Справа № 802/102/16-а
Суддя: Сало Павло Ігорович
Дата ухвалення: 2016-03-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

09 березня 2016 р. Справа № 802/102/16-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Сала П.І.,

за участю

секретаря судового засідання: Волощук А.М.,

позивача ОСОБА_2,

представника відповідача 1 Піпка А.М.,

представника відповідача 2 Крутікової Л.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовом ОСОБА_2

до начальника Вінницького міського управління Головного управління Держсанепідслужби у Вінницькій області Односталко Ірини Михайлівни (відповідач 1) та Вінницького міського управління Головного управління Держсанепідслужби у Вінницькій області (відповідач 2)

про визнання бездіяльності протиправною та зобов'язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

01.02.2016 року ОСОБА_2 звернувся до суду з адміністративним позовом про визнання протиправною бездіяльності начальника Вінницького міського управління Головного управління Держсанепідслужби у Вінницькій області Односталко І.М., зобов'язання Вінницького міського управління Головного управління Держсанепідслужби у Вінницькій області повторно розглянути його звернення від 20.11.2015 року з дотриманням прав заявника згідно із Законом України "Про звернення громадян" та стягнення на користь позивача матеріальної шкоди за відрив від звичайних занять відповідно до розрахунку, що буде наданий під час судового розгляду.

На підтримку заявлених позовних вимог ОСОБА_2 зазначив, що 20.11.2015 року він звернувся зі скаргою до Головного державного санітарного лікаря м. Вінниці Односталко І.М. про вчинення порушень з боку співвласника будинку за місцем свого проживання (м. Вінниця, 2-ий провулок Р.Зорге, 17), у якій просив запросити його на перевірку та розгляд скарги. 21.01.2016 року посадовими особами Вінницького міського управління Головного управління Держсанепідслужби у Вінницькій області було проведено огляд вищевказаного будинковолодіння та складено акт перевірки дотримання норм санітарного законодавства. Проте належним чином засвідчену копію такого акта йому надано не було. В подальшому він отримав лист-відповідь відповідача № 02.85.01-01.1198 від 26.01.2016 року, який за своїм змістом не був актуальним на дату вчинення перевірки, зокрема щодо прийняття в експлуатацію самочинних споруд співвласника. При цьому позивач зауважує, що на розгляд звернення його не запрошували, чим порушено права заявника, визначені у ст. 18 Закону України "Про звернення громадян". Крім того, відповідач не дотримав строку розгляду скарги, передбаченого статтею 20 вказаного Закону. Відтак позивач ОСОБА_2 просить суд визнати протиправною бездіяльність начальника Вінницького міського управління Головного управління Держсанепідслужби у Вінницькій області Односталко І.М. та зобов'язати Вінницького міського управління Головного управління Держсанепідслужби у Вінницькій області повторно розглянути його звернення від 20.11.2015 року. Також, беручи до уваги час, необхідний для оформлення позовної заяви та участі у судових засіданнях, позивач просить суд вирішити питання про стягнення його користь з Державного бюджету України компенсації за відрив від звичайних занять.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_2 позовні вимоги змінив (уточнив) та остаточно просить суд визнати протиправною бездіяльність начальника Вінницького міського управління Головного управління Держсанепідслужби у Вінницькій області Односталко І.М., зобов'язати начальника Вінницького міського управління Головного управління Держсанепідслужби у Вінницькій області повторно розглянути його звернення від 20.11.2015 року з дотриманням права на ознайомлення з матеріалами перевірки та особистої присутності під час розгляду скарги та стягнути на його користь матеріальну шкоду за відрив від звичайних занять згідно з наданими розрахунками (а.с. 62-64).

