Справа № 464/10015/15-а
Суддя: Рудаков І. П.
Дата ухвалення: 2016-03-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

пр.№ 2-а/464/55/16
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.03.2016 року Сихівський районний суд м. Львова

в складі: головуючого - судді Рудаков І.П.

при секретарі судових засідань Бондар Н.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Львова адміністративний позов ОСОБА_2 до відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби головного управління юстиції у Львівській області про визнання протиправними дій головного державного виконавця та скасування постанови ВП №47405171 від 11.11.2015 року про повернення виконавчого документа, визнання протиправними дій начальника відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області та скасування постанови від 7 грудня 2015 року, відновлення виконавчого провадження, -

в с т а н о в и в:

Позивач звернувся до суду з позовом до відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Львівській області про визнання дій державного виконавця щодо винесення постанови від 11.11.2015 року незаконними, скасування постанови головного державного виконавця Шелінської Ю.А. про повернення виконавчого документа стягувачу від 11.11.2015 року ВП № 47405171, визнання неправомірними дії начальника ВДВС Головного територіального управління юстиції у Львівській області щодо відмови в скасуванні постанови державного виконавця від 11.11.2015 року ВП №47405171 та скасування постанови від 27.11.2015 року, відновлення виконавчого провадження ВП №47405171 від 11.11.2015 року.

В обґрунтування своїх позовних вимог посилається на те, що 10 квітня 2015 року Сихівським районним судом м.Львова виданий виконавчий лист № 464/12266/14-а про зобов'язання управління пенсійного фонду України у Галицькому районі м.Львова провести перерахунок та виплату ОСОБА_2 пенсії згідно ст..ст.50,54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» в розмірі 8 мінімальних пенсій за віком, а також додаткової пенсії за шкоду заподіяну здоров*ю в розмірі 75% мінімальної пенсії за віком визначеної абзацом 1 частини 1 ст.28 Закону України «Про загальнообов*язкове державне пенсійне страхування» в порядку визначеному частиною 3 ст.67 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» за період з 05.06.2014 року по 02.08.2014 року включно з врахуванням виплачених сум. На підставі виконавчого листа 10 квітня 2015 року головним виконавцем відділу примусового виконання рішень управління ДВС ГУЮ у Львівській області винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №47405171. Натомість, позивач тривалий час не отримував жодних повідомлень з виконавчої служби, а також не було здійснено перерахунок та виплата його основної і додаткової пенсії. Тому у вересні 2015 року він звернувся до відповідача із заявою, в якій просив повідомити про хід виконання судового рішення. Розпорядженням УПФ України в Галицькому районі м.Львова від 12 травня 2015 року визначено розмір пенсії у розмірі 13 305,35 грн. 26 листопада 2015 року на його адресу було надіслано лист з постановою від 11 листопада 2015 року державного виконавця про повернення виконавчого листа стягувачеві. Вважаючи дії державного виконавця незаконними звернулась із скаргою до начальника відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби ГТУЮ у Львівській області. Постановою від 07 грудня 2015 року в задоволенні скарги відмовлено. Зазначає, що умови відсутності у державному бюджеті коштів на виплату їй недоплаченої суми державної та додаткової пенсії у відповідності до закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» створює ситуацію правової невизначеності стосовно джерела коштів, з яких має виплачуватись зазначена пенсія, однак це не може бути підставою для порушення прав громадян на соціальний захист, в тому числі на отримання пенсії, яка прямо передбачена законом та постановлена до стягнення судовим рішенням. Крім цього в оскаржуваних постановах не наведено жодної законодавчої норми яка б встановлювала заборону щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, на які можливо звернути стягнення. Постанови оскаржені в межах десятиденного строку. Вважає постанову про повернення виконавчого провадження від 11 листопада 2015 року та постанову від 27 листопада 2015 року щодо відмови в скасуванні постанови від 11 листопада 2015 року незаконними та такими, що підлягають скасуванню, оскільки боржник судове рішення не виконав, виконавчий документ носить зобов*язальний характер, тоді як виконавець при поверненні виконавчого листа посилається на норми нормативних актів про стягнення коштів.

В судове засідання позивач не з*явився, у вимогах позовної заяви просила справу розглядати у її відсутності.

Відповідач явку повноважного представника в судове засідання не забезпечив, повідомлявся належно. Суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності представника відповідача оцінивши наявні у справі матеріали.

Дослідивши матеріали адміністративної справи та матеріали справи за №464/12266/14-а, суд приходить до переконання, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково, виходячи з наступного.

Встановлено, що 10 квітня 2015 року Сихівським районним судом м.Львова виданий виконавчий лист № 464/12266/14-а про зобов'язання управління пенсійного фонду України у Галицькому районі м.Львова провести перерахунок та виплату ОСОБА_2 пенсії згідно ст..ст.50,54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» в розмірі 8 мінімальних пенсій за віком, а також додаткової пенсії за шкоду заподіяну здоров*ю в розмірі 75% мінімальної пенсії за віком визначеної абзацом 1 частини 1 ст.28 Закону України «Про загальнообов*язкове державне пенсійне страхування» в порядку визначеному частиною 3 ст.67 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» за період з 05.06.2014 року по 02.08.2014 року включно з врахуванням виплачених сум.

