Справа № 3/431 (2-а-7136/08)
Суддя: Саприкіна І.В.
Дата ухвалення: 2010-04-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 3/431 (2-а-7136/08) Головуючий у 1-й інстанції: Блажівська Н.Є.
Суддя-доповідач: ОСОБА_1
У Х В А Л А

Іменем України

"14" квітня 2010 р. м. Київ

Колегія суддів Київського апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді: Саприкіної І.В.,

суддів: Бистрик Г.М., Попович О.В.,

при секретарі: Приходько Є.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Києві апеляційну скаргу підприємства з іноземними інвестиціями «ЛУКОЙЛ-Україна»на постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 17.06.2009 року у справі за їх позовом до Міністерства освіти і науки України про визнання незаконним абзацу 12 пункту 4.1 Інструкції про подання, розгляд, публікацію та внесення до реєстру відомостей про передачу права власності на знак для товарів і послуг та видачу ліцензії на використання знака (міжнародного знака) для товарів і послуг,

В С Т А Н О В И Л А :

Підприємство з іноземними інвестиціями «ЛУКОЙЛ-Україна»звернулись до Окружного адміністративного суду м. Києва з адміністративним позовом до Міністерства освіти і науки України про визнання незаконним абзацу 12 пункту 4.1 Інструкції про подання, розгляд, публікацію та внесення до реєстру відомостей про передачу права власності на знак для товарів і послуг та видачу ліцензії на використання знака (міжнародного знака) для товарів і послуг затвердженої наказом Міністерства освіти і науки України від 3 серпня 2001 року № 576, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 17 серпня 2001 року № 718/5909.

Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 17.06.2009 року в позові відмовлено.

Не погоджуючись з таким судовим рішенням, підприємство з іноземними інвестиціями «ЛУКОЙЛ-Україна»подали апеляційну скаргу, в якій просять скасувати незаконну, на їх думку, постанову суду першої інстанції та постановити нову про задоволення позову. В своїй апеляційній скарзі апелянт посилається на неповне зясування всіх обставин, що мають значення для вирішення справи, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, незаконність, необґрунтованість та необєктивність оскаржуваного рішення, що є підставою для його скасування.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників процесу, що зявилися в судове засідання, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що вона не підлягає задоволенню, виходячи з наступного:

Окружний адміністративний суд м. Києва в своєму рішенні прийшов до висновку про необхідність відмови в позові.

Апеляційна інстанція погоджується з такими доводами суду першої інстанції, з огляду на наступне:

Відповідно до ч. 1 ст. 9 КАС України, суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Апелянт вказує на те, що оскаржуване положення підзаконного нормативно-правового акта не відповідає актам вищої юридичної сили - Цивільному кодексу України (статті 3, 255, 627, 631), Господарському кодексу України (статті 179, 180) та Закону України «Про охорону прав на знаки для товарів і послуг»(частина 9 статті 16).

Відповідно до вимог частини 2 статті 171 Кодексу адміністративного судочинства України право оскаржити нормативно-правовий акт мають особи, щодо яких його застосовано, а також особи, які є суб'єктом правовідносин, у яких буде застосовано цей акт.

В підтвердження того, що підприємство з іноземними інвестиціями «ЛУКОЙЛ-Україна»є суб'єктом правовідносин, в яких застосовується оскаржуваний акт, ними надано Ліцензійний договір № 0210311/26 від 17 квітня 2002 року з додатками, а також Додаткову угоду до ліцензійного договору від 12 липня 2005 року про надання невиключної ліцензії на використання товарних знаків № 0210311/26 від 17 квітня 2002 року, Додаткову угоду № 03 від 29 грудня 2007 року до Ліцензійного договору № 0210311/26 від 17 квітня 2002 року, Додаткову угоду № 2 від 16 квітня 2007 року до Ліцензійного договору № 0210311/26 від 17 квітня 2002 року, Рішення Державного департаменту інтелектуальної власності від 30 серпня 2002 року, Рішення Державного департаменту інтелектуальної власності від 30 грудня 2005 року, Рішення Державного департаменту інтелектуальної власності від 9 жовтня 2007 року.

Суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні (ч.1 ст. 86 КАС України).

Процедура подання до Державного департаменту інтелектуальної власності (далі - Держдепартамент), що діє у складі Міністерства освіти і науки України, а також розгляду, публікації та внесення до Державного реєстру свідоцтв України на знаки для товарів і послуг (далі - реєстр) та Реєстру ліцензійних договорів про використання міжнародного знака (далі - реєстр договорів), що ведеться в Держдепартаменті, відомостей про передачу права власності на знак для товарів і послуг (далі - знак) та надання дозволу (видачу ліцензії) на використання знака, а також знака, якому надана правова охорона в Україні відповідно до Мадридської угоди і Протоколу (далі - міжнародний знак) регулюється Інструкцією про подання, розгляд, публікацію та внесення до реєстру відомостей про передачу права власності на знак для товарів і послуг та видачу ліцензії на використання знака (міжнародного знака) для товарів і послуг, затвердженою наказом Міністерства освіти і науки України від 3 серпня 2001 року № 576, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 17 серпня 2001 року № 718/5909 (надалі - Інструкція).

Наказом Міністерства освіти і науки України від 14 жовтня 2003 року № 694 «Про внесення змін до Інструкції, затвердженої наказом Міністерства освіти і науки України від 3 серпня 2001 року N 576»(зареєстровано в Міністерстві юстиції України 20 жовтня 2003 року за N 951/8272) пункт 4.1 Інструкції було доповнено абзацом 12.

Відповідно до абзацу 12 пункту 4.1 Інструкції для внесення змін щодо продовження строку дії ліцензійного договору заяву подають не пізніше, ніж за два місяці до закінчення строку його дії.

Представник Міністерства освіти і науки України наполягав на застосуванні судом наслідків пропущення апелянтом строку звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів, оскільки Ліцензійний договір № 0210311/26 було укладено 17 квітня 2002 року. Отже, з вказаного часу підприємство з іноземними інвестиціями «ЛУКОЙЛ-Україна»стали суб'єктом правовідносин, в яких застосовується Інструкція про подання, розгляд, публікацію та внесення до реєстру відомостей про передачу права власності на знак для товарів і послуг та видачу ліцензії на використання знака (міжнародного знака) для товарів і послуг, затверджена наказом Міністерства освіти і науки України від 3 серпня 2001 року № 576

Також він зауважив, що офіційне опублікування Інструкції відбулося в «Офіційному віснику України»№ 34 (7 вересня 2001 року) ст. 1615, а остання редакція оскаржуваного пункту Інструкції (Наказ Міністерства освіти і науки України від 14 жовтня 2003 року № 694) була опублікована в «Офіційному віснику України»№ 43 (7 листопада 2003 року) ст. 2281.

Відповідно до ч. 1 ст. 99 КАС України адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Таким чином, правовий припис «в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого законом»означає, що позов має подаватися лише в тих межах часу, які встановлені законом. Крім того, можливість захисту прав та інтересів залежить від дотримання строків, встановле них на цей випадок законом.

У ч. 2 ст. 99 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено річний строк для звернення до адміністративного суду, що пов'язане зі специфікою правовідносин, а також має сприяти наданню доказів, підвищує їхню достовірність і тим самим сприяє встановлено істини у конкретній адміністративній справі.

Дана норма закону означає, що за загальним правилом перебіг строку на звернення до адміністративного суду починається від дня виникнення права на адміністративний позов, тобто коли особа дізналася або могла дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Необхідно зазначити, що процесуальним строком є проміжок часу, встановлений законом або судом, у який суд та особи, що беруть участь у справі, та інші учасники процесу вчиняють певні процесуальні дії, передбачені Кодексом адміністративного судочинства України, в результаті вчинення яких настають певні правові наслідки.

За частиною 1 ст. 100 КАС України, пропущення строку звернення до адміністративного суду є підставою для відмови у задоволенні адміністративного позову за умови, якщо на цьому наполягає одна із сторін.

Тобто, внаслідок пропущення строків звернення до адміністративного суду для позивача наступають негативні юридичні наслідки.

Слід зауважити, що встановлення процесуальних строків законом та судом передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними, передбачених Кодексом адміністра тивного судочинства України, певних процесуальних дій.

Згідно ч. 2 ст. 100 КАС України, якщо суд визнає причину пропущення строку звернення до суду поважною, адміністративна справа розглядається і вирішується в порядку, встановленому цим Кодексом.

Апеляційна інстанція вважає за необхідне зазначити, що Наказ Міністерства освіти і науки України від 14 жовтня 2003 року N 694 «Про внесення змін до Інструкції, затвердженої наказом Міністерства освіти і наук України від 3 серпня 2001 року N 576»(зареєстровано в Міністерстві юстиції України 20 жовтня 2003 року за N 951/8272), яким Інструкцію доповнено оскаржуваним положенням та опубліковано в офіційному виданні України, тому з часу офіційного опублікування воно стало загальновідомим і апелянт не був позбавлений можливості ознайомитися з відповідною нормою Інструкції та оскаржити її у встановлений законодавством строк.

Оскільки апелянтом пропущено строк на звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів, а відповідачем заявлено клопотання про застосування наслідків пропущення строків звернення до суду, апеляційна інстанція знаходить обґрунтованими підстави для відмови в позові.

Таким чином, апеляційна інстанція приходить до висновку, що суд першої інстанції правомірно не задовольнив позов.

Відповідно до ст. 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає скаргу без задоволення, а постанову суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Проаналізувавши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права.

За таких підстав, апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а постанову суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст.ст. 160, 195, 196,198, 200, 205, 206 КАС України, судова колегія, -

У Х В А Л И Л А:

В задоволенні апеляційної скарги підприємства з іноземними інвестиціями «ЛУКОЙЛ-Україна»відмовити.

Постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 17.06.2009 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом одного місяця шляхом подачі касаційної скарги до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя:

Судді:

Повний текст ухвали виготовлено 19 квітня 2010 року.