Справа № 804/258/16
Суддя: Турова Олена Михайлівна
Дата ухвалення: 2016-02-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
04 лютого 2016 р. Справа № 804/258/16
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді: Турової О.М.,
за участю секретаря судового засідання: Чаплигіної А.А.,
представника позивача: Лісовської О.С.
представника відповідача: Петренко Д.О.
розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Дніпропетровську адміністративну справу
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий Дім «ЗАПОРІЖОІЛГРУП»
до Дніпропетровської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Дніпропетровській області
про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,-
В обґрунтування позовних вимог зазначалося, що позивач правомірно при визначенні сум податкового зобов'язання з акцизного податку оподатковує лише операції з реалізації підакцизних товарів за місцем реалізації (торгівельна точка) кінцевим споживачам для їх особистого некомерційного використання, а реалізацію юридичним особам та фізичним особам-підприємцям цих товарів за відомостями та талонами не включає до об'єкту оподаткування, оскільки така реалізація здійснюється для комерційного використання і не є об'єктом оподаткування акцизним податком у розумінні приписів п.п.14.1.212 п.14.1 ст.14, п.п.212.1.11 п.212.1 ст.212 Податкового кодексу України.
Представник позивача у судовому засіданні підтримав адміністративний позов у повному обсязі та, посилаючись на викладені у ньому доводи, просив його задовольнити.
Відповідач пред'явлений позов не визнав, подав на нього письмові заперечення, в яких просив відмовити у його задоволенні у повному обсязі, посилаючись на те, що за результатами проведеної документальної позапланової виїзної перевірки позивача було встановлено порушення останнім приписів ст.213, ст.214 та ст.216 Податкового кодексу України, що призвело до заниження акцизного податку, який підлягає сплаті до бюджету по Дніпропетровській об'єднаній державній податковій інспекції Головного управління ДФС у Дніпропетровській області на суму 4515,00грн. Так, податкові зобов'язання зі сплати 5-відсоткового акцизного податку з роздрібного продажу підакцизних товарів виникають у особи, яка безпосередньо здійснює відпуск нафтопродуктів з колонок через мережу заправних комплексів (АЗС) безпосередньо споживачам, незалежно від умов продажу нафтопродуктів та форми розрахунків (готівкова, безготівкова), під час здійснення розрахункових операцій. Оскільки через мережу АЗС здійснювався роздрібний продаж нафтопродуктів кінцевим споживачам, такі операції згідно п.п.213.1.9 п.213.1 ст.213 Податкового кодексу України є об'єктом оподаткування акцизним податком.
Представник відповідача у судовому засіданні також заперечував проти задоволення адміністративного позову, посилаючись на доводи, викладені у письмових запереченнях на нього.
Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи та наявні в них докази, проаналізувавши зміст норм матеріального та процесуального права, які регулюють спірні правовідносини, суд приходить до висновку про те, що даний адміністративний позов підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.
Позивач здійснює реалізацію нафтопродуктів: бензину марок №92 та №95, дизельного палива, скрапленого газу зі складу та через мережу АЗС, в тому числі розташованих у Дніпропетровській області (АЗС №9, що розташована за адресою: вул. Шевченка,18-Б, с. Вербове, Синельниківський район, Дніпропетровська область та АЗС №10, що розташована за адресою: вул. Калинова,10, с. Калинівське, Синельниківський район, Дніпропетровська область).
У зв'язку із цим позивачем подаються податкові декларації до Дніпропетровської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Дніпропетровській області (за місцем розташування АЗС).
На підставі направлень від 20.11.2015р. №219, №220 та №221 та приписів п.п.75.1.2 п.75.1 ст.75, п.п.78.1.5 п.78.1 ст.78 Податкового кодексу України фахівцями ДПІ у Хортицькому районі м. Запоріжжя ГУ ДФС у Запорізькій області була проведена документальна позапланова виїзна перевірка ТОВ «ТД «ЗАПОРІЖОІЛГРУП» з питань правомірності визначення об'єкта оподаткування та декларування в звітності акцизного податку за період з 01.01.2015р. по 01.10.2015р.