Крім того, позивач додатково пояснив, що оскаржувана ним бездіяльність відповідача 1 полягає в порушенні термінів розгляду звернення від 20.11.2015 року, не забезпеченні його права на участь у розгляді цієї скарги, не наданні копії акту перевірки від 21.01.2016 року та не здійснення відповідачем належного контролю за розглядом скарги. Також зазначив, що Вінницьким міським управлінням Головного управління Держсанепідслужби у Вінницькій області його звернення було розглянуте не в повному обсязі, зокрема не перевірено дотримання відстані щодо інших (крім вбиральні) споруд на відповідність їх розташування вимогам санітарних та будівельних норм. Не погоджується позивач і з обраною відповідачем формою реагування на встановлене під час перевірки порушення норм санітарного законодавства, оскільки можливість направлення пропозиції про усунення причин і умов, що сприяють порушенню, у подібних правовідносинах не передбачена жодним нормативно-правовим актом. Крім того, на думку позивача, відповідач неправомірно надав йому рекомендацію щодо необхідності звернення до інших контролюючих органів, до повноважень яких нібито належить вирішення порушених у зверненні питань, оскільки згідно з п. 3.4 Інструкції про порядок накладення і стягнення штрафів за порушення санітарного законодавства, затвердженої наказом Міністерства охорони здоров'я України № 64 від 14.04.1995 року, орган СЕС повинен був самостійно направити матеріали справи, які не належать до його компетенцію, на розгляд по суті до відповідного органу. Також позивач стверджує, що відповідач 1 не виконав покладених на нього законом обов'язків, не припинив виявлене порушення та не вжив достатніх заходів реагування, хоча порушення санітарних норм є очевидним. Відтак, на думку позивача, начальник Вінницького міського управління Головного управління Держсанепідслужби у Вінницькій області Односталко І.М. самоусунулась від виконання покладених на неї посадових обов'язків, а отже проявила протиправну бездіяльність.

Представник відповідача 1 в судовому засіданні адміністративний позов заперечив з підстав, викладених у наданих суду письмових запереченнях (а.с. 72-73), та пояснив, що в посадовій інструкції начальника Вінницького міського управління Головного управління Держсанепідслужби у Вінницькій області, Головного державного санітарного лікаря м. Вінниці, затвердженій 15.10.2014 року, в розділі 2 "Завдання та обов'язки" не передбачено обов'язків відповідача 1 щодо здійснення особистого розгляду звернень громадян, реалізації прав заявника на особисту участь у розгляді звернень і надання заявникам копій документів. Просить врахувати, що 20.11.2015 року за вх. № 1946/132 на ім'я Головного державного санітарного лікаря м. Вінниці Односталко І.М. дійсно надійшла скарга ОСОБА_2, яка з відповідними вказівками за резолюцією була передана на розгляд начальнику санітарно-гігієнічного відділу Вінницького міського управління головного управління Держсанепідслужби у Вінницькій області Крутіковій Л.В. В подальшому, за дорученням останньої, співробітниками відділу було здійснено вихід на місце. 21.01.2016 року головним спеціалістом відділу Багнатовим В.В. та фельдшером відділу Гамоцьким А.Л. складено акт перевірки дотримання санітарного законодавства. Як вбачається з посадових інструкцій цих осіб, саме на них покладається обов'язок щодо своєчасного виконання покладених на них завдань та доручень, в тому числі щодо розгляду звернень громадян. Крім того, вказані посадові особи є суб'єктами владних повноважень та несуть персональну відповідальність за свою діяльність. В даному випадку начальник Вінницького міського управління Головного управління Держсанепідслужби у Вінницькій області Односталко І.М. своєчасно виконала покладені на неї обов'язки та не зобов'язана нести відповідальність за дії вищевказаних посадових осіб. Отже, на думку представника відповідача, особисто нею, як керівником установи, не допущено жодної протиправної бездіяльності. Також представник відповідача не погоджується з доводами позивача щодо неналежного розгляду його скарги та просить врахувати, що вже 30.11.2015 року ОСОБА_2 було надано відповідь на його звернення та повідомлено, що частина порушених ним у скарзі питань не належить до компетенції органів СЕС та рекомендовано звернутись до уповноважених контролюючих органів. Після повернення працівників Вінницького міського управління Головного управління Держсанепідслужби у Вінницькій області з вимушеної відпустки розгляд скарги позивача в іншій частині здійснювався в порядку черговості надходження звернень на адресу управління. Позивач взяв участь в перевірці та без будь-яких зауважень підписав акт перевірки. Копію такого акта на адресу позивача було скеровано наступного ж дня після перевірки, а згодом і надано ґрунтовну відповідь по суті скарги. Відтак доводи позивача щодо неналежного розгляду його звернення представник відповідача 1 вважає безпідставними та необґрунтованими.

Ухвалою Вінницького окружного адміністративного суду від 29.02.2016 року, постановленою із занесенням до журналу судового засіданні, на підставі ч. 3 ст. 52 КАС України до участі у справі як другого відповідача залучено Вінницьке міське управління Головного управління Держсанепідслужби у Вінницькій області.

Представник відповідача 2 в судовому засіданні проти позову заперечив з підстав, викладених у наданих суду письмових запереченнях (а.с. 30-32, 69-71). Посилається на те, що 20.11.2015 року до Вінницького міського управління Головного управління Держсанепідслужби у Вінницькій області надійшла скарга ОСОБА_2, мешканця будинку АДРЕСА_1, про самовільне будівництво надвірної будівлі на території його будинковолодіння іншим співвласником будинку ОСОБА_9 Враховуючи те, що Державна санітарно-епідеміологічна служба знаходиться у стадії реорганізації і обтяжена у фінансуванні, а в листопаді-грудні 2015 року працівники Вінницького міського управління Головного управління Держсанепідслужби у Вінницькій області в повному складі перебували у відпустці без збереження заробітної плати, ОСОБА_2 була надана відповідь на скаргу за № 01-01.11/1955 від 30.11.2015 року, в якій повідомлено, що в межах компетенції Держсанепідслужби його звернення може бути розглянуте працівниками Вінницького міського управління після їх виходу з вимушеної відпустки. При цьому заявнику було роз'яснено, що здійснення контролю у сфері містобудівної діяльності не належить до компетенції органів Держсанепідслужби, а відтак з питань самовільного будівництва прибудов та господарських споруд ОСОБА_2 рекомендовано звернутись до Департаменту державної архітектурно-будівельної інспекції у Вінницькій області. Фактично фахівці Вінницького міського управління Головного управління Держсанепідслужби у Вінницькій області приступили до виконання функціональних обов'язків наприкінці грудня 2015 року. Водночас розгляд звернень громадян проводився в порядку черговості їх надходження (реєстрації) та наявності фактів безпосередньої загрози для населення. Тому перевірка за зверненням ОСОБА_2 відбулась з виходом на місце та в присутності заявника 21.01.2016 року. За результатами перевірки складено акт, з яким позивач був ознайомлений під підпис. При цьому жодних зауважень щодо змісту акта та зафіксованих в ньому порушень ОСОБА_2 не мав, окрім того, що висловив бажання отримати копію акта, яка була скерована поштою на його адресу 22.01.2016 року. За результатами розгляду скарги ОСОБА_2 було надано письмову відповідь за вих. № 02.85.01-01.1198 від 26.01.2016 року, а співвласнику будинку ОСОБА_9 надано пропозицію № 01-01.27/2 від 26.01.2016 року про усунення причин та умов, що сприяють вчиненню порушень санітарного законодавства, і запропоновано в строк до 01.06.2016 року провести бетонування стінок та дна вигрібу надвірної вбиральні для забезпечення його водонепроникності. Відтак представник відповідача 2 вважає, що розгляд скарги ОСОБА_2 відбувся належним чином і жодних прав позивача Вінницьке міське управління Головного управління Держсанепідслужби у Вінницькій області не порушило.

Дослідивши матеріали справи у їх сукупності, заслухавши пояснення сторін, оцінивши інші докази, які є у справі, суд приходить до переконання, що у задоволенні адміністративного позову належить відмовити повністю з огляду на таке.

Встановлено, що 20.11.2015 року позивач ОСОБА_2 звернувся до Головного державного санітарного лікаря м. Вінниці Односталко І.М. зі скаргою на самовільне будівництво прибудов до будинку та господарських споруд співвласником будинку АДРЕСА_1 ОСОБА_9, у якій просив перевірити відповідність санітарним та державним будівельним нормам розташування зазначених споруд, зокрема дотримання відстані від вбиральні до дверей його частини будинку. Також позивач просив здійснювати перевірку та розгляд скарги за його участю (а.с. 33).

30.11.2015 року листом за № 01-01.11/1955 Вінницьке міське управління Головного управління Держсанепідслужби у Вінницькій області повідомило ОСОБА_2 про те, що перевірка питання самовільного будівництва прибудов та господарських споруд не належить до компетенції Держсанепідслужби. У зв'язку з цим заявнику рекомендовано звернутись до Департаменту державної архітектурно-будівельної інспекції у Вінницькій області. Крім того, у відповіді зазначено, що працівники Вінницького міського управління Головного управління Держсанепідслужби у Вінницькій області згідно з наказами Головного управління Держсанепідслужби у Вінницькій області № 210-К від 30.10.2015 року та № 216-К від 27.11.2015 року протягом листопада-грудня 2015 року перебуватимуть у відпустці без збереження заробітної плати. Відтак в межах компетенції служби питання обладнання надвірного туалету та гаража буде розглянуте після виходу працівників управління з такої відпустки (а.с. 38).

21.01.2016 року головним спеціалістом санітарно-гігієнічного відділу Вінницького міського управління головного управління Держсанепідслужби у Вінницькій області Багнатовим В.В. та фельдшером цього відділу Гамоцьким А.Л. за участю ОСОБА_2 та ОСОБА_9 проведено перевірку дотримання вимог санітарного законодавства на території домоволодіння АДРЕСА_1.

За результатами перевірки складено акт від 21.01.2016 року, відповідно до якого при обстеженні частини будинку, яка належить ОСОБА_2, фахівцями СЕС встановлено, що відстань від надвірної вбиральні, яка належить ОСОБА_9, до дверей житлової квартири ОСОБА_2 складає 14,4 м. Згідно з технічним паспортом на вказане домоволодіння від 06.08.2012 року вбиральня та гараж збудовані у 2000 році. Стінки вигрібної ями вказаної надвірної вбиральні обкладені цеглою (а.с. 39).

При цьому, як вбачається зі змісту вищезазначеного акту перевірки, позивач з актом був ознайомлений особисто під підпис. Водночас в акті ним було письмово зазначено про ненадання йому копії акта перевірки.

Згідно з листом Вінницького міського управління Головного управління Держсанепідслужби у Вінницькій області № 02.85.80 від 22.01.2016 року на адресу ОСОБА_2 направлено копію акту перевірки дотримання санітарного законодавства від 21.01.2016 року (а.с. 40).

26.01.2016 року Вінницьким міським управлінням Головного управління Держсанепідслужби у Вінницькій області позивачу надано відповідь № 02.85.01-01.1198 та повідомлено, що при обстеженні домоволодіння АДРЕСА_1 виявлено, що відстань від надвірної вбиральні, яка належить ОСОБА_9 (іншому співвласнику), до дверей житлової квартири ОСОБА_2 становить 14,4 м, при нормі не менше 15 м згідно з п. 3.26 ДБН 360-92 "Містобудування. Планування і забудова міських і сільських поселень". При розгляді технічного паспорту від 06.08.2012 року на вказане домоволодіння встановлено, що вбиральня та гараж збудовані у 200 році та введені в експлуатацію, відміток про їх самовільне будівництво у технічному паспорті немає. Оскільки при візуальному обстеженні стінок вигрібу надвірної вбиральні встановлено, що вони виконані із цегли, то ОСОБА_9 направлено пропозицію з вимогою провести бетонування стінок та дна вигрібу для забезпечення його водонепроникності. Крім того, позивачу роз'яснено, що по питанню будівництва прибудов та господарських споруд йому необхідно звернутись до Департаменту державної архітектурно-будівельної інспекції у Вінницькій області (а.с. 41).

Також судом встановлено, що 26.01.2016 року відповідачем 1 внесено пропозицію ОСОБА_9 про усунення причин і умов, що сприяють вчиненню порушень санітарного законодавства, в якій у строк до 01.06.2016 року запропоновано провести бетонування стінок та дна вигрібу надвірної вбиральні для забезпечення його водонепроникності (а.с. 42-43).

01.02.2016 року на адресу Вінницького міського управління Головного управління Держсанепідслужби у Вінницькій області надійшов запит ОСОБА_2 про отримання інформації в порядку Закону України "Про доступ до публічної інформації", надісланий електронною поштою, у якому запитувач публічної інформації просив надати копію звернення від 20.11.2015 року (а.с. 44).

Листом Вінницького міського управління Головного управління Держсанепідслужби у Вінницькій області за № 02.85.01-01.11/150 від 02.02.2016 року ОСОБА_2 було направлено копію його звернення від 20.11.2015 року та лист-відповідь управління за № 02.85.01-01.1198 від 26.01.2016 року (а.с. 47).

Позивач зазначає, що начальником Вінницького міського управління Головного управління Держсанепідслужби у Вінницькій області Односталко І.М. порушено терміни розгляду його скарги від 20.11.2015 року, не забезпечено право на участь у розгляді такого звернення, не надано копії акту перевірки від 21.01.2016 року та не здійснено належного контролю за розглядом скарги.

Відтак позивач просить суд визнати бездіяльність відповідача 1 протиправною та зобов'язати начальника Вінницького міського управління Головного управління Держсанепідслужби у Вінницькій області повторно розглянути його звернення від 20.11.2015 року з дотриманням права на ознайомлення з матеріалами перевірки та особистої присутності при розгляді скарги.

Надаючи оцінку заявленим позовним вимогам, суд виходить з того, що згідно із ст. 19 Конституції органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 3 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення; безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Правовідносини, які складаються у сфері розгляду звернень суб'єктів стосовно отримання інформації, врегульовані Конституцією України, Законами України "Про звернення громадян", "Про інформацію" та відповідними спеціальними законами.

Статтею 40 Конституції України передбачено, що усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов'язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк.

Частиною 4 статті 3 Закону України "Про звернення громадян" передбачено, що скаргою є звернення з вимогою про поновлення прав і захист законних інтересів громадян, порушених діями (бездіяльністю), рішеннями державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, об'єднань громадян, посадових осіб.

Відповідно до ч. 1 ст. 15 Закону України "Про звернення громадян" органи державної влади, місцевого самоврядування та їх посадові особи, керівники та посадові особи підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об'єднань громадян, до повноважень яких належить розгляд заяв (клопотань), зобов'язані об'єктивно і вчасно розглядати їх, перевіряти викладені в них факти, приймати рішення відповідно до чинного законодавства і забезпечувати їх виконання, повідомляти громадян про наслідки розгляду заяв (клопотань).

Відповідь за результатами розгляду заяв (клопотань) в обов'язковому порядку дається тим органом, який отримав ці заяви і до компетенції якого входить вирішення порушених у заявах (клопотаннях) питань, за підписом керівника або особи, яка виконує його обов'язки (ч. 3 ст. 15 Закону України "Про звернення громадян").

Згідно із ч. 1 ст. 20 Закону України "Про звернення громадян" звернення розглядаються і вирішуються у термін не більше одного місяця від дня їх надходження, а ті, які не потребують додаткового вивчення, - невідкладно, але не пізніше п'ятнадцяти днів від дня їх отримання. Якщо в місячний термін вирішити порушені у зверненні питання неможливо, керівник відповідного органу, підприємства, установи, організації або його заступник встановлюють необхідний термін для його розгляду, про що повідомляється особі, яка подала звернення. При цьому загальний термін вирішення питань, порушених у зверненні, не може перевищувати сорока п'яти днів.

Як слідує з матеріалів справи, 20.11.2015 року ОСОБА_2 звернувся до Головного державного санітарного лікаря м. Вінниці Односталко І.М. зі скаргою на самовільне будівництво прибудов до будинку та господарських споруд будинку АДРЕСА_1 співвласником ОСОБА_9

Листом за № 01-01.11/1955 від 30.11.2015 року Вінницьке міське управління Головного управління Держсанепідслужби у Вінницькій області повідомило позивача про те, що його звернення в частині перевірки самовільного будівництва прибудов та господарських споруд не належить до компетенції Держсанепідслужби та у зв'язку з цим роз'яснило можливість звернення скаржника із такими питаннями до Департаменту державної архітектурно-будівельної інспекції у Вінницькій області. Крім того у відповіді зазначено, що звернення в частині перевірки дотримання санітарного законодавства при розташуванні надвірного туалету та гаража буде розглянуте після виходу працівників Вінницького міського управління з відпустки без збереження заробітної плати.

Перевірку з питань дотримання санітарного законодавства за скаргою ОСОБА_2 посадовими особами Вінницького міського управління Головного управління Держсанепідслужби у Вінницькій області фактично проведено 21.01.2016 року та 26.01.2016 року направлено письмову відповідь за № 02.85.01-01.1198.

Судом встановлено, що згідно з Постановою Кабінету Міністрів України № 442 від 10.09.2014 року "Про оптимізацію системи центральних органів виконавчої влади" передбачено утворення Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів, реорганізувавши шляхом перетворення Державну ветеринарну та фітосанітарну службу і приєднавши до Служби, що утворюється, Державну інспекцію з питань захисту прав споживачів та Державну санітарно-епідеміологічну службу.

На виконання зазначеної постанови Кабінетом Міністрів України прийнято розпорядження від 26.11.2014 № 1166-р "Про утворення комісії з реорганізації Державної санітарно-епідеміологічної служби".

Процес реорганізації Державної санітарно-епідеміологічної служба України та її територіальних органів тривав протягом 2015 року і станом на сьогодні не завершений.

Водночас з матеріалів справи вбачається, що у зв'язку з обмеженим фінансуванням та з метою раціонального використання бюджетних коштів, на підставі п. 9 Прикінцевих положень Закону України "Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України" від 28.12.2014 року № 76-VІІІ, впродовж листопада-грудня 2015 року працівники Вінницького міського управління Головного управління Держсанепідслужби у Вінницькій області в повному складі перебували у відпустці без збереження заробітної плати відповідно до наказів Головного управління Держсанепідслужби у Вінницькій області № 210-К від 30.10.2015 року та № 216-К від 27.11.2015 року (а.с. 34-37).

Отже, в силу об'єктивних обставин посадові особи Вінницького міського управління Головного управління Держсанепідслужби у Вінницькій області у вказаний період не могли забезпечити своєчасне виконання завдань та функцій, покладених на управління законами та підзаконними нормативно-правовими актами України.

Разом із тим суд враховує, що 30.11.2015 року позивачу ОСОБА_2 була надана відповідь № 01-01.11/1955 з роз'ясненням права звернення по питанню самовільного будівництва прибудов та господарських споруд до належного контролюючого органу, яким є Департамент державної архітектурно-будівельної інспекції у Вінницькій області. Також позивачу повідомлено про можливість розгляду його скарги в частині, що стосується повноважень Держсанепідслужби, лише після виходу працівників Вінницького міського управління Головного управління Держсанепідслужби у Вінницькій області з відпусток без збереження заробітної плати. З такою відповіддю позивач очевидно погодився, адже будь-яких скарг з цього приводу не подавав та без будь-яких застережень взяв участь у проведенні перевірки, яка відбулась 21.01.2016 року.

З огляду на викладене, беручи до уваги зазначені вище об'єктивні обставини, що склались у зв'язку із здійсненням процедури реорганізації органів Держсанепідемслужби України, та враховуючи відповідь Вінницького міського управління Головного управління Держсанепідслужби у Вінницькій області від 30.11.2015 року за № 01-01.11/1955, суд не вбачає підстав для висновку про порушення термінів розгляду звернення позивача.

Крім того, суд вважає обґрунтованими доводи відповідачів про неможливість розгляду скарги ОСОБА_2 у більш ранні терміни (вже після надання йому відповіді від 30.11.2015 року), з урахуванням того, що весь штат працівників Вінницького міського управління Головного управління Держсанепідслужби у Вінницькій області протягом листопада-грудня 2015 року перебував у вимушених неоплачуваних відпустках. Також суду надано належні докази (витяг із журналу розгляду скарг та звернень громадян за жовтень 2015 року-січень 2016 року, а.с. 112-127) на підтвердження тієї обставини, що після виходу посадових осіб управління, уповноважених на розгляд звернень громадян, розгляд скарги позивача ОСОБА_2 відбувся в порядку черговості його надходження до відповідача.

Крім того, згідно з ч. 1 ст. 6 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" управління у сфері містобудівної діяльності здійснюється Верховною Радою України, Кабінетом Міністрів України, Верховною Радою Автономної Республіки Крим, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері містобудування, центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері містобудування, центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань державного архітектурно-будівельного контролю та нагляду, органами державного архітектурно-будівельного контролю, іншими уповноваженими органами містобудування та архітектури, місцевими державними адміністраціями, органами місцевого самоврядування.

Органом державного архітектурно-будівельного контролю та нагляду є центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань державного архітектурно-будівельного контролю та нагляду (ч. 3 ст. 6 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності").

Відповідно до п. 1 Положення про Державну архітектурно-будівельну інспекцію України, затвердженого Указом Президента України від 08.04.2011 року № 439/2011 (далі - Положення), Державна архітектурно-будівельна інспекція України (Держархбудінспекція України) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України, входить до системи органів виконавчої влади і забезпечує реалізацію державної політики з питань державного архітектурно-будівельного контролю, контролю у сфері житлово-комунального господарства.

Згідно з пп. 10 п. 4 Положення Держархбудінспекція України відповідно до покладених на неї завдань проводить перевірки відповідності виконання підготовчих та будівельних робіт, будівельних матеріалів, виробів і конструкцій, що застосовуються у будівництві, вимогам державних стандартів, будівельних норм і правил, технічним умовам, затвердженим проектним вимогам, рішенням; дотримання суб'єктами у сфері житлово-комунального господарства правил і норм технічної експлуатації житлових будинків, користування прибудинковими територіями та правил користування приміщеннями житлових будинків і гуртожитків.

В силу положень абз. 1 ч. 1 ст. 33 Закону України "Про забезпечення санітарного та епідемічного благополуччя населення" одним із основних напрямків діяльності державної санітарно-епідеміологічної служби є здійснення державного санітарно-епідеміологічного нагляду.

Відповідно до п. 2.2 Розділу 2 Положення про Вінницьке міське управління Головного управління Держсанепідслужби у Вінницькій області, затвердженого наказом Головного управління Держсанепідслужби у Вінницькій області № 10 від 29.12.2012 року (а.с. 81-87), одним із основних завдань управління є здійснення державного санітарно-епідеміологічного нагляду та контролю за дотримання вимог санітарного законодавства органами виконавчої влади і органами місцевого самоврядування, підприємствами, установами, організаціями незалежно від форми їх власності, фізичними особами та громадянами, виконання ними санітарних та протиепідемічних (профілактичних) заходів на території м. Вінниця.

Враховуючи наведене суд погоджується з доводами відповідачів про те, що перевірка фактів самочинного будівництва, а також питань відповідності вимогам ДБН відстаней від господарських будівель ОСОБА_9 до частини будинку, що належить ОСОБА_2, про які фактично йдеться у його скарзі від 20.11.2015 року, не належить до повноважень Вінницького міського управління Головного управління Держсанепідслужби у Вінницькій області. Відтак, на переконання суду, відповідачем 2 правомірно рекомендовано позивачу звернутись до тих контролюючих органів, які уповноважені на здійснення перевірки вищезазначених фактів, а саме до Департаменту державної архітектурно-будівельної інспекції у Вінницькій області.

При цьому посилання позивача ОСОБА_2 на недотримання відповідачами вимог пункту 3.4 Інструкції про порядок накладення і стягнення штрафів за порушення санітарного законодавства, затвердженої наказом Міністерства охорони здоров'я України № 64 від 14.04.1995 року (далі - Інструкція), суд вважає безпідставними.

Так, пунктом 1.1 Інструкції передбачено, що нею встановлюється порядок накладення і стягнення штрафів за порушення санітарного законодавства або невиконання постанов, розпоряджень, приписів, висновків посадових осіб органів, установ і закладів державної санітарно-епідеміологічної служби України.

Згідно з п. 2.1 Інструкції порушення справи починається зі складання протоколу про порушення санітарних норм. Підставою для складання протоколу є факт порушення санітарного законодