Справа № 813/1687/14
Суддя: Розваляєва Т.С.
Дата ухвалення: 2016-03-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 березня 2016 року м. Київ К/800/32254/15

Вищий адміністративний суд України у складі:

головуючого суддіРозваляєвої Т. С. (суддя-доповідач),
суддівЄрьоміна А. В.,
Черпіцької Л. Т.,
розглянувши в порядку письмового провадження касаційну скаргу Головного управління Держземагентства у Львівській області на постанову Львівського окружного адміністративного суду від 16 грудня 2014 року та постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 22 червня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_4 до Головного управління Держземагентства у Львівській області, треті особи: Годовицько-Басівська сільська рада Пустомитівського району Львівської області, Пустомитівська районна державна адміністрація Львівської області, прокуратура Пустомитівського району Львівської області про визнання протиправним дій, скасування рішення та зобов'язання до вчинення дій,

установив:

ОСОБА_4 звернулась з позовом до Головного управління Держземагентства у Львівській області про визнання протиправним дій, скасування рішення та зобов'язання до вчинення дій.

Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 16 грудня 2014 року позов задоволено: визнано протиправним рішення Головного управління Держземагентства України у Львівській області, викладене у листі № 01-16/4-5458 від 04 вересня 2013 року, про відмову позивачу у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, площею 0,25 га, для ведення особистого селянського господарства на території Годовицько-Басівської сільської ради Пустомитівського району Львівської області; зобов'язано Головне управління Держземагентства України у Львівській області видати наказ про надання дозволу позивачу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, площею 0,25 га, для ведення особистого селянського господарства на території Годовицько-Басівської сільської ради Пустомитівського району Львівської області.

Постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 22 червня 2015 року скасовано рішення суду першої інстанції та прийнято нове рішення, яким позов задоволено частково: визнано протиправним рішення Головного управління Держземагентства України у Львівській області, викладене у листі № 01-16/4-5458 від 04 вересня 2013 року, про відмову позивачу у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, площею 0,25 га, для ведення особистого селянського господарства на території Годовицько-Басівської сільської ради Пустомитівського району Львівської області; зобов'язано Головне управління Держземагентства України у Львівській області повторно розглянути заяву від 09 серпня 2013 року про надання дозволу позивачу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, площею 0,25 га, для ведення особистого селянського господарства на території Годовицько-Басівської сільської ради Пустомитівського району Львівської області за межами населеного пункту; в решті позову відмовлено.

Не погоджуючись з судовими рішеннями, відповідач подав касаційну скаргу, в якій просив їх скасувати та прийняти нове рішення, яким в позові відмовити.

В запереченнях третя особа - Годовицько-Басівська сільська рада Пустомитівського району Львівської області - просила залишити скаргу без задоволення.

Заслухавши доповідача, перевіривши доводи касаційної скарги, матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що касаційна скарга задоволенню не підлягає.

Судами встановлено, що з метою реалізації свого права на землю, позивач звернулась 09 серпня 2013 року з заявою до відповідача про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, орієнтовною площею 0,25 га, для ведення особистого селянського господарства за рахунок категорії земель згідно КВЦП із земель сільськогосподарського призначення (рілля), яка розташована за адресою Годовицько-Басівської сільської ради (за межами населеного пункту).

Листом від 04 вересня 2013 року за вих. № 01-16/4-5458 позивачу відмовлено в наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, площею 0,25 га, для ведення особистого селянського господарства на території Годовицько-Басівської сільської ради Пустомитівського району Львівської області за межами населеного пункту у зв'язку з тим, що згідно із розпорядженням голови Пустомитівської районної державної адміністрації від 02 березня 2010 року № 124 «Про надання дозволу на розробку проекту відведення земельних ділянок у власність для ведення особистого селянського господарства на території Годовицько-Басівської сільської ради за межами населеного пункту» надано дозвіл громадянам на розробку проекту відведення земельних ділянок у власність для ведення особистого селянського господарства на території Годовицько-Басівської сільської ради за межами населеного пункту. Зазначено, що на момент розгляду клопотання позивача розпорядження голови Пустомитівської райдержадміністрації № 124 від 02 березня 2010 року було чинним, стосувалося тієї ділянки, яку хотів отримати позивач.

Не погоджуючись з діями і рішенням відповідача, позивач заявив цей позовом.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції, з позицією якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив з того, що рішення про розгляд заяви позивача прийняте відповідачем неправомірно. Утім в іншій частині вимог прийняв інше рішення, зобов'язавши відповідача повторно розглянути питання позивача.

Колегія суддів погоджується з висновками апеляційного суду.

Відповідно до частини першої статті 116 ЗК громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону.

Згідно із положеннями частини шостої статті 118 ЗК України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

Частиною сьомою вказаної статті ЗК встановлено, що відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об'єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки розробляється за замовленням громадян суб'єктами господарювання, що є виконавцями робіт із землеустрою згідно із законом, у строки, що обумовлюються угодою сторін.

Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки погоджується в порядку, встановленому статтею 186-1 цього Кодексу (частина восьма цієї статті).

Системний аналіз наведених норм права дає підстави вважати, що ними встановлені підстави, порядок, строки передачі земельної ділянки у власність громадян та органи, уповноважені розглядати ці питання. Ці норми передбачають, зокрема, що для передачі земельної ділянки у власність зацікавлена особа звертається до відповідних органів із заявами для отримання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та для надання її у власність, за результатами розгляду яких визначені в статті 118 ЗК органи приймають одне з відповідних рішень. При цьому таке рішення має бути умотивоване з посиланням на норми права відповідно до ст. 2 КАС України, яке суд перевіряє.

Крім того, частина сьома статті 118 ЗК України направлена на спрощення процедури відведення земельних ділянок у власність, зокрема запроваджено принцип мовчазної згоди на етапі отримання дозволу на розроблення документації із землеустрою, оскільки у випадку бездіяльності суб'єкта владних повноважень, внаслідок якої протягом місяця не розглянута заява про надання дозволу на виготовлення проектної документації, заявник має право здійснити замовлення проекту відведення земельної ділянки.

Системний аналіз статей 116, 118 ЗК України дає підстави вважати, що отримання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки не означає позитивного рішення про надання її у власність, що фактично вказує про відсутність обтяжень земельної ділянки у такому випадку. Тому у суду не має підстав вважати приорітетність того чи іншого заявника на стадії надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки.

Між тим, відмовляючи у надані дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, відповідач вказав на ту обставину, яка не передбачена у частині сьомій статті 118 ЗК України, а саме: наявність дозволу на розробку проекту землеустрою іншим особам.

Таким чином підстава, з якої відповідач виніс оскаржуване рішення, не узгоджується з приписами частини сьомої статті 118 ЗК України.

За таких обставин твердження позивача про незаконність рішення відповідача про відмову у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки є обґрунтованим.

Враховуючи викладене, вбачається, що суди попередніх інстанцій дійшли правомірного висновку про визнання протиправним та скасування рішення відповідача і, відповідно, у зобов'язані повторно розглянути це питання.

Доводи, викладені у касаційній скарзі, не спростовують правильних висновків апеляційного суду.

Оскільки під час вирішення спору суд апеляційної інстанції не допустив порушення у застосуванні норм процесуального та матеріального права, то скаргу відповідача слід залишити без задоволення.

Керуючись статтями 220, 222, 223, 224, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ухвалив:

Касаційну скаргу Головного управління Держземагентства у Львівській області залишити без задоволення, а постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 22 червня 2015 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі, і може бути переглянута Верховним Судом України з підстав, у строк та у порядку, визначеними статтями 237, 238, 239-1 КАС України.

Судді: