Справа № 561/74/16-а
Суддя: Снітчук Р.М.
Дата ухвалення: 2016-03-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 561/74/16-а
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 березня 2016 року 15:05 год. смт. Зарічне

Зарічненський районний суд Рівненської області

в складі судді Снітчук Р.М.

секретар Расевич Г.І.

за участі позивача ОСОБА_1

представника позивача адвоката ОСОБА_2

представника відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду смт. Зарічне справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Зарічненської селищної ради Рівненської області про визнання незаконним та скасування рішення Зарічненської селищної ради Рівненської області № 71/5-2016 від 29 січня 2016 року, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася до суду з адміністративним позовом до Зарічненської селищної ради Рівненської області про визнання незаконним та скасування рішення Зарічненської селищної ради Рівненської області № 71/5-2016 від 29 січня 2016 року, яким скасовано рішення виконавчого комітету Зарічненської селищної ради № 24 від 26 лютого 2013 року «Про надання дозволу на розробку комплексної схеми встановлення тимчасової споруди ОСОБА_1А.» та № 26 від 26 лютого 2013 року «Про розгляд заяви ОСОБА_1А.».

В обґрунтування заявлених вимог покликається на те, що відповідно до рішень виконкому Зарічненської селищної ради Рівненської області № 24 та № 26 від 26.02.2013 року їй надано дозвіл на розробку комплексної схеми встановлення тимчасової споруди на земельній ділянці із земель запасу житлової та громадської забудови в смт. Зарічне, між будинками № 2 по вулиці Лесі Українки та № 21 по вулиці Фестивальна; затверджено комплексну схему встановлення тимчасової споруди, надано дозвіл на розробку паспорта привязки тимчасової споруди павільону для здійснення підприємницької діяльності.

16 липня 2013 року відділом містобудування, архітектури та житлово-комунального господарства Зарічненської райдержадміністрації їй видано паспорт привязки тимчасової споруди для підприємницької діяльності, який дійсний до 16 липня 2018 року.

На даний час рішення виконкому Зарічненської селищної ради Рівненської області № 24 та № 26 від 26.02.2013 року нею виконані, зведено тимчасову споруду для ведення підприємницької діяльності. Відповідно до Акту перевірки дотримання вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил від 12.10.2015 року порушень при зведенні тимчасової споруди не виявлено.

Рішення відповідача № 71/5-2016 від 29 січня 2016 року про скасування рішень виконавчого комітету Зарічненської селищної ради № 24 «Про надання дозволу на розробку комплексної схеми встановлення тимчасової споруди ОСОБА_1А.» та № 26 «Про розгляд заяви ОСОБА_1А.» від 26 лютого 2013 року вважає незаконним, таким, що суперечить ст. 59, 74 Закону України «Про місцеве самоврядування в ОСОБА_4», рішенню Конституційного Суду України № 7-рп/2009, де вказано, що органи місцевого самоврядування не можуть скасовувати свої попередні рішення, якщо відповідно до приписів цих рішень виникли правовідносини, повязані з реалізацією певних субєктивних прав та охоронюваних законом інтересів, і субєкти цих правовідносин заперечують проти їх зміни чи припинення.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_2 заявлені вимоги підтримали, покликаючись на обставини, викладені у позовній заяві. Просили адміністративний позов задовольнити.

Представник відповідача ОСОБА_3 у судовому засіданні позов не визнав, заявлені вимоги вважає безпідставними. При цьому покликається на те, що оскаржуване рішення прийнято субєктом владних повноважень у межах його компетенції та відповідно до закону. Приймаючи зазначене рішення Зарічненська селищна рада Рівненської області не скасовувала свої власні, попередні рішення, а скасувала рішення виконавчого комітету, який є підконтрольним та підзвітним раді, як такі, що прийняті з порушенням закону і не уповноваженим органом. Крім того, вказав, що встановлена позивачем тимчасова споруда чинить перешкоди жителям багатоквартирних будинків по вул. Фестивальна,21 та ОСОБА_4,2, оскільки розташована на прибудинковій території. У задоволенні позову просив відмовити.

Заслухавши пояснення позивача, представників сторін, свідків ОСОБА_5, ОСОБА_6 та дослідивши письмові докази у справі, суд вважає заявлені вимоги обґрунтованими і такими, що підлягають до задоволення.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Судом встановлено, що рішеннями виконавчого комітету Зарічненської селищної ради Рівненської області від 26 лютого 2013 року № 24 та № 26 позивачу надано дозвіл на розробку комплексної схеми встановлення тимчасової споруди в смт. Зарічне на земельній ділянці із земель запасу житлової та громадської забудови в смт. Зарічне між будинками № 2 по вул. Лесі Українки та № 21 по вул. Фестивальна; затверджено комплексну схему встановлення тимчасової споруди, надано дозвіл на розробку паспорта привязки тимчасової споруди павільйону для здійснення підприємницької діяльності.

З пояснень позивача вбачається та представником відповідача не заперечується, що ОСОБА_1 на виконання зазначених рішень органу місцевого самоврядування у вересні 2015 року зведено тимчасову споруду малої архітектурної форми згідно паспорту привязки.

Свідки ОСОБА_5 та ОСОБА_6 у судовому засіданні підтвердили факт встановлення восени 2015 року позивачем тимчасової споруди на прибудинковій території їх багатоквартирних житлових будинків та вказали, що це заважає їм повноцінно використовувати вказану територію для власних потреб. З приводу цього вони неодноразово зверталися до Зарічненської селищної ради Рівненської області.

Рішенням Зарічненської селищної ради Рівненської області № 71/5-2016 від 29 січня 2016 року скасовано зазначені вище рішення виконавчого комітету Зарічненської селищної ради від 26 лютого 2013 року № 24 «Про надання дозволу на розробку комплексної схеми встановлення тимчасової споруди ОСОБА_1А.» та № 26 «Про розгляд заяви ОСОБА_1А.», оскільки вони прийняті не в межах повноважень та не у встановлений законодавством спосіб, так як прийняття такого рішення відноситься виключно до компетенції селищної ради.

Відповідно до п. 15 ч. 1 ст. 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в ОСОБА_4» питання щодо скасування актів органів виконавчої влади, які не відповідають Конституції чи законам України, іншим актам законодавства, рішенням ради, прийнятим у межах її повноважень, вирішуються виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради.

Згідно до ч. 9 ст. 59 цього ж Закону рішення виконавчого комітету ради з питань, віднесених до власної компетенції виконавчих органів ради, можуть бути скасовані відповідною радою.

Ч. 10 ст. 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в ОСОБА_4» вказує на те, що акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування з мотивів їхньої невідповідності Конституції або законам України визнаються незаконними в судовому порядку.

Тобто за органами місцевого самоврядування законодавець закріпив право на зміну та скасування власних рішень. Таке право випливає із конституційного повноваження органів місцевого самоврядування самостійно вирішувати питання місцевого значення шляхом прийняття рішень, що є обовязковими до виконання на відповідній території, оскільки вони є субєктами правотворчості, яка передбачає право формування приписів, їх зміну, доповнення чи скасування.

Водночас у статті 3 Конституції України закріплено принцип, за яким права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави, яка відповідає перед людиною за свою діяльність.

Цей принцип знайшов своє відображення у ст. 74 Закону України «Про місцеве самоврядування в ОСОБА_4», згідно з якою органи місцевого самоврядування є відповідальними за свою діяльність перед юридичними і фізичними особами.

Разом з тим, офіційне тлумачення положень ч. 2 ст. 19, ст. 144 Конституції України, ст. 25, ч. 14 ст. 46, ч.1, 10 ст. 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в ОСОБА_4» надано у Рішенні Конституційного Суду України № 7-рп/2009 від 16 квітня 2009 року у справі за конституційним поданням Харківської міської ради про скасування актів органів місцевого самоврядування.

У цьому Рішенні Конституційний Суд України вказав, що органи місцевого самоврядування не можуть скасовувати свої попередні рішення, вносити до них зміни, якщо відповідно до приписів цих рішень виникли правовідносини, повязані з реалізацією певних субєктивних прав та охоронюваних законом інтересів, і субєкти цих правовідносин заперечують проти їх зміни чи припинення. Це є «гарантією стабільності суспільних відносин» між органами місцевого самоврядування і громадянами, породжуючи у громадян впевненість у тому, що їхнє існуюче становище не буде погіршене прийняттям більш пізнього рішення.

Ненормативні правові акти місцевого самоврядування є актами одноразового застосування, вони вичерпують свою дію фактом їхнього виконання, а тому не можуть бути скасовані чи змінені органом місцевого самоврядування після їх виконання.

Згідно із ст. 150 Конституції України Конституційний Суд України ухвалює рішення, які є обов'язковими до виконання на території України, остаточними і не можуть бути оскарженими.

Відповідно до ч. 1, ч. 8 ст. 51 Закону України «Про місцеве самоврядування в ОСОБА_4» виконавчим органом сільської, селищної, міської, районної у місті (у разі її створення) ради є виконавчий комітет ради, який утворюється відповідною радою на строк її повноважень.

Виконавчий комітет ради є підзвітним і підконтрольним раді, що його утворила, а з питань здійснення ним повноважень органів виконавчої влади - також підконтрольним відповідним органам виконавчої влади.

П.п 1 п. «а» ст. 30 цього ж Закону передбачено, що до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належить у тому числі управління об'єктами житлово-комунального господарства, побутового, торговельного обслуговування, транспорту і зв'язку, що перебувають у комунальній власності відповідних територіальних громад, забезпечення їх належного утримання та ефективної експлуатації, необхідного рівня та якості послуг населенню.

Ч. 7 ст. 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в ОСОБА_4» передбачено, що у разі незгоди сільського, селищного, міського голови (голови районної у місті ради) з рішенням виконавчого комітету ради він може зупинити дію цього рішення своїм розпорядженням та внести це питання на розгляд відповідної ради.

Разом з цим, Закон України «Про місцеве самоврядування в ОСОБА_4» та інші законодавчі акти не містять у собі норми щодо повноважень органів місцевого самоврядування скасовувати свої акти індивідуальної дії.

Таким чином, органи місцевого самоврядування не можуть скасовувати свої попередні рішення, вносити до них зміни, якщо відповідно до приписів цих рішень виникли правовідносини, повязані з реалізацією певних субєктивних прав та охоронюваних законом інтересів, і субєкти цих правовідносин заперечують проти їх зміни чи припинення.

Зазначені рішення є ненормативними правовими актами одноразового застосування, які вичерпали свою дію фактом їх виконання, а тому не можуть бути в подальшому скасовані органом місцевого самоврядування. Такі рішення можуть бути скасовані або змінені лише в судовому порядку.

Аналогічна правова позиція була висловлена Верховним Судом України, зокрема, у постановах від 4 червня 2013 року (справа № 21-64а13), 02 червня 2015 року (справа № 21-200а15).

Відповідно до ч. 1 ст. 244-2 КАС України рішення Верховного Суду України, прийняте за результатами розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обовязковим для всіх субєктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначені норми права, та для всіх судів України. Суди зобовязані привести свою судову практику у відповідність з рішенням Верховного Суду України.

Враховуючи викладене, суд прийшов до висновку, що рішення виконавчого комітету Зарічненської селищної ради Рівненської області від 26 лютого 2013 року № 24 та № 26 про надання позивачу дозволу на розробку комплексної схеми встановлення тимчасової споруди та про затвердження комплексної схеми встановлення тимчасової споруди, надання дозволу на розробку паспорта привязки тимчасової споруди павільйону для здійснення підприємницької діяльності є ненормативним правовим актом органу місцевого самоврядування індивідуальної дії, одноразового застосування і вичерпало свою дію фактом його виконання, а тому, воно не могло бути скасоване радою. Такі рішення можуть бути скасовані лише в судовому порядку.

Приймаючи рішення № 71/5-2016 від 29 січня 2016 року про скасування зазначених вище рішень виконавчого комітету селищна рада діяла не у визначений законом порядок та спосіб. Тому, зазначене рішення є незаконним та підлягає скасуванню.

Керуючись ст. 3, 19, 150 Конституції України, п. 15, ч. 1 ст. 26, ч.1, ч. 8 ст. 51, ст. 30, 52, ч. 7, 9, 10 ст. 59, ст. 74 Закону України «Про місцеве самоврядування в ОСОБА_4», ст. 6-12, 71, 158-163 КАС України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Зарічненської селищної ради Рівненської області про визнання незаконним та скасування рішення Зарічненської селищної ради Рівненської області № 71/5-2016 від 29 січня 2016 року задовольнити.

Визнати незаконним та скасувати рішення Зарічненської селищної ради Рівненської області № 71/5-2016 від 29 січня 2016 року про скасування рішень виконавчого комітету Зарічненської селищної ради Рівненської області від 26 лютого 2013 року № 24 «Про надання дозволу на розробку комплексної схеми встановлення тимчасової споруди ОСОБА_1 та № 26 «Про розгляд заяви ОСОБА_1А.».

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

Постанова може бути оскаржена до Житомирского апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги до Зарічненського районного суду Рівненської області протягом десяти днів з дня її проголошення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Суддя: Р. М. Снітчук