Справа № 826/15522/14
Суддя: Желтобрюх І.Л.
Дата ухвалення: 2016-03-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

Іменем України

10 березня 2016 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючої-судді: Желтобрюх І.Л.,

суддів: Мамчура Я.С.,

Шостака О.О.,

при секретарі: Вітковській К.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києва апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у Печерському районі Головного управління Міндоходів у місті Києві постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 10 грудня 2015 року у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ТМ «Гранд Галерея» до Державної податкової інспекції у Печерському районі Головного управління Міндоходів у місті Києві про скасування податкових повідомлень - рішень, -

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «ТМ «Гранд Галерея» звернулося Окружного адміністративного суду м. Києва з позовом до Державної податкової інспекції у Печерському районі Головного управління Міндоходів у місті Києві та просило скасувати податкові повідомлення-рішення від 26.09.2014 №07, №07 та №03.

Справа неодноразово переглядалась судами різних інстанцій.

Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 10 грудня 2015 року позов задоволено.

Не погоджуючись з прийнятим судовим рішенням відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просив постанову суду першої інстанції скасувати як таку, що ухвалена з порушенням норм матеріального та процесуального права, та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити в повному обсязі. В обґрунтування вимог апеляційної скарги посилається на те, що оскаржувані податкові повідомлення-рішення були винесені на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачений Законами та Конституцією України, а тому скасуванню не підлягають.

Заслухавши суддю-доповідача, учасників процесу, які з'явилися у судове засідання, вивчивши матеріали справи, дослідивши й проаналізувавши доводи апеляційної скарги і докази на їх підтвердження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції, ДПІ у Печерському районі ГУ Міндоходів у місті Києві було проведено планову виїзну перевірку ТОВ «ТМ «Гранд Галерея» з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.04.2011 по 31.12.2013, валютного та іншого законодавства за період з 01.04.2011 по 31.12.2013, за результатами якої складено Акт від 09.09.2014 №843/26-55-22-07/37142199.

У ході проведення перевірки податковим органом встановлено порушення позивачем: ст. 134, п.п. 138.1, 138.2 ст. 138, пп. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139 ПК України, що призвело до заниження податку на прибуток на загальну суму 4 236 062 грн., ст. 185, п.п. 198.3, 198.6 ст. 198, п.п. 201.1, 201.4, 201.10 ст. 201 ПК України, що призвело до заниження податку на додану вартість на суму 5 758 569 грн., ст.ст. 249, 250 ПК України, в результаті чого встановлено заниження податкового зобов'язання за IV квартал 2012 року, за ІІ квартал 2013 року з екологічного податку в сумі 15 365,34 грн. та неподання розрахунку по екологічному податку за IV квартал 2012 рок та за І-IV квартали 2013 року.

29 Вересня 2014 року відповідачем на підставі вищеозначеного Акту перевірки прийнято податкові повідомлення - рішення: №07, яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання за платежем «податок на додану вартість» на загальну суму 8 637 854 грн.; №07, яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання за платежем «податок на прибуток» на загальну суму 6 354 093 грн.; та №03, яким позивачу визначено суму податкового зобов'язання з екологічного податку на загальну суму 20 056,67 грн.

Задовольняючи адміністративний позов, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач як суб'єкт владних повноважень не довів суду правомірності прийнятих ним спірних рішень з урахуванням всіх встановлених по справі фактичних обставин та вимог законодавства.

Колегія суддів апеляційної інстанції не може не погодитися з такими висновками з урахуванням наступного.

Скасовуючи своєю ухвалою від 15.04.2015 раніше ухвалені у цій справі судові рішення, Вищий адміністративний суд України зазначав: «…як вбачається зі змісту оскаржуваних судових рішень, єдиною підставою для відмови у задоволенні вимог позивача стали висновки, отримані в межах кримінального провадження. Проте вирок суду, який би набрав законної сили, у даній справі відсутній, а тому колегія суддів вважає зазначені висновки судів попередніх інстанцій передчасними… Як вже зазначалось, оцінка господарських операцій повинна даватись на підставі комплексного, всебічного аналізу специфіки та умов укладення конкретного правочину з обов'язковим врахуванням його господарської мети, економічної доцільності, а також використання отриманих товарів чи послуг у подальшій діяльності підприємства. Проте, зазначене судами попередніх інстанцій здійснено не було…».

На виконання вказівки ВАСУ при новому розгляді справи судом першої інстанції на адресу Головного слідчого управління МВС України було направлено запит на витребування інформації про стан досудового розслідування, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань ще у 2013 році за №0000060. Запит отримано ГСУ МВСУ 17.09.2015. Станом на час винесення судового рішення судом першої інстанції, так само як і на час перегляду справи апеляційною інстанцією жодної відповіді на адресу суду не надходило.

Більше того, жодних пояснень щодо запитуваних відомостей на вимогу суду не змогла надати й ДПІ у Печерському районі ГУ Міндоходів у місті Києві.

Обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. З урахуванням викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що жодних належних та допустимих доказів «фіктивного» характеру оспорюваних операцій відповідачем не надано.

При цьому слід відзначити, що відповідно до ч. 4 ст. 72 КАС України лише вирок суду в кримінальній справі або постанова суду у справі про адміністративний проступок, які набрали законної сили, є обов'язковими для адміністративного суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, щодо якої ухвалений вирок або постанова суду, і лише в питаннях, чи мало місце діяння та чи вчинене воно цією особою. Самі по собі матеріали досудового слідства не можуть мати преюдиційного характеру під час розгляду даної справи (аналогічна правова позиція викладена, зокрема, в ухвалі Вищого адміністративного суду України від 19.02.2013 у справі № К/9991/53981/12).

Аналізуючи оспорюваний правочин на предмет його товарності, наявності господарської мети, економічної доцільності, а також використання отриманих товарів чи послуг у подальшій діяльності підприємства, колегія суддів виходить з такого.

Відповідно до п.198.1 ст.198 ПК України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з: придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг; придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.

Відповідно до п.198.6. ст. 198 ПК України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу).

Відповідно до п. 201.10. ст. 201 ПК України податкова накладна видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту. Порушення порядку заповнення податкової накладної не дає права покупцю на включення сум податку на додану вартість до податкового кредиту.

Відповідно до ч. 1 ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо, - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Як вбачається з матеріалів справи, 16.04.2013 року між ТОВ «ТМ «Гранд Галерея» та ТОВ «Аргадон» був укладений Договір поставки товару № 13/05, на виконання умов якого позивачем отримано від ТОВ «Аргадон» товари (одяг в асортименті).

Відповідно до п. 201.8 ст. 201 Податкового кодексу України право на нарахування податку та складання податкових накладних надається виключно особам, зареєстрованим як платники податку в порядку, передбаченому статтею 183 цього Кодексу. На момент укладення договору ТОВ «Аргадон» мало Свідоцтво про реєстрацію платника податку на додану вартість.

Факт виконання сторонами договірних зобов'язань підтверджується первинними бухгалтерськими документами, а саме: договором, податковими накладними, видатковими накладними та платіжними дорученнями.

Вищеозначені документи не мають дефектів форми, змісту або походження, котрі в силу ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», п.2.4 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку спричиняють втрату первинними документами юридичної сили і доказовості.

Решта первинної документації щодо правовідносин між позивачем та ТОВ «Аргадон» за договором поставки № 13/05 від 16.04.2013 була вилучена відповідно протоколу обшуку від 13.06.2014, складеного старшим слідчим в ОВС ГСУ МВС України старшим лейтенантом міліції Яковлевим Сергієм Олександровичем за результатами обшуку, проведеного на підставі ухвали слідчого судді Печерського районного сулу міста Києва про дозвіл на обшук від 13.05.2014 у кримінальному провадженні № 000006.

Враховуючи вищевикладене в сукупності, колегія суддів дійшла висновку, що доводи податкового органу про «фіктивний» характер спірних господарських правовідносин не підтвердженні жодними належними та допустимими доказами, з огляду на що податкові повідомлення-рішення від 26.09.2014 № 07 та № 07 підлягають скасуванню.

Стосовно податкового повідомлення-рішення від 26.09.2014 №03, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Підпунктом 240.1.3 пункту 240.1 статті 240 ПК України встановлено, що платниками екологічного податку є суб'єкти господарювання, юридичні особи, що не провадять господарську (підприємницьку) діяльність, бюджетні установи, громадські та інші підприємства, установи та організації, постійні представництва нерезидентів, включаючи тих, які виконують агентські (представницькі) функції стосовно таких нерезидентів або їх засновників, під час провадження діяльності яких на території України і в межах її континентального шельфу та виключної (морської) економічної зони здійснюються розміщення відходів (крім розміщення окремих видів (класів) відходів як вторинної сировини, що розміщуються на власних територіях (об'єктах) суб'єктів господарювання)

Підпунктом 242.1.3 пункту 242.1 статті 242 ПК України встановлено, що об'єктом та базою оподаткування є обсяги та види (класи) розміщених відходів, крім обсягів та видів (класів) відходів як вторинної сировини, що розміщуються на власних територіях (об'єктах) суб'єктів господарювання

Підпунктом 14.1.223 пункту 14.1 статті 14 ПК України встановлено, що розміщення відходів - постійне (остаточне) перебування або захоронення відходів у спеціально відведених для цього місцях чи об'єктах (місцях розміщення відходів, сховищах, полігонах, комплексах, спорудах, ділянках надр тощо), на використання яких отримано дозволи уповноважених органів.

Згідно з абзацом 16 частини першої статті 1 Закону України «Про відходи» спеціально відведені місця чи об'єкти - місця чи об'єкти (місця розміщення відходів, сховища, полігони, комплекси, споруди, ділянки надр тощо), на використання яких отримано дозвіл спеціально уповноважених органів на видалення відходів чи здійснення інших операцій з відходами.

Так, на обґрунтування наявності у позивача обов'язку щодо сплати екологічного податку податковий орган посилається на те, що позивачем за IV квартал 2012 року, I-IV квартали 2013 було списано 311 шт. люмінесцентних ламп.

В свою чергу, позивач зазначає про те, що люмінесцентні у кількості 311 шт. були списані ним зі складу в торгівельні зали для їх подальшого використання, а не у відходи.

Також, позивачем надано суду копію договору оренди від 01.10.2012 № 26 з додатком № 2 до нього («Прейскурант на надання послуг з вивозу й очищення території від виробничих відходів (сміття)») та договір поставки від 30.04.2014 №1 укладений між позивачем та ТОВ «ТС «Гранд Галерея» з додатком, відповідного до якого було здійснено поставки люмінесцентних ламп.

Відповідачем доказів та обґрунтувань на спростування тверджень позивача суду надано не було, з огляду на що колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав вважати, що позивачем здійснювалось розміщення відходів, а отже і підстав для виникнення у нього обов'язку щодо сплати екологічного податку.

Таким чином, на переконання колегії суддів, податковим органом не доведено правомірність винесення ним податкового повідомлення-рішення від 26.09.2014 №03, внаслідок чого вказане рішення підлягає скасуванню як протиправне.

Отже, доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, з огляду на що підстави для її задоволення відсутні.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що доводи, викладені відповідачем у акті перевірки, не містять правового підґрунтя та спростовуються матеріалами справи, а тому оскаржувані податкові повідомлення-рішення підлягають скасуванню.

Допущення судом першої інстанції порушень норм матеріального та процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення справи, колегією суддів не виявлено, а підстав для скасування оскаржуваної постанови суду немає.

Керуючись ст.ст.160, 167, 195, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, суд, -

УХВАЛИВ :

Апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у Печерському районі Головного управління Міндоходів у місті Києві залишити без задоволення, а постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 10 грудня 2015 року, - без змін.

Стягнути з Державної податкової інспекції у Печерському районі Головного управління Міндоходів у місті Києві на користь Київського апеляційного адміністративного суду (отримувач коштів: УДКСУ у Печерському районі м. Києва, , банк отримувача: ГУДКCУ у м. Києві, МФО 820019, рахунок отримувача 1007, код класифікації доходів бюджету 22030001) судовий збір у сумі 5359 (п'ять тисяч п'ятдесят дев'ять) гривень 20 копійок.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня складення в повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуюча:

Судді:

Повний текст ухвали виготовлено 15 березня 2016 року.

.

Головуючий суддя Желтобрюх І.Л.

Судді: Мамчур Я.С

Шостак О.О.