Справа № 1519/2а-217/11
Суддя: Голяшкін О.В.
Дата ухвалення: 2016-03-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"03" березня 2016 р. м.Київ К/800/23503/15

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:

головуючий суддя Голяшкін О.В. (доповідач),

судді Заяць В.С.,

Стрелець Т.Г.,

розглянувши в порядку письмового провадження касаційну скаргу Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради на постанову Малиновського районного суду міста Одеси від 29 березня 2011 року та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 02 квітня 2012 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Управління Пенсійного фонду України в Малиновському районі м.Одеси, Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради про визнання дій протиправними, стягнення грошових коштів, -

ВСТАНОВИВ:

У червні 2002 року ОСОБА_2 звернулася з позовом до Управління Пенсійного фонду України в Малиновському районі м.Одеси та Управління праці та соціального захисту населення в Малиновському районі м.Одеси, в якому з урахуванням доповнень до позовних вимог від 30 червня 2010 року, просив:

- визнати незаконними дії Управління Пенсійного фонду України в Малиновському районі м.Одеси по недонарахованій та недоотриманій пенсії з 01 лютого 1997 року по даний час;

- стягнути з Управління Пенсійного фонду України в Малиновському районі м.Одеси різницю не донарахованої та недоплаченої пенсії по інвалідності у відповідності до ст.ст.50, 54 (ч.4) Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», ст.13 Закону України «Про статус ветеранів війни гарантії їх соціального захисту» з 01 лютого 1997 року по даний час в сумі 454384,41 грн.;

- визнати незаконними дії Управління праці та соціального захисту населення в Малиновському районі департаменту управління праці та соціальної політики Одеської міської ради по недонарахованій та недоотриманій щорічної допомоги на оздоровлення з 1999 року по 2010 роки;

- стягнути з Управління праці та соціального захисту населення в Малиновському районі департаменту управління праці та соціальної політики Одеської міської ради різницю не донарахованої та недоотриманої щорічної допомоги на оздоровлення у відповідності до ст.48 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» з 1999 року по 2010 роки в сумі 16653,10 грн.

В обґрунтування своїх вимог позивач зазначав, що він як особа, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи віднесений до 1 категорії та є інвалідом II групи, має право на отримання державної та додаткової пенсії, щорічної допомоги на оздоровлення в розмірі встановленому ст.ст.48, 50, 54 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» з 01 лютого 1997 року.

Ухвалою Малиновського районного суду м.Одеси від 29 березня 2011 року позовні вимоги до Управління Пенсійного фонду України в Малиновському районі м.Одеси щодо визнання неправомірною відмову у перерахунку пенсії з 01 лютого 1997 року до листопада 2001 року, стягнення недоотриманої пенсії за цей період та позовні вимоги до Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради щодо визнання протиправними дії управління соціального захисту населення в Малиновському районі м.Одеси Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради щодо відмови у перерахунку щорічної допомоги на оздоровлення ОСОБА_2 з 1999 року по 2001 рік та стягнення недотриманої допомоги за цей період залишено без розгляду.

Постановою Малиновського районного суду м.Одеси від 29 березня 2011 року, залишеною без змін ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 02 квітня 2012 року, визнано протиправними дії Управління Пенсійного фонду України в Малиновському районі м.Одеси щодо відмови у перерахунку пенсії ОСОБА_2 з листопада 2001 року відповідно до ч.4 ст.54 та ст.50 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»; зобов'язано Управління Пенсійного фонду України в Малиновському районі м.Одеси здійснити з листопада 2001 року перерахунок та виплату ОСОБА_2 пенсії по інвалідності в розмірі 8 мінімальних пенсій за віком та додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю в розмірі 75% мінімальної пенсії за віком, відповідно до ст.ст.50, 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»; визнано протиправними дії Управління Пенсійного фонду України в Малиновському районі м.Одеси Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради щодо відмови у перерахунку щорічної допомоги на оздоровлення ОСОБА_2 з 2001 року відповідно до ст.48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»; зобов'язано Департамент праці та соціальної політики Одеської міської ради здійснити з 2001 року перерахунок та виплату ОСОБА_2 щорічної допомоги на оздоровлення в розмірі 5 мінімальних заробітних плат, відповідно до ст.48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

За результатами перегляду справи у касаційному порядку за касаційною скаргою Управління Пенсійного фонду України в Малинівському районі м.Одеси Вищим адміністративним судом України постановою від 17 лютого 2015 року постанову Малиновського районного суду м.Одеси від 29 березня 2011 року та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 02 квітня 2012 року в частині задоволення позову про перерахунок та виплату позивачу пенсій, призначених відповідно до статей 50, 54 Закону України № 796-ХІІ «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», за періоди з листопада 2001 року по 31 грудня 2003 року, з 01 січня по 08 липня 2007 року та з 01 січня по 21 травня 2008 року скасовано, прийнято в цій частині нове рішення, яким у задоволенні позову відмовлено; в решті рішення судів першої та апеляційної інстанції залишені без змін.