За результатами означеної перевірки складено акт від 10.12.2015р. №646/08-31-22/38839332, в якому зафіксовано встановлене під час перевірки порушення ТОВ «ТД «ЗАПОРІЖОІЛГРУП» приписів п.п.213.1.9. п.213.1 ст.213, п.п.214.1.4 п. 214.1 ст.214, п.216.9 ст.216 Податкового кодексу України, що призвело до заниження позивачем акцизного податку, який підлягає сплаті до бюджету за період з 01.01.2015р. по 30.09.2015р. на загальну суму 248732, у тому числі по Дніпропетровській об'єднаній державній податковій інспекції Головного управління ДФС у Дніпропетровській області (далі - Дніпропетровська ОДПІ ГУ ДФС у Дніпропетровській області) на суму 4515,00грн.
Вирішуючи позовні вимоги щодо визнання протиправним та скасування вищеозначеного податкового повідомлення-рішення, суд зважає на наступне.
Так, відповідно до п.п.14.1.4 п.14.1 ст.14 Податкового кодексу України (далі - ПК України) акцизний податок - це непрямий податок на споживання окремих видів товарів (продукції), визначених цим Кодексом як підакцизні, що включається до ціни таких товарів (продукції).
При цьому п.п.212.1.11 п.212.1 ст.212 ПК України встановлено, що платником акцизного податку є особа - суб'єкт господарювання роздрібної торгівлі, яка здійснює реалізацію підакцизних товарів.
Одним із об'єктів оподаткування зазначеним податком відповідно до п.п.213.1.9 п.213.1 ст.213 ПК України, є операції з реалізації суб'єктами господарювання роздрібної торгівлі підакцизних товарів.
За змістом п.п.214.1.4 п.214.1 ст.214 ПК України у разі обчислення податку із застосуванням адвалорних ставок базою оподаткування є вартість (з податком на додану вартість) підакцизних товарів, що реалізовані відповідно до підпункту 213.1.9 пункту 213.1 статті 213 цього Кодексу.
Згідно п.215.1 ст.215 ПК України до підакцизних товарів належать: спирт етиловий та інші спиртові дистиляти, алкогольні напої, пиво; тютюнові вироби, тютюн та промислові замінники тютюну; нафтопродукти, скраплений газ, речовини, що використовуються як компоненти моторних палив, паливо моторне альтернативне; автомобілі легкові, кузови до них, причепи та напівпричепи, мотоцикли, транспортні засоби, призначені для перевезення 10 осіб i більше, транспортні засоби для перевезення вантажів; електрична енергія.
Підпунктом 215.3.4 пункту 215.3 статті 215 ПК України передбачено, що податок справляється з таких товарів, як нафтопродукти, скраплений газ, речовини, що використовуються як компоненти моторних палив, паливо моторне альтернативне.
Відповідно до п.п.215.3.10 п.215.3 ст.215 ПК України для підакцизних товарів, реалізованих відповідно до підпункту 213.1.9 пункту 213.1 статті 213 цього Кодексу, ставки податку встановлюються за рішенням сільської, селищної або міської ради у відсотках від вартості (з податком на додану вартість), у розмірі 5 відсотків.
Підпунктом 14.1.212 пункту 14.1 статті 14 ПК України визначено, що реалізація підакцизних товарів (продукції) - це будь-які операції на митній території України, що передбачають відвантаження підакцизних товарів (продукції) згідно з договорами купівлі-продажу, міни, поставки та іншими господарськими, цивільно-правовими договорами з передачею прав власності або без такої, за плату (компенсацію) або без такої, незалежно від строків її надання, а також безоплатного відвантаження товарів, у тому числі з давальницької сировини, реалізація суб'єктами господарювання роздрібної торгівлі підакцизних товарів.
Реалізація суб'єктами господарювання роздрібної торгівлі підакцизних товарів - це продаж пива, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, тютюну та промислових замінників тютюну, товарів, зазначених у підпункті 215.3.4 пункту 215.3 статті 215 цього Кодексу, безпосередньо громадянам та іншим кінцевим споживачам для їх особистого некомерційного використання незалежно від форми розрахунків, у тому числі на розлив у ресторанах, кафе, барах, інших суб'єктах господарювання громадського харчування.
З аналізу наведених законодавчих норм вбачається, що основною ознакою реалізації суб'єктами господарювання роздрібної торгівлі підакцизних товарів є продаж цих товарів вказаними суб'єктами безпосередньо громадянам та іншим кінцевим споживачам для їх особистого некомерційного використання незалежно від форми розрахунків. Отже, саме при здійсненні такого виду діяльності виникає обов'язок оподаткування акцизним податком.
Крім того поняття роздрібної та оптової торгівлі розкрито в Національному стандарті України ДСТУ 4303:2004 «Роздрібна та оптова торгівля. Терміни та визначення понять», затвердженому Наказом Державного комітету України з питань технічного регулювання та споживчої політики від 05.07.2004р. №130.
Так, роздрібна торгівля це вид економічної діяльності в сфері товарообігу, що охоплює купівлю-продаж товарів кінцевому споживачеві та надання йому торговельних послуг.
Оптова торгівля - це вид економічної діяльності в сфері товарообігу, що охоплює купівлю-продаж товарів за договорами поставки партіями для подальшого їх продажу кінцевому споживачеві через роздрібну торгівлю або для виробничого споживання та надавання пов'язаних із цим послуг.
Таким чином, наявність при здійсненні конкретної операції з купівлі-продажу товарів кінцевого споживача, що придбаває ці товари для їх особистого некомерційного використання, відрізняє роздрібну торгівлю від оптової.
При цьому судом встановлено, що основним видом діяльності позивача є торгівля нафтопродуктами, як роздрібна, так і оптова.
Разом з тим, за даними проведеної перевірки позивача сплаті за період січень-вересень 2015р. підлягає сума акцизного податку у розмірі 982855,00грн. (різниця з самостійно задекларованими зобов'язаннями становить 4515,00грн.).
Як зазначається позивачем, вказана різниця виникла через те, що ним при визначенні сум податкового зобов'язання з акцизного податку оподатковувалися лише операції з реалізації підакцизних товарів за місцем реалізації (торгівельна точка) кінцевим споживачам для їх особистого некомерційного використання, а реалізація юридичним особам та фізичним особам-підприємцям цих товарів за відомостями та талонами ним до об'єкту оподаткування не включалася, оскільки така реалізація здійснюється для комерційного використання і не є об'єктом оподаткування акцизним податком у розумінні приписів п.п.14.1.212 п.14.1 ст.14, п.п.212.1.11 п.212.1 ст.212 Податкового кодексу України.
Суд погоджується з такою позицією позивача, оскільки вона відповідає змісту приписів п.п.213.1.9 п.213.1 ст.213 та п.п.14.1.212 п.14.1 ст.14 ПК України, якими передбачено оподаткування акцизним податком саме операцій з реалізації суб'єктами господарювання роздрібної торгівлі підакцизних товарів безпосередньо громадянам та іншим кінцевим споживачам для їх особистого некомерційного використання незалежно від форми розрахунків.
При цьому ПК України не надано визначення поняттям «некомерційне» та «комерційне» використання підакцизних товарів.
Водночас, виходячи з наведених вище норм ПК України, однією з обов'язкових умов для виникнення у відповідного суб'єкта обов'язку щодо нарахування та сплати акцизного податку, передумовою віднесення певної операції до об'єкту оподаткування, є реалізація вищезгаданих підакцизних товарів для некомерційного використання.
Порядок здійснення господарської комерційної діяльності (підприємництва) регламентується главою 4 Господарського кодексу України.
Відповідно до положень ст. 42 ГК України підприємництво - це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб'єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку.
З наведеного у сукупності вбачається, що в контексті наведених вище норм податкового законодавства під комерційним використанням слід розуміти не лише тільки придбання певною особою підакцизних товарів (за переліком п.п.215.3.4 п.215.3 ст.215 ПК України) з метою подальшої реалізації, тобто з комерційною метою отримання прибутку, але й придбання для використання у власній господарській діяльності підприємця (господарського товариства, приватного підприємця) з метою, крім іншого, отримання прибутку, що є загальною метою підприємництва (господарської комерційної діяльності).
