка.
Відповідно до Порядку № 984, акт документальної перевірки повинен містити систематизований виклад виявлених під час перевірки фактів порушень норм податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на органи державної податкової служби (пункт 4).
За результатами документальної перевірки в акті викладаються всі суттєві обставини фінансово - господарської діяльності платника податків, які мають відношення до фактів виявлених порушень податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на органи державної податкової служби (пункт 5).
Факти виявлених порушень податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на органи державної податкової служби, викладаються в акті документальної перевірки чітко, об'єктивно та в повній мірі, із посиланням на первинні або інші документи, які зафіксовані в бухгалтерському та податковому обліку, що підтверджують наявність зазначених фактів (пункт 6).
Суд зазначає, що при дослідженні акту від 31.03.2015 №28-22.01-00217417 та викладеної в ньому інформації щодо допущених підприємством порушень встановлено, що такий акт містить інші дані щодо бази нарахування податку на доходи фізичних осіб (далі - ПДФО) та єдиного соціального внеску (далі - ЄСВ) ніж ті, які задекларовані підприємством, проте в ньому не міститься жодного пояснення щодо походження таких значень, які суттєво різняться від даних підприємства та тієї інформації, яка значиться в розрахункових листках працівників позивача.
У судовому засіданні представник відповідача вказав на те, що під час перевірки посадовим особам податкового органу надавалися інші розрахункові листи ніж ті, які містяться в матеріалах справи, проте такі доводи судом оцінюються критично, з огляду на наступне.
У разі встановлення перевіркою порушень податкового законодавства за кожним відображеним в акті фактом порушення необхідно:
чітко викласти зміст порушення з посиланням на конкретні пункти і статті законодавчих актів, що порушені платником податків, зазначити період (місяць, квартал, рік) фінансово -господарської діяльності платника податків та господарську операцію, в результаті якої здійснено це порушення, при цьому додати до акта письмові пояснення посадових осіб платника податків або його законних представників щодо встановлених порушень;
зазначити первинні документи, на підставі яких вчинено записи у податковому та бухгалтерському обліку, навести регістри бухгалтерського обліку, кореспонденцію рахунків операцій та інші документи, пов'язані з обчисленням і сплатою податків і зборів, та докази, що підтверджують наявність факту порушення;
у разі відсутності первинних документів або ненадання для перевірки первинних та інших документів, що підтверджують факт порушення, зазначити перелік цих документів;
у разі відмови посадових осіб платника податків або його законних представників надати копії документів посадовій (службовій) особі органу державної податкової служби така особа складає акт у довільній формі, що засвідчує факт відмови, із зазначенням посади, прізвища, імені, по батькові платника податків (його законного представника) та переліку документів, які йому запропоновано подати, факт про складання такого акта відображається в акті документальної перевірки;
у разі надання посадовими особами платника податків або його законними представниками посадовим (службовим) особам органу державної податкової служби письмових пояснень щодо встановлених порушень податкового законодавства та/або причин ненадання первинних та інших документів, що підтверджують встановлені порушення, або їх копій факти про надання таких пояснень необхідно відобразити в акті (п. 5.2 Р І Порядку № 984).
Пунктом 1 Р III Порядку №984 встановлено, що залежно від фінансово-господарської діяльності платника податків та результатів перевірки до інформативних додатків належать, зокрема:
інші матеріали, що підтверджують наявність фактів порушень податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на органи державної податкової служби;
копії матеріалів (описи, відомості, протоколи) про результати проведеної платником податків інвентаризації;
завірені в установленому законодавством порядку копії документів, що підтверджують наявність фактів порушень податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на органи державної податкової служби, у випадку їх отримання.
Будь - яких доказів того, що перевіряючим надавалися інші розрахункові листки ніж ті, які містяться в матеріалах справи, відповідачем не надано. Посилання в акті перевірки на документи, на підставі яких посадовими особами відповідача визначено іншу базу оподаткування також відсутнє.
Доводи відповідача про надання підприємством під час перевірки інших розрахункових листків, спростовуються і розрахунком самого податкового органу, що наведений на стор. 34 акта перевірки від 31.03.2015 №28-22.01-00217417, де у графі «нараховано доходу» вказано саме ті суми, які повністю відповідають сумам розрахункових листків, які надані позивачем та долучені до матеріалів справи.
Таким чином, підсумовуючи вищенаведене суд зазначає, що зі змісту акта від перевірки від 31.03.2015 № 28-22.01-00217417 неможливо встановити, на чому саме ґрунтуються висновки податкового органу про заниження позивачем бази оподаткування ПДФО та ЄСВ по співробітникам, які зазначені в акті.
Податковим органом не було зазначено ані в акті перевірки, ані в запереченнях на позовну заяву, які документи були досліджені під час перевірки, за результатами аналізу яких були зроблені відповідні висновки про заниження бази оподаткування ПДФО та недоплату ЄСВ.
Судом під час розгляду даної справи із розрахункових листків встановлено, що частині співробітникам у періоді, який охоплений перевіркою відповідача, виплачувались кошти, які були нараховані в попередніх періодах, але залишилися не сплачені, проте представник позивача зазначив, що з таких сум вже був утриманий ПДФО та ЄСВ саме у тих періодах, в яких ці суми нараховані відповідно до п. 168.1.5 п. 168 .1 ст. 168 ПК України.
У відповідності до п.168.1.5 п.168.1 ст.168 ПК України, якщо оподатковуваний дохід нараховується податковим агентом, але не виплачується (не надається) платнику податку, то податок, який підлягає утриманню з такого нарахованого доходу, підлягає перерахуванню до бюджету податковим агентом у строки, встановлені цим Кодексом для місячного податкового періоду.
Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» визначені правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати, та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку ( далі - Закон).
Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 1 Закону, недоїмка - сума єдиного внеску, своєчасно не нарахована та/або не сплачена у строки, встановлені цим Законом, обчислена органом доходів і зборів у випадках, передбачених цим Законом;
Відповідно до п. 4 ст. 25 Закону, орган доходів і зборів у порядку, за формою та у строки, встановлені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, надсилає платникам єдиного внеску, які мають недоїмку, вимогу про її сплату.
Вимога про сплату недоїмки є виконавчим документом.
Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно зі ст. 21 ПК України, посадові особи контролюючих органів зобов'язані, зокрема, дотримуватися Конституції України та діяти виключно у відповідності з цим Кодексом та іншими законами України, іншими нормативними актами, забезпечувати сумлінне виконання покладених на контролюючі органи функцій, не допускати порушень прав та охоронюваних законом інтересів громадян, підприємств, установ, організацій.
Згідно до п.п. 1, 3 ч. 3 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; обґрунтовано, тобто з урахуванням обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії).
Таким чином, позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню судом.
Відповідно до ч. 1 ст. 94 КАС України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.
Керуючись ст.ст. 11, 50, 70, 71, 72, 86, 94, 159 - 163, 186, 254 КАС України, суд,
Присудити із Західно - Донбаської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Дніпропетровській області за рахунок бюджетних асигнувань на користь Публічного акціонерного товариства заводу «Павлоградхіммаш» судові витрати з оплати судового збору у розмірі 182 (сто вісімдесят дві) грн. 70 коп.
Постанова суду може бути оскаржена до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги через Дніпропетровський окружний адміністративний суд з одночасним направленням копії апеляційної скарги особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі складення постанови у повному обсязі, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

У разі якщо справа розглядалась судом за місцезнаходженням суб'єкта владних повноважень і він не був присутній у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, але його було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо у суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Постанова суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Повний текст постанови складено 01 лютого 2016 року.

Суддя О.В. Царікова