Відповідно до ст.232-1 Кодексу адміністративного судочинства України якщо касаційну скаргу на судове рішення було подано в установлені цим Кодексом строки, але вона надійшла до суду касаційної інстанції після закінчення касаційного розгляду справи або коли строки на подання касаційної скарги у зв'язку з пропущенням їх з поважних причин було поновлено або продовжено і особа, яка подала касаційну скаргу, не була присутня під час розгляду справи, суд касаційної інстанції розглядає таку скаргу за правилами, встановленими цією главою. Залежно від обґрунтованості зазначеної в частині першій цієї статті скарги суд постановляє ухвалу або ухвалює постанову відповідно до статей 231 і 232 цього Кодексу. При цьому за наявності підстав може бути скасовано ухвалу або постанову суду касаційної інстанції.

Не погоджуючись з ухваленими у справі рішеннями в частині перерахунку та виплати позивачу щорічної допомоги на оздоровлення в розмірі 5 мінімальних заробітних плат відповідно до ст.48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» з 2001 року, Департамент праці та соціальної політики Одеської міської ради звернувся до Вищого адміністративного суду України з касаційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення судів першої та апеляційної інстанцій скасувати.

У касаційній скарзі скаржник зазначає, що Департамент у правовідносинах з позивачем у 2001-2008 роках не перебував, оскільки здійснює свою діяльність з 02 січня 2009 року та не може бути відповідачем за будь-якими позовами до інших юридичних осіб. Виплата разової щорічної грошової допомоги на оздоровлення у 2009-2010 роках нарахована та виплачена відповідно до постанови Кабінету Міністрів України, що не є порушенням чинного законодавства.

Заперечення на касаційну скаргу не надходили.

З урахуванням положень ч.2 ст.220 Кодексу адміністративного судочинства у даному касаційному провадженні переглядаються судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги - в частині вимог щодо виплат допомоги на оздоровлення відповідно до ст.48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Заслухавши доповідача, обговоривши доводи касаційної скарги, перевіривши правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що ОСОБА_2 є учасником ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС 1 категорії, інвалідом 2 групи, що підтверджується посвідченням від 16 листопада 1993 року серії НОМЕР_1, довідкою МСЕК від 24 червня 2001 року серії НОМЕР_2, отримує пенсію відповідно до Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» з листопада 1993 року.

Суди попередніх інстанцій при задоволенні позовних вимог щодо перерахунку та виплати щорічної допомоги на оздоровлення в розмірі 5 мінімальних заробітних плат прийшли до висновку про неправомірність виплати позивачу коштів на оздоровлення з 2001 року у розмірі, встановленому постановами Кабінету Міністрів України від 26 липня 1996 року №836 «Про компенсаційній виплати особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» та від 12 липня 2005 року №562 «Про щорічну допомогу на оздоровлення громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», та про наявність законних підстав для виплати позивачу коштів на оздоровлення у розмірі, визначеному ст.48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Відповідно до ст.159 Кодексу адміністративного судочинства України законним є рішення, ухвалене відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права; обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно та всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що рішення судів попередніх інстанцій не відповідають вимогам ст.159 Кодексу адміністративного судочинства України щодо законності та обґрунтованості, прийняті без належного з'ясування обставин, що мають значення для правильного вирішення спору.

Відповідно до ст.48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» (в редакції, що була чинна на час виникнення спірних відносин) інвалідам І та ІІ групи щорічна допомога на оздоровлення виплачується в розмірі 5 мінімальних заробітних плат. Розмір мінімальної заробітної плати визначається на момент виплати.

Постановою Кабінету Міністрів України від 26 липня 1996 року №836 «Про компенсаційній виплати особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» встановлено громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, розмір щорічної допомоги на оздоровлення, зокрема, інвалідам II групи - у розмірі 26,70 грн.

Постановою Кабінету Міністрів України від 12 липня 2005 року №562 «Про щорічну допомогу на оздоровлення громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» збільшено розмір щорічної допомоги на оздоровлення, зокрема, учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС категорії 2 - у розмірі 100 грн., інвалідам ІІ групи - 120 грн., які також не відповідали розмірам, встановленим Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Відповідно до ст.63 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» фінансування витрат, пов'язаних з реалізацією цього Закону, здійснюється за рахунок державного бюджету.

Вихідним критерієм обрахунку спірних сум виплат відповідно до положень ст.48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» виступала мінімальна заробітна плата, розмір якої на 2001 - 2003 роки визначався законами України про встановлення розміру мінімальної заробітної плати на відповідні роки, на 2004 - 2010 роки визначався законами України про державний бюджет на відповідні роки.

Пунктом 37 ст.77 Закону України «Про Державний бюджет України на 2006 рік» дію абзаців 2 - 7 ч.1, ч.3, абзаців 2 - 7 ч.4 та ч.7 ст.48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» зупинено на 2006 рік.

Закон України «Про Державний бюджет на 2006 рік» неконституційним не визнаний та діяв протягом 2006 року.

Таким чином, у 2006 році щорічна допомога на оздоровлення підлягала сплаті в розмірі, встановленому постановою Кабінету Міністрів України від 12 липня 2005 року №562 «Про щорічну допомогу на оздоровлення громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Дія положень ст.48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» на 2001 - 2005 роки не зупинялася, а тому виходячи із загальних засад пріоритетності законів над підзаконними актами, вихідним критерієм обрахунку такої допомоги виступала мінімальна заробітна плата, встановлена Законами України про Державний бюджет України на відповідні роки.

Щодо позовних вимог за 2007 рік, то суди не врахували, що п.30 ст.71 Закону України «Про Державний бюджет України на 2007 рік» дію абзаців 2, 3, 4, 5, 6, 7 частини 1, 3 абзаців 2, 3, 4, 5, 6, 7 частини 4 та частини 7 ст.48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» зупинено на 2007 рік.

Рішенням Конституційного Суду України від 09 липня 2007 року №6-р/2007 положення п.30 ст.71 Закону України «Про Державний бюджет України на 2007 рік» визнані неконституційними з дня ухвалення цього рішення.

До набрання чинності рішення Конституційного Суду України щорічна допомога на оздоровлення у 2007 році підлягала сплаті в розмірі, встановленому постановою Кабінету Міністрів України від 12 липня 2005 року №562 «Про щорічну допомогу на оздоровлення громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», а з 09 липня 2007 року - виходячи із загальних засад пріоритетності законів над підзаконними актам вихідним критерієм обрахунку такої допомоги виступала мінімальна заробітна плата, встановлена Законом України «Про Державний бюджет України на 2007 рік». Відповідно до розділу II Закону України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України» внесені зміни, зокрема, до Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», статтю 48 викладено в такій редакції: «Одноразова компенсація учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, які стали інвалідами внаслідок Чорнобильської катастрофи, та сім'ям, які втратили годувальника із числа осіб, віднесених до учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та смерть яких пов'язана з Чорнобильською катастрофою, щорічна допомога на оздоровлення виплачується в порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України».

Рішенням Конституційного Суду України від 22 травня 2008 року визнані такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційним) положення пункту 28 розділу II «Внесення змін до деяких законодавчих актів України» Закону України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України», якими були внесені зміни до Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». Тому, ст.48 цього Закону діє в редакції, яка була чинна до внесення змін Закону України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України», та передбачає виплату щорічної допомоги на оздоровлення в розмірі мінімальної заробітної плати.

Проте, судами попередніх інстанцій залишено поза увагою норми Законів України «Про Державний бюджет України на 2007 рік», «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України» в частині змін до ст.48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», не враховано при розгляді справи рішення Конституційного Суду України від 09 липня 2007 року та від 22 травня 2008 року, якими зазначені зміни визнані неконституційними.