Підтвердженням відпуску нафтопродуктів за відомостями саме юридичним особам для використання останніми товару у власній господарській діяльності, тобто комерційній діяльності, є надані позивачем заправочні відомості, по яким був відпущений товар, та копії яких також надавалися ТОВ «ТД «ЗАПОРІЖОІЛГРУП» і при перевірці відповідачу, а саме: супровідним листом від 02.12.2015р. №26/11/15-01 до податкового органу була надані копії всіх заправних відомостей, по яким був відпущений товар, в кількості 529 аркушів. Також були надані для ознайомлення договори купівлі-продажу (поставки) нафтопродуктів за відомостями між контрагентами (юридичними особами) та позивачем.
Надання цих документів до перевірки відповідачем не заперечується.
Позиція контролюючого органу, як зазначалося вище, базується на тому, що при відпуску нафтопродуктів через мережу АЗС за готівку за відомостями та за платіжними картками із застосуванням реєстратора розрахункових операцій являє собою здійснення розрахункової операції та є датою виникнення податкових зобов'язань згідно з п.216.9 ст.216 Податкового кодексу України.
Так, пунктом 216.9 статті 216 ПК України передбачено, що датою виникнення податкових зобов'язань щодо реалізації суб'єктами господарювання роздрібної торгівлі підакцизних товарів є дата здійснення розрахункової операції відповідно до Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій в сфері торгівлі, громадського харчування та послуг», а у разі реалізації товарів фізичними особами - підприємцями, які сплачують єдиний податок, - дата надходження оплати за проданий товар.
Відповідно до ст.2 Закону України «Про застосування реєстрацій розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» розрахункова операція - це приймання від покупця готівкових коштів, платіжних карток, платіжних чеків, жетонів тощо за місцем реалізації товарів (послуг), видача готівкових коштів за повернутий покупцем товар (ненадану послугу), а у разі застосування банківської платіжної картки - оформлення відповідного розрахункового документа щодо оплати в безготівковій формі товару (послуги) банком покупця або, у разі повернення товару (відмови від послуги), оформлення розрахункових документів щодо перерахування коштів у банк покупця.
Таким чином, з наведеного випливає, що відпуск нафтопродуктів такими способами як за відомостями, так і за талонами не підпадає під регулювання нормами цього Закону.
Пунктом 10.3 Інструкції №281 встановлено, що відпуск нафтопродуктів здійснюється: 1) за готівку; 2) за відомостями; 3) за талонами; 4)за платіжними картками.
Так, згідно із пунктом 10.3.1.1 Інструкції №281 розрахунки під час відпуску нафтопродукту власникам автотранспорту за готівку здійснюються на АЗС з використанням реєстраторів розрахункових операцій, які відповідають технічним вимогам до їх застосування та внесені до Державного реєстру реєстраторів розрахункових операцій згідно з Положенням про Державний реєстр реєстраторів розрахункових операцій, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 серпня 2002 року №1315.
При цьому, відповідно до пункту 10.3.1.3 Інструкції №281 відпуск нафтопродуктів за готівку відображається у Змінному звіті АЗС за формою №17-НП. У цьому ж Змінному звіті АЗС має відображатися і відпуск нафтопродуктів за платіжними картками (підпункт 10.3.4.2 Інструкції №281).
Пунктом 10.3.2 Інструкції №281 встановлено, що відпуск нафтопродуктів за безготівковим розрахунком за відомостями здійснюється АЗС на підставі договорів, укладених між підприємством та споживачем. Відпуск нафтопродуктів відображається у відомості на відпуск нафтопродуктів за формою №16-НП.
У Змінному звіті АЗС за формою №17-НП відображаються також відпуск нафтопродуктів за відомостями (графа 9) та за талонами (графа 10). При цьому відпуск нафтопродуктів за готівку та за платіжними картками відображаються відповідно у графах 8 та 11 Змінного звіту АЗС за формою №17-НП.
Таким чином, до графи 3 Додатку 6 декларації акцизного податку мають бути внесені дані граф 8, 9, 10, 11, 12 Змінного звіту АЗС за формою №17-НП, а до графи 4 декларації - дані граф 9 (за відомостями), 10 (за талонами), 12 (за іншими документами).
Безпідставним є також твердження відповідача про те, що Правилами роздрібної торгівлі нафтопродуктами, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 20.12.1997р. №1442, встановлено, що через мережу АЗС здійснюється саме роздрібний продаж нафтопродуктів кінцевому споживачу, з огляду на таке.
Відповідно до пункту 1 Правил роздрібної торгівлі нафтопродуктами, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 20.12.1997р. №1442, ці Правила визначають порядок приймання та роздрібної торгівлі бензином, дизельним паливом, скрапленим вуглеводневим газом, гасом, маслами, мастилами (далі - нафтопродукти), розфасованими нафтопродуктами, а також регламентують вимоги стосовно дотримання прав споживачів щодо належної якості нафтопродуктів, безпеки для життя та здоров'я споживачів, навколишнього природного середовища і рівня торговельного обслуговування.
З аналізу наведеного вбачається, що дані Правила регулюють саме порядок роздрібної торгівлі нафтопродуктами та не регулюють правовідносин з оптового продажу.
Крім того, здійснення роздрібного продажу нафтопродуктів через мережу АЗС не позбавляє суб'єкта господарювання права здійснювати й оптовий продаж нафтопродуктів для подальшого їх продажу кінцевому споживачеві через роздрібну торгівлю або для виробничого споживання.
Також слід зазначити, що відповідно до Порядку заповнення та подання декларації акцизного податку, затвердженого Наказом Міністерства фінансів України від 23.01.2015р. №14, Додаток 6 «Розрахунок суми акцизного податку з реалізації суб'єктами господарювання роздрібної торгівлі підакцизних товарів» до декларації з акцизного податку містить наступні відомості:
- графа 3 - загальна вартість (з податком на додану вартість) реалізованих підакцизних товарів у роздрібній торговельній мережі та у мережі громадського харчування споживачам незалежно від форми розрахунків;
- графа 4 - вартість (з податком на додану вартість) реалізованих підакцизних товарів у роздрібній торговельній мережі споживачам незалежно від форми розрахунків для їх комерційного використання, тобто для подальшої реалізації кінцевим споживачам для їх особистого некомерційного використання;
- графа 5 - вартість підакцизних товарів до оподаткування, грн. (гр. 3 - гр. 4) вказується різниця між графами 3 та 4 цього розрахунку.
Отже, безпосередньо законодавцем окремою графою визначено вартість підакцизних товарів, реалізованих для комерційного використання, та які не включаються у базу оподаткування акцизним податком.
Таким чином, при визначені сум податкового зобов'язання з акцизного податку ТОВ «ТД «ЗАПОРІЖОІЛГРУП» виходило з вартості операцій по реалізації нафтопродуктів кінцевому споживачу для власних потреб - фізичним особам (гр.3- гр.4 Додатку б до Декларації акцизного податку), а контролюючий орган незаконно та безпідставно при визначені сум податкового зобов'язання включив вартість товарів, реалізованих контрагентам для використання у господарській діяльності.
Таким чином, суд приходить до висновку, що оскаржуване податкове повідомлення-рішення відповідача є необґрунтованим та прийнятим без повного, всебічного та об'єктивного дослідження всіх обставин справи, а тому є протиправним та таким, що підлягає скасуванню.
Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд виходить із того, що позивачем при подачі позову до суду понесені судові витрати у вигляді сплати судового збору у сумі 1378,00грн., що підтверджується платіжним дорученням, наявним в матеріалах справи, отже, судові витрати, понесені позивачем та підтверджені вищенаведеними належними доказами підлягають стягненню з Державного бюджету України на користь позивача у розмірі 1378,00грн.
Керуючись ст. ст. 122, 160-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-
Адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий Дім «ЗАПОРІЖОІЛГРУП» до Дніпропетровської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення - задовольнити.
Постанова суду набирає законної сили відповідно до вимог ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена в порядку та у строки, встановлені ст. 186 цього Кодексу до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги через Дніпропетровський окружний адміністративний суд з одночасним направленням копії апеляційної скарги особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Суддя О.М. Турова