29 квітня 2015 року головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Львівській області Павлишиним Т.І. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження серії ВП №47405171.

11 листопада 2015 року головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Львівській області Шелінською Ю.А. винесено постанову про повернення стягувачеві виконавчого документу, а саме виконавчого листа № 464/12266/14-а, виданого 10 квітня 2015 року Сихівським районним судом м.Львова (виконавче провадження ВП № 47405171), на підставі п.9 ч.1 ст.47 Закону України «Про виконавче провадження», зазначивши при цьому, виконавчий документ може бути повторно предявлений до виконання у строк до 11 листопада 2016 року і що державний виконавець не може звернути стягнення на кошти боржника, який є державним органом, оскільки наявна встановлена законом заборона, чітко визначений порядок та процедура виконання даних рішень.

Державний виконавець мотивував рішення про повернення виконавчого документа тим, що, підставою для повернення виконавчого документа є Закон України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень», що є обставиною, яка виключає можливість виконання судового рішення.

Однак, дії державного виконавця не відповідають вимогам законодавства України, виходячи з наступного.

Так, відповідно до ч.2 ст.11 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення, спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом.

За правилами п.9 ч.1 ст.47 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий документ, на підставі якого відкрито провадження, за яким виконання не здійснювалося або здійснено частково, повертається стягувачу у разі, якщо наявна встановлена законом заборона щодо звернення на майно чи кошти боржника, якщо у нього відсутнє інше майно чи кошти, на які можливо звернути стягнення, а також щодо проведення інших виконавчих дій стосовно боржника, що включає можливість виконання відповідно рішення.

Згідно до вимог ст.1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

У відповідності до ст.3 Закону України «Про виконавче провадження» рішення про стягнення коштів з державних органів, державного та місцевих бюджетів або бюджетних установ виконуються органами, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів. Особливості виконання рішень суду про зобов'язання вчинити певні дії щодо майна містяться у ст.7 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень», відповідно до якої зазначено, що виконання рішень суду про зобов'язання вчинити дії щодо майна, боржником за якими є державний орган, державне підприємство, юридична особа, здійснюється в порядку, встановленому Законом України «Про виконавче провадження», з урахуванням особливостей, встановлених цим законом.

Частиною 2 ст.7 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень», встановлено, що у разі, якщо рішення суду, зазначене в частині 1 цієї статті, не виконано протягом двох місяців з дня винесення постанови про відкриття виконавчого провадження, державний виконавець зобов'язаний звернутися до суду із заявою про заміну способу і порядку виконання рішення.

Також, Постановою Кабінету Міністрів України від 03 серпня 2011 року №845 затверджено Порядок виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевого бюджетів або боржників.

У Пункті 7 зазначеного порядку визначено, що у разі наявності підстав для повернення виконавчого документу стягувачу, керівник органу державної виконавчої служби подає відповідно до Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» казначейству протягом 10 днів з дня складання державним виконавцем відповідного акту, оригінал виконавчого документа разом із супровідним листом та завірені належним чином державним виконавцем копії інших матеріалів виконавчого провадження.

Таким чином, у відповідності до п.7 Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевого бюджетів або боржників, у разі наявності підстав для повернення виконавчого документа стягувачу керівник органу державної виконавчої служби подає відповідно до Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» казначейству протягом 10 днів з дня складення державним виконавцем відповідного акта оригінал виконавчого документа разом із супровідним листом та завірені належним чином державним виконавцем копії інших матеріалів виконавчого провадження.

Статтею 6 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що державний виконавець зобов'язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб.

Пленум Вищого адміністративного суду України в п.17 постанови № 5 від 21 травня 2012 року «Про внесення змін до постанови Пленуму ВАСУ від 13 грудня 2010 року № 3 «Про практику застосування адміністративними судами законодавства у справах із приводу оскарження рішень, дій чи бездіяльності державної виконавчої служби» звертає увагу на можливість повернення виконавчих документів стягувачу, проте, лише за умови здійснення державним виконавцем усіх можливих дій, спрямованих на виконання рішення.

Отже, в порушення Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець не вжив заходів примусового виконання рішення.

При цьому слід відзначити, що бездіяльність суб'єкта владних повноважень - це пасивна поведінка суб'єкта владних повноважень, яка може мати вплив на права, свободи та інтереси фізичної чи юридичної особи, тобто відсутність дій, які повинен був вчинити суб'єкт владних повноважень, але не вчинив, що потягло за собою порушення прав чи інтересів фізичної чи юридичної особи.

З огляду на вищевикладене, суд приходить до висновку про неправомірність дій державного виконавця щодо винесення постанови про повернення виконавчого листа стягувачеві та вважає, що постанова про повернення виконавчого документа підлягає скасуванню.

Вважаючи дії державного виконавця з приводу прийняття постанови від 11 листопада 2015 року про повернення виконавчого документа стягувачеві, незаконними, ОСОБА_2 27 листопада 2015 року звернулась із скаргою до начальника відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби ГТУЮ у Львівській області. Постановою від 07 грудня 2015 року в задоволенні скарги відмовлено.

