Справа № 22-а-12157/11
Суддя: Ігнатченко Н. В.
Дата ухвалення: 2011-06-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Головуючий в суді І інстанції ОСОБА_1
Доповідач в суді II інстанції ОСОБА_2
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 червня 2011 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого судді: Яворського М.А.,

суддів: Ігнатченко Н.В., Коцюрби О.П.,

розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за апеляційною скаргою Управління Пенсійного Фонду України в Вишгородському районі Київської області на постанову Вишгородського районного суду Київської області від 26 серпня 2009 року у справі за позовом ОСОБА_3 до Управління Пенсійного Фонду України в Вишгородському -^районі Київської області про зобов»язання відповідача провести перерахунок пенсії та зобов»язання відповідача провести нарахування і виплату доплати до пенсії, -

ВСТАНОВИЛА:

У травні 2009 року позивачка звернулася до Вишгородського районного суду Київської області з адміністративним позовом до Управління Пенсійного Фонду України в Вишгородському районі Київської області про стягнення недоотриманої суми щомісячної доплати за проживання в зоні посиленого радіологічного контролю за період з 1996 по 2008 роки.

Постановою Вишгородського районного суду Київської області від 26 серпня 2009 року позовні вимоги задоволено, а саме, визнано відмову УПФУ в Вишгородському районі щодо перерахунку доплати до пенсії неправомірною; зобовязано Управління Пенсійного Фонду України в Вишгородському районі Київської області провести перерахунок доплати позивачці, згідно ст. 39 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", за проживання в зоні посиленого радіологічного контролю, встановивши її на рівні мінімальної заробітної плати за період з 09 липня 2007 року по 2008 рік, з урахуванням 25% від суми мінімальної заробітної плати.

Не погоджуючись з вищезазначеною постановою, УПФУ в Вишгородському районі Київської області подали апеляційну скаргу, в якій просять скасувати незаконну, на їх думку, постанову суду першої інстанції та постановити нову, якою відмовити в позові в повному обсязі. В своїй апеляційній скарзі апелянт посилається на незаконність, необгрунтованість та необєктивність рішення суду, неповне зясування всіх обставин, що мають значення для вирішення справи, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, що є підставою для скасування судового рішення.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_3 перебуває на обліку в Управлінні Пенсійного Фонду України в Вишгородському районі, як непрацюючий пенсіонер. Відповідно до паспорта позивачки, вона зареєстрована та постійно проживає в Вишгородському районі с. Глібівка.

Згідно з Постановою КМ України № 106 від 23.07.1991 року місто Вишгород віднесено до зони посиленого радіоекологічного контролю.

Відповідно до ч. 1 ст. 39 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, що постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", громадянам, які працюють на територіях радіоактивного забруднення, провадиться оплата в таких розмірах: - у зоні посиленого радіоекологічного контролю - одна мінімальна заробітна плата.

Пенсії непрацюючим пенсіонерам, які проживають на територіях радіоактивного забруднення, підвищуються у розмірах, встановлених ч. 1 ст. 39 вищезазначеного Закону (ч. 2 ст. 39 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, що постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи").

Судом першої інстанції було встановлено, що відповідачем виплачувалась доплата до пенсії відповідно до вимог постанови КМ України № 836 "Про компенсаційні виплати особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" в розмірі 5,20 грн.

ОСОБА_3О, оспорюючи дії відповідача вважала, що вона отримувала доплату значно нищу, ніж це передбачено ч. 2 ст. 39 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", у звязку з чим звернулася до суду за захистом своїх прав.

Вирішуючи вказаний спір та задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції прийшов до висновку про порушення відповідачем норм ч. 2 ст. 39 Закону України "Про статус і соціальний захист іромадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

Колегія суддів вважає зазначений висновок суду першої інстанції законним та обгрунтованим.

Статтею 19 ч.2 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Кабінет Міністрів України у своїй діяльності керується Конституцією та Законами України (ст. 113 Конституції У країни).

При винесенні оскаржуваного рішення суд першої інстанції правомірно прийшов до висновку, що постанова КМ України № 836 "Про компенсаційні виплати особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", суперечить вимогам ст. 39 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, що постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", з огляду на наступне.

Відповідно до Закону України "Про Державний бюджет України на 2008 рік" дію положень ст. 39 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" на 2008 рік були призупинені в частині виплати компенсацій і допомоги у розмірах відповідно до мінімальної заробітної плати.

Згідно з рішенням Конституційного суду України від 22 травня 2008 року за №10-рп визнано неконституційними деякі положення Законів України "Про державний бюджет на 2008 рік", зокрема п. 28 розділу 2 зазначеного Закону, яким було призупинено дію ст. 39 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждати внаслідок Чорнобильської катастрофи" в частині виплати компенсацій і допомоги у розмірах відповідно до мінімальної заробітної плати.

Рішення Конституційного суду є обовязковим до виконання на всій території України.

Крім того, відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України від 1 листопада 1996 року N 9 "Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя", судам необхідно виходити з того, що нормативно-правові акти будь-якого державного чи іншого органу (акти Президента України, постанови Верховної Ради України, постанови і розпорядження Кабінету Міністрів України, нормативно-правові акти Верховної Ради Автономної Республіки Крим чи рішення Ради міністрів Автономної Республіки Крим, акти органів місцевого самоврядування, накази та інструкції міністерств і відомств, накази керівників підприємств, установ та організацій тощо) підлягають оцінці на відповідність як Конституції, так і закону.

Якщо при розгляді справи буде встановлено, що нормативно-правовий акт, який підлягав застосуванню, не відповідає чи суперечить законові, суд зобов'язаний застосувати закон, який регулює ці правовідносини.

Постановою Пленуму Верховного Суду України від 13 червня 2007 року № 8 "Про незалежність судової влади" зазначено, що відповідно до статей 8 та 22 Конституції України не підлягають застосуванню судами закони та інші нормативно-правові акти, якими скасовуються конституційні права і свободи людини та громадянина, а також нові закони, які звужують зміст та обсяг встановлених Конституцією України і чинними законами прав і свобод (абз.1 п.19).

Відповідно до положень Конституції України, найвищою соціальною цінністю в Україні є людина, її права і свободи та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави, а їх утвердження і забезпечення є головним обов'язком держави (ст.З), права і свободи людини є невідчужуваними та непорушними (стаття 21), їх зміст і обсяг при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не може бути звужений (стаття 22).

Зупинення дії положень законів, якими визначено права і свободи громадян, їх зміст та обсяг, є обмеженням прав і свобод і може мати місце лише у випадках, передбачених Основним Законом України (лише в умовах воєнного або надзвичайного стану на певний строк).

Окрім того, встановлений ч. 2 ст. 95 Конституції України, ч. 2 ст. 38 Бюджетного Кодексу перелік правовідносин, які регулюються Законом про Державний бюджет України, є вичерпним, а тому цей закон не може скасовувати чи змінювати обсяг прав і обов'язків, пільг, компенсацій і гарантій, передбачених іншими законами України, зокрема Законом України "Про статус і соціальний статус громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" та не може будь-яким чином зміїповати визначене іншими законами України правове регулювання суспільних відносин.

Колегія судців вважає, що суд першої інстанції правомірно прийшов до висновку щодо того, що позивачка має право на перерахунок доплати до пенсії ж непрацюючий пенсіонер, яка проживає у зоні посиленого радіоекологічного контролю в розмірі передбаченому Законом України "Про державний бюджет України на 2008 рік".

ОСОБА_3 має право на доплату до пенсії за проживання на території посиленого радіоекологічного забруднення в розмірі заробітної плати, передбаченої Законом України "Про державний бюджет України на 2008 рік" починаючи з 22 травня 2008 року (з дати винесення рішення № 10-рп Конституційним судом України) в розмірі визначеному в Законах про державний бюджет України на відповідний рік.

Відповідно до ч. 2 ст. 99 КАС України (до внесення змін від 07.07.2010 року) встановлено річний строк звернення до адміністративного суду, якщо не встановлено інше, який обчислюється коли особа дізналась або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Згідно з вищевказаним рішенням Конституційного Суду України та ч. 2 ст. 152 Конституції України закони, інші правові акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення г неконституційність.

Тому, позовні вимоги позивачки, яка подала позов 21 травня 2009 року (згідно штампу на позовній заяві), а підписала позовну заяву 14 травня 2009 року, повинні бути задоволенні згідно вимог ст.99 КАС України та Рішення Конституційного Суду України від 22 серпня 2008 року 1- рп, за період з 22 травня 2008 року.

З урахуванням наведеного вище, колегія судців дійшла висновку, що апеляційна скарга УПФУ у Вишгородському районі Київської області на постанову Вишгородського районного суду Київської області від 26 серпня 2009 року - підлягає задоволенню частково, а постанова суду першої інстанції скасуванню в частині періоду нарахування доплати проживаючому в зоні посиленого радіологічного контролю.

Керуючись ст. ст. 198, 201, 205, 207 КАС України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Управління Пенсійного Фонду України в Вишгородському районі Київської області задовольнити частково.

Постанову Вишгородського районного суду Київської області від 13 серпня 2009 року в частині періоду перерахунку доплати до пенсії ОСОБА_3 змінити за період з «09 липня 2007року по 2008 рік» на за період «з 22 травня 2008 року».

В іншій частині постанову Вишгородського районного суду Київської області від 13 серпня2009 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили в порядку визначеному ч.5 ст. 254 КАС України, та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів.

Головуючий: /підпис/ ОСОБА_4

Судді: / підпис/ ОСОБА_2

/підпис/ ОСОБА_5