Крім того, колегія суддів відзначає, що норми Законів України «Про Державний бюджет України на 2007 рік» та «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України» втратили чинність відповідально з 09 липня 2007 року та з 22 травня 2008 року (з дня ухвалення рішень Конституційним Судом України), що дає підстави для застосування вищезазначених положень ст.48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» лише після 09 липня 2007 року та 22 травня 2008 року, оскільки відповідно до положень ч.1 ст.58 Конституції України, закони не мають зворотної дії у часі. Отже, у разі, якщо суб'єкт владних повноважень виплатив допомогу на оздоровлення під час дії норм Закону України «Про Державний бюджет України на 2007 рік» та Закону України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України», то після прийняття рішень Конституційним Судом України у нього не виникло додаткових зобов'язань щодо перерахунку раніше виплаченої позивачу щорічної разової грошової допомоги.

Щодо позовних вимог за 2009 та 2010 року, то Законами України «Про Державний бюджет України на 2009 рік» та «Про Державний бюджет України на 2010 рік» Кабінету міністрів України надано право у 2009-2010 роках встановлювати розміри соціальних виплат, які відповідно до законодавства визначаються залежно від розміру мінімальної заробітної плати, в абсолютних сумах у межах асигнувань, передбачених за відповідними бюджетними програмами.

Суди попередніх інстанцій вищезазначеним обставинам оцінки не надали та їх не перевірили, дату фактичної виплати позивачу допомоги на оздоровлення за 2007 та 2008 роки не встановили, з зв'язку з чим прийшли до передчасного висновку щодо задоволення позовних вимог відносно перерахунку та виплати позивачу щорічної допомоги на оздоровлення в розмірі 5 мінімальних заробітних плат, відповідно до ст.48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

У відповідності з ч.1 ст.220 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі і не може досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні, та вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Суди першої та апеляційної інстанції не перевірили та не надали належної оцінки фактичним обставинам справи, що не дає можливості суду касаційної інстанції визначитися у правильності висновків судів першої і апеляційної інстанцій.

Згідно ч.2 ст.227 Кодексу адміністративного судочинства України підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, які унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

Оскільки судами порушені вимоги щодо всебічного, повного та об'єктивного дослідження усіх фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, що призвело до ухвалення рішення, яке не відповідає вимогам щодо законності та обґрунтованості і таке неправильне вирішення справи не може бути усунено судом касаційної інстанції, рішення судів попередніх інстанцій в частині задоволення позовних вимог про здійснення перерахунку та виплати позивачу щорічної допомоги на оздоровлення в розмірі 5 мінімальних заробітних плат відповідно до ст.48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» з 2001 року підлягають скасуванню з направленням справи на новий розгляд.

Під час нового розгляду судам слід врахувати вищенаведене та прийняти обґрунтоване та законне рішення за результатами повного, всебічного та об'єктивного розгляду всіх обставин справи в їх сукупності.

Щодо доводів касаційної скарги про те, що Департамент праці та соціальної політики Одеської міської ради у правовідносинах з позивачем у 2001-2008 роках не перебував, оскільки здійснює свою діяльність з 02 січня 2009 року, та не є правонаступником Управління соціального захисту населення в Малиновському районі м.Одеси, колегія суддів вважає правильною позицію суду першої інстанції, який у своєму рішенні правомірно та обґрунтовано, з посиланням на постанову Пленуму Вищого адміністративного суду України від 06 березня 2008 року №2 «Про практику застосування адміністративними судами окремих положень КАС України під час розгляду адміністративних справ», визначив обов'язок саме Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради, до складу якого входить Управління соціального захисту населення в Малиновському районі м.Одеси, здійснити перерахунок та виплату позивачу щорічної державної допомоги на оздоровлення, починаючи з 2001 року.

Керуючись ст.ст.220, 222, 223, 224, 227, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради задовольнити частково.

Постанову Малиновського районного суду міста Одеси від 29 березня 2011 року та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 02 квітня 2012 року скасувати в частині задоволення позовних вимог про визнання протиправними дії Управління Пенсійного фонду України в Малиновському районі м.Одеси Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради щодо відмови у перерахунку щорічної допомоги на оздоровлення ОСОБА_2 з 2001 року відповідно до ст.48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» та зобов'язання Департамент праці та соціальної політики Одеської міської ради здійснити з 2001 року перерахунок та виплату ОСОБА_2 щорічної допомоги на оздоровлення в розмірі 5 мінімальних заробітних плат, відповідно до ст.48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»; в цій частині справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі, і може бути переглянута Верховним Судом України з підстав, у строки та в порядку, передбачених ст.ст.237 - 239-1 Кодексу адміністративного судочинства України.

Судді