Справа № 2-а-107/10
Суддя: Тулик І. І.
Дата ухвалення: 2010-08-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 2-а-107/10
Номер провадження 2-а-107/10
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.08.10 року Рахівський районний суд Закарпатської області в складі:

головуючого - судді Тулик І.І,

при секретарі - Шемота М.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Рахів справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до інспектора АП Мукачівського окремого взводу ДПС ВДАІ ОСОБА_2 про визнання неправомірними дій суб'єкта владних повноважень та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до інспектора АП Мукачівського окремого взводу ДПС ВДАІ ОСОБА_2 про визнання неправомірними дій суб'єкта владних повноважень та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення

Свої вимоги обґрунтовував тим, що 6 травня 2010 року інспектором АП Мукачівського окремого взводу ДПС було складено по відношенню позивача постанову серії АО № 053847 про скоєння ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КУііАП. Підставою для складання даної постанови стало, згідно постанови, перевищення ним в м.Мукачево на авто дорозі «Київ-Чоп» швидкості руху й відповідно до чого накладено штраф у розмірі 272 грн. Вважає складену постанову безпідставною, оскільки в ній не зазначено, що правопорушення зафіксовано за допомогою працюючих в автоматичному режимі спеціальних технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото - і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису. На підставі наведеного просив дії інспектора АП Мукачівського окремого взводу ДПС ВДАІ ОСОБА_2 визнати неправомірними та скасувати постанову про притягнення його до адміністративної відповідальності.

Позивач, ОСОБА_1 в судове засідання не з'явився, надав заяву про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримує, на їх задоволення наполягає.

Відповідач інспектор АП Мукачівського окремого взводу ДПС ВДАІ ОСОБА_2, будучи належним чином повідомлений про дату, час і місце судового розгляду, без поважних причин у судове засідання не прибув, про причини неприбуття суд не повідомив, заперечень суду не надав, тому на підставі ч.4 ст.128 КАС України суд вирішу є справу на підставі наявних у ній доказів.

Вивчивши матеріали справи, дослідивши наявні у справі докази суд приходить до наступного висновку.

З частини 1 статті 122 Кодекс" України про адміністративні правопорушення вбачається, що до адміністративної відповідальності притягається водій, у чому числі за порушення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину.

Як вбачається з постанови від 6 травня 2010 року ОСОБА_1 було притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу в сумі 272 гривні за ч.1 ст.122 КУпАП, за те, що він 21 квітня 2010 року о 14 год.12 хв. у м.Мукачево на автодорозі «Київ-Чоп» 773 км. перевищив встановлену швидкість руху на 27 км/год. При цьому автомобіль рухався 87 км/год.

Відповідно до ст. 258 КУпАП у разі виявлення адміністративного правопорушення у сфері забезпечення дорожнього руху, зафіксованого за допомогою працюючих в автономному режимі спеціальних технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, протокол про адміністративне правопорушення не складається, а постанова у справі про адміністративне правопорушення виноситься без участі особи, яка притягується до адміністративної відповідальності. Копії постанови у справі про адміністративне правопорушення та матеріалів, зафіксованих за допомогою працюючих в автономному режимі спеціальних технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, надсилаються особі, яка притягається до адміністративної відповідальності, протягом трьох днів з дня винесення такої постанови.

Із досліджуваної постанови, встановлено, що відповідач, як на підставу доведеності вини позивача, посилається виключно на показання приладу «Візир» 0812354. Натомість, відповідно до Інструкції з використання приладу "Візир" в графі "основні технічні характеристики" зазначено, що прилад працює виключно в режимах вимірювання швидкості як стаціонарний або патрульний, але ніяк не автоматичний. Тобто, у користувача приладу «Візир» є можливість вибору щодо збереження чи знищення інформації відносно ймовірного факту правопорушення, що в свою чергу може призвести до зловживань з боку працівників ДАІ. Згідно методичних рекомендацій щодо роботи з приладом "Візир", прилад може працювати у двох режимах вимірювання швидкості: стаціонарний та патрульний. При цьому в більшості випадків пристрій використовується у патрульному режимі, але при цьому зйомка відбувається так би мовити «з рук», що в свою чергу йде в розріз з вимогами статті 14-1 Кодексу про адміністративні правопорушення, а саме: до адміністративної відповідальності за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху у разі їх фіксації працюючими в автоматичному режимі спеціальними технічними засобами, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, чи засобами фото- і кінозйомки, відеозапису притягаються власники (співвласники) транспортних засобів. Ключовим словосполученням в даному випадку є «працюючими в автоматичному режимі». Оскільки фотофіксація згідно закону може здійснюватися виключно автоматичними приладами, під сумнів ставиться законність використання приладу "Візир", який інспектор наводить на об'єкт, визначає режими зйомки та достовірність перевищення водієм швидкості. Крім того, згідно Методичних рекомендацій по роботі з радіолокаційним відео записуючим вимірювачем швидкості "Візир": функцій автоматичного приведення приладу в дію, передачі даних та їх одночасної обробки "Візир" не містить. Управління приладом здійснюється багатофункціональними кнопками та перемикачами, усі налаштування приладу є «умовними» та потребують налаштувань приладу кожен раз під конкретний тип автодороги. В розділі 6 вказаних рекомендацій описані орієнтовні методи роботи з приладом "Візир", де вказується на необхідність складення інспектором протоколу у разі скоєння правопорушення, зафіксованого за допомогою приладу "Візир", що також узгоджується з вимогами ч.2 ст. 254 Кодекс України про адміністративні правопорушення.

Постанову у справі про адміністративне порушення було винесено без присутності позивача, що є грубим процесуальним порушеннях!. Стаття 283 КУпАП містить такі твердження: розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі. А стаття 268 КУпАП вказує, що особа, яка притягується до адміністративної відповідальності має право: знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи, виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, якщо не володіє

мовою, якою ведеться провадження; оскаржити постанову по справі, що було порушено при винесенні вказаної постанови.

Стаття 251 КУпАП відносить показання технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, до переліку тих даних, що є доказами в справах про адміністративне правопорушення. Отже, судом, на підставі зазначених нормативно-правових документів, встановлено, що показання приладу «Візир» не відноситься до вказаних засобів, тому його показання не можуть бути доказом у даній справі.

Поряд з цим, позивач ставить питання про поновлення строку позовної давності, посилаючись на те, що такий пропустив з поважних причин.

Аналізуючи досліджені в судовому засіданні докази, суд вважає, що клопотання ОСОБА_1 щодо поновлення строку для звернення до суду підлягає задоволенню виходячи з таких підстав.

Відповідно до ст. 289 КУпАП, якщо суд визнає поважною причину пропуску строку позовної давності, порушене право підлягає захисту. Аналогічні вимоги фактично містить і ст. 99 КАС України.

Як встановлено судом, адміністративне стягнення на позивача було накладено за його відсутності. Відповідно до чинного законодавства, строк позовної давності слід рахувати з моменту, коли особа дізналася про порушення своїх прав.

Як досліджено в процесі судового розгляду, про накладення на нього адміністративного стягнення постановою органів ДАІ, позивачу стало відомо лише в наприкінці травня 2010 року. Належних доказів, які б стверджували протилежне відповідачем суду не надано, не здобуто таких і в процесі судового розгляду, оскільки відсутні встановлені законом докази, що ОСОБА_1 у встановленому законом порядку була вручена копія постанови чи повідомлення про відкриття виконавчого провадження за останньою.

Внаслідок цих обставин, враховуючи те, що адміністративне стягнення на позивача накладене без його участі в процесі розгляду справи, позивачу обставини про притягнення його до адміністративної відповідальності стало відомо лише 31 травня 2010 року, суд вважає, що саме з цього періоду слід рахувати строк позовної давності.

Згідно ч. 2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Враховуючи, що норма статті 258 КУпАП застосовується лише у разі фіксації порушення працюючими в автономному режимі спеціальними технічними засобами, відповідач не надав суду заперечень, жодних доказів, які б спростовували пояснення позивача, не подав до суду всі наявні у них документи та матеріали, що підтверджують вчинення позивачем ОСОБА_1 алміністративиого правопорушення передбаченого ст. 122 ч. 1 Кодексу України про адміністративні правопорушення, а також доказів, які вказували б, що швидкість руху, яка вказана на фотознімку, належить до автомобіля позивача, суд вважає, шо провадження в справі про адміністративне правопорушення підлягає закриттю у зв'язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, а постанова про накладення адміністративного стягнення скасуванню.

Разом з цим, із з'ясованих в судовому засіданні обставин справи, суд не вбачає підстав для визнання дій інспектора ДПС ОСОБА_2 неправомірними, а тому позовні вимоги в цій частині не підлягаю задоволенню.

Окрім того, судові витрати по даній справі, на підставі ст. 94 КАС України слід віднести за рахунок Держави.

Керуючись статтями 9. 11. 12. 17. 70, 71, 94, 128, 159-163 КАС України, 14-1, ч.1 ст.122. ст.ст. 251,254,258. 288, 289 КУпАП, суд

ПОСТАНОВИВ:

Поновити строк на оскарження постанови.

Адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Постанову серії АО № 053847 в справі про адміністративне правопорушення від 6 травня 2010 року за скоєння ОСОБА_1 , мешканцем с.Видричка, вул.. Зелена, буд. 7 Рахівського району Закарпатської області, адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КУпАП скасувати.

Судові витрати віднести за рахунок Держави.

Постанова остаточна, оскарженню не підлягає.

Суддя: Тулик І.І.