Дану постанову від 07 грудня 2015 року слід вважати незаконною з вищевикладених підстав та скасувати.

Згідно до ч.2 ст.71 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень, обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дій чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідачем не надано жодного доказу правомірності своїх дій, що оскаржуються, рішення суду про зобов*язання здійснити перерахунок та виплатити позивачу основну та додаткову пенсії не виконано, не доведено добровільного виконання рішення суду, а також судом не здобуто поважності причин такого невиконання. У зв'язку з чим, вимоги позивача в цій частині підлягають задоволенню.

До того ж, суд вважає за доцільне наголосити, що відповідно до ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський Суд з прав людини неодноразово звертав увагу, що правовідносини сторін, що виникають під час та у зв'язку із виконанням постанови суду, є частиною судового провадження. Європейський Суд з прав людини звертав увагу, що судове та виконавче провадження є першою та другою стадіями у загальному провадженні (див. рішення у праві «Скордіно проти Італії» (Scordino v. Italy) (N 1) [ВП], № 36813/97, п. 197).

Таким чином, виконання рішення не відокремлюється від судового розгляду і провадження повинно розглядатися загалом (див. рішення у справі «Сіка проти Словаччини» (Sika v. Slovaki), № 2132/02, пп. 24-27, від 13 червня 2006 року, пп. 18 рішення «Ліпісвіцька проти України» N 11944/05 від 12 травня 2011 року).

Саме на державу покладено обов'язок дбати про те, щоб остаточні рішення, винесені проти її органів, установ чи підприємств, які перебувають у державній власності або контролюються державою, виконувалися відповідно до зазначених вище вимог Конвенції (див. згадане вище рішення у справі Войтенка; рішення у справі «Ромашов проти України» (Romashov v. Ukraine), № 67534/01, від 27 липня 2004 року; у справі «Дубенко проти України» (Dubenko v. Ukraine), № 74221/01, від 11 січня 2005 року; та у справі «Козачек проти України» (Kozachek v. Ukraine), № 29508/04, від 7 грудня 2006 року).

Держава несе відповідальність за виконання остаточних рішень, якщо чинники, які затримують чи перешкоджають їх повному й вчасному виконанню, перебувають у межах контролю органів влади (див. рішення у справі «Сокур проти України» (Sokur v. Ukraine), № 29439/02, від 26 квітня 2005 року, і у справі «Крищук проти України» (Kryshchuk v. Ukraine), № 1811/06, від 19 лютого 2009 року).

З огляду на те, що виконання судового рішення є невід'ємним елементом права на справедливий суд, органи та посадові особи державної виконавчої служби повинні використовувати свої повноваження для повного та своєчасного виконання судових рішень, а не вишукувати формальні підстави для їх не виконання, зокрема шляхом поверенння виконавчого документа стягувачеві.

Згідно ч.1 ст.181 КАС України учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.

Стосовно позовних вимог щодо зобов'язання відповідача відновити виконавче провадження, суд зазначає наступне.

Частиною 1 статті 51 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що у разі якщо постанова державного виконавця про закінчення виконавчого провадження або поверненнявиконавчого документа стягувачу визнана судом незаконною чи скасована начальником відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, або керівником відповідного органу державної виконавчої служби або якщо до державного виконавця надійшло рішення суду про скасування заходівдозабезпеченняпозову, а також у разі повернення виконавчого документа зіншого відділудержавноївиконавчої служби, виконавче провадження підлягає відновленню протягом трьох робочих днів з дня надходження рішення суду, виконавчого документа чи постанови керівника відповідного органу державноївиконавчої служби.

Таким чином, суд відмовляє у задоволені позовних вимог в цій частині.

Керуючись ст.ст.2, 6, 11, 17, 18, 70, 71, 158-163, 181 КАС України, -

п о с т а н о в и в:

Адміністративний позов ОСОБА_2 до відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби головного управління юстиції у Львівській області про визнання протиправними дій головного державного виконавця та скасування постанови ВП №47405171 від 11.11.2015 року про повернення виконавчого документа, визнання протиправними дій начальника відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області та скасування постанови від 7 грудня 2015 року, відновлення виконавчого провадження - задовольнити частково.

Визнати протиправними дії головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби головного управління юстиції у Львівській області Шелінської Ю.А. щодо винесення постанови від 11 листопада 2015 року про повернення виконавчого документу стягувачу.

Скасувати постанову головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби головного управління юстиції у Львівській області Шелінської Ю.А. ВП №47405171 від 11 листопада 2015 року про повернення виконавчого документа стягувачеві.

Визнати протиправними дії начальника головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області Бойка О.В. щодо винесення постанови від 7 грудня 2015 року про відмову в скасуванні постанови від 11 листопада 2015 року про повернення виконавчого документу стягувану та скасувати вказану постанову.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Апеляційна скарга на постанову може бути подана до Львівського апеляційного адміністративного суду через Сихівський районний суд м.Львова протягом 10 днів з дня отримання копії постанови.

Суддя: