Справа № 646/9254/14-а
Суддя: Кравцов О.В.
Дата ухвалення: 2016-02-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"16" лютого 2016 р. м. Київ К/800/67989/14

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:

головуючого Кравцова О.В.,

суддів Єрьоміна А.В.,

Цуркана М.І.,

розглянувши в порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Червонозаводського районного суду м. Харкова від 30 вересня 2014 року та постанову Харківського апеляційного адміністративного суду від 19 листопада 2014 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Управління Пенсійного фонду України в Червонозаводському районі міста Харкова про зобов'язання вчинити певні дії та скасування рішення,-

ВСТАНОВИВ:

В серпні 2014 року ОСОБА_2 (надалі - позивач) звернулась до суду з позовом до Управління Пенсійного фонду України в Червонозаводському районі міста Харкова (надалі - відповідач), в якому просила:

- зобов'язати зарахувати їй до загального трудового стажу 6 років та 4 місяці протягом якого вона не працювала у зв'язку із відстороненням від роботи;

- визнати неправомірним рішення Управління Пенсійного фону України в Червонозаводському районі м. Харкова № 301 від 14 лютого 2013 року щодо відмови їй в призначенні пенсії за віком;

- зобов'язати Управління Пенсійного фону України в Червонозаводському районі м. Харкова призначити та виплатити їй пенсію за віком, відповідно до статі 26 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» з моменту досягнення нею пенсійного віку.

Постановою Червонозаводського районного суду м. Харкова від 30 вересня 2014 року позов було задоволено частково.

Постановою Харківського апеляційного адміністративного суду від 19 листопада 2014 року постанову суду першої інстанції від 30 вересня 2014 року було скасовано та прийнято нове рішення, яким в задоволені позову було відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду апеляційної інстанції, позивач звернувся до суду з касаційною скаргою, в якій просить скасувати постанову Червонозаводського районного суду м. Харкова від 30 вересня 2014 року та постанову Харківського апеляційного адміністративного суду від 19 листопада 2014 року та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

В запереченнях, що надійшли на адресу суду, відповідач вважає касаційну скаргу необґрунтованою та просить залишити її без задоволення, а рішення суду апеляційної інстанції - без змін.

Заслухавши суддю доповідача, здійснивши перевірку доводів касаційної скарги, матеріалів справи, колегія суддів вважає, що скарга підлягає задоволенню, враховуючи наступне.

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що у 1999 році прокуратурою Харківської області відносно позивача була порушена кримінальна справа за ч.2 ст.170 КК України. 15 листопада 1999 року вона була затримана в порядку ст.115 КПК України, в цей же день відносно неї була обрана міра запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою 07 лютого 2000 року прокуратурою Харківської області міра запобіжного заходу була змінена на підписку про невиїзд 25 квітня 2006 року постановою слідчого СВ Дзержинського РВ ХМУ УМВС України в Харківській області кримінальну справу №18990204, порушену щодо позивача було закрито на підставі п.2 ст.6, ст.213 КПК України за відсутністю у її діях складу злочину, 09 червня 2006 року прокуратурою Харківської області позивач визнана потерпілою по кримінальній справі, порушеною за фактом недбалості, яка спричинила тяжкі наслідки за вищевказаними фактами з боку працівників правоохоронних органів Харківської області.

15 листопада 2012 року та 30 квітня 2014 року позивач звернувся до Управління пенсійного фону України в Червонозаводському районі м. Харкова з заявою про призначення пенсії за віком до яких надала необхідні документи, що підтверджують її стаж для отримання пенсії.

Рішенням Управління пенсійного фонду України в Червонозаводському районі м. Харкова №301 від 14 лютого 2013 року позивачу було відмовлено у призначенні пенсії з підстав відсутності необхідного страхового стажу.

Не погоджуючись з вищевикладеними обставинами, позивач звернувся до суду з відповідним позовом.

Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції посилався на Закон України від 01 грудня 1994 року № 266/94-ВР «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду», частину 1 ст. 1 Протоколу № 1 ратифікованої Україною 11 вересня 1997 року Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, дійшов висновку, що пенсія є майном, право позивача на володіння нею та бездіяльність відповідача протиправною в цій частині.

Суд апеляційної інстанції, скасовуючи рішення суду першої інстанції та відмовляючи в задоволені позовних вимог, виходив з того, що з 08 липня 2000 року позивач не була обмежена та їй не заборонялося займати певні посади чи займатися підприємницькою діяльністю, а відтак і підлягати загальнообов'язковому державному пенсійному страхуванню, а тому період часу до 25 квітня 2006 року (закриття кримінальної справи відносно позивача) не може бути прирівняним до будь - якого періоду роботи, яка передувала незаконному притягненню позивача до кримінальної відповідальності.

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України не погоджується з таким висновком суду апеляційної інстанцій, виходячи з наступного.

Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Страховий стаж як інститут права соціального забезпечення має визначення поняття у ст. 24 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» від 09 липня 2003 року № 1058-IV (далі Закон № 1058-IV), який набув чинності з 01 січня 2004 року, з яким право пов'язує певні юридичні наслідки.

Згідно ст. 24 № 1058-IV, страховий стаж це період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов'язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Таким чином, за період після 01 січня 2004 року до страхового стажу зараховуються лише ті періоди роботи на підприємствах, протягом яких були сплачені до Пенсійного фонду України щомісяця страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок. При цьому за періоди роботи після 01 січня 2004 року законодавством не встановлено пільг щодо обчислення страхового стажу, а тому періоди роботи після 01 січня 2004 року зараховуються до страхового стажу лише в одинарному розмірі, крім випадків, передбачених цим Законом.

Щодо трудової та іншої діяльності до 01 січня 2004 року, то відповідно до ч. 4 ст. 24 Закону № 1058-IV ці періоди зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, визначених раніше діючим законодавством, крім випадків, передбачених цим Законом.

За період до 01 січня 2004 року обчислення трудового стажу здійснювалося згідно зі статтями 56, 63 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05 листопада 1991 року № 1788-XII (далі Закон № 1788-XII).

Як вбачається з матеріалів справи, 17 травня 1999 року відносно позивача була порушена кримінальна справа за ч. 2 ст.148-2, ст. 86-1, ч. 2 ст. 170 КК України.

Постановою органу досудового слідства від 25.04.2006 року дана кримінальна справа була закрита з підстав, визначених ст. 6 п. 2, ст. 213 КПК України.

Згідно п. 1 ст. 1, п. 5 ст. 2 Закону від 01 грудня 1994 року N 266/94-ВР «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду» (далі - Закон N 266/94-ВР) підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок незаконного засудження, незаконного притягнення як обвинуваченого, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході розслідування чи судового розгляду кримінальної справи обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян. У наведених у ст. 1 цього Закону випадках громадянинові відшкодовується моральна шкода.

Наказом Міністерства юстиції України, Генеральної прокуратури України, Міністерства фінансів України від 04 березня 1996 року № 6/5/3/41, що зареєстровано в Міністерстві юстиції України 06 березня 1996 року за № 106/1131, затверджене Положення про застосування Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду».

Розмір відшкодування шкоди, зазначеної, зокрема, у п. 1 ст. 3 цього Закону, залежно від того, який орган провадив слідчі дії, в місячний термін з дня звернення громадянина визначають відповідні органи попереднього слідства, про що виносять постанову.

Матеріали справи свідчать, що в січні 2007 року позивач звернувся до суду з позовом про відшкодування шкоди завданої незаконним діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду.

Рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 04 грудня 2007 року з Державного бюджету України на користь позивача було стягнуто компенсацію на відшкодування 100 000 грн. моральної шкоди та 21 689,45 грн. не отриманої заробітної плати.

Підставою для задоволення судом вказаного розміру заробітної плати був висновок спеціаліста від 23 жовтня 2006 року, відповідно до якого 21 689,45 грн. є не отриманої заробітною платою позивача на посаді директора ПФ «Шанс» за період з листопада 1999 року по квітень 2006 року.

Вищезазначене рішення набрало законної сили.

Відповідно до ст.72 КАСУ обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній, цивільній або господарській справі, що набуло законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких бере учать особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Таким чином, рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 04 грудня 2007 року було встановлено, що позивач була незаконно позбавлена права на працю з листопада 1999 року по квітень 2006 року, у зв'язку з чим на її користь була стягнута не отримана заробітна плата за вказаний період.

Статтею 7 Закону № 266/94-ВР передбачено, що термін перебування під вартою, термін відбуття покарання, а також час, протягом якого громадянин не працював у зв'язку з незаконним відстороненням від роботи (посади), зараховується як до загального трудового стажу, так і до стажу роботи за спеціальністю, стажу державної служби, безперервного стажу.

При призначенні пенсії за віком на пільгових умовах, відповідно до приписів ст. 8 Закону N 266/94-ВР, періоди, зазначені в ч. 1 ст. 7 цього Закону, на вибір громадянина, який звернувся за пенсією, прирівнюються до роботи, яка передувала незаконному засудженню чи незаконному притягненню до кримінальної відповідальності або яку він мав після звільнення від кримінальної відповідальності чи після відбування покарання.

Частинами 2 та 4 ст. 24 Закону № 1058-IV встановлено, що страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше.

Зазначене не суперечить приписам ст. 8 Закону № 266/94-ВР, яким визначено, що період, протягом якого позивачка не працювала у зв'язку з незаконним відстороненням від роботи (посади), прирівнюються до роботи, яка передувала незаконному притягненню до кримінальної відповідальності.

Враховуючи наведене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що при призначенні пенсії на пільгових умовах, період з 15 листопада 1999 року по 25 квітня 2006 року може бути прирівняним до будь-якого періоду роботи, який передував незаконному притягненню позивача до кримінальної відповідальності.

Відповідно до ст.43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується.

Проте, у зв'язку з порушенням відносно позивача кримінальної справи, в рамках якої було вилучено та арештоване майно підприємства, на якому вона працювала, а також штампи та печатки, таким чином до прийняття постанови про закриття кримінальної справи, позивачка була позбавлена можливості реалізувати своє право на працю, яку вона вільно обрала до порушення вказаної кримінальної справи.

Зважаючи на передбачені ст. 99 КАСУ строки звернення за судовим захистом, колегія суддів Вищого адміністративного суду України погоджується з висновком суду першої інстанції та вважає за можливе задовольнити позов частково, шляхом зобов'язання відповідача призначити і виплатити позивачу пенсію в межах шестимісячного строку звернення до суду.

Згідно з ч. 1 ст. 220 КАС України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі і не може досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні, та вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Відповідно до ст. 226 КАС України суд касаційної інстанції скасовує судове рішення суду апеляційної інстанції та залишає в силі рішення суду першої інстанції, яке ухвалено відповідно до закону і скасоване або змінене помилково.

Отже, касаційна скарга підлягає задоволенню, а постанова суду апеляційної інстанції скасуванню з залишенням в силі постанови суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 220, 222, 223, 226, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити.

Постанову Харківського апеляційного адміністративного суду від 19 листопада 2014 року скасувати та залишити в силі постанову Червонозаводського районного суду м. Харкова від 30 вересня 2014 року.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі та не підлягає оскарженню, проте може бути переглянута з підстав, у строк та у порядку, визначених статтями 237, 238, 2391 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя Кравцов О.В.

Судді Єрьомін А.В.

Цуркан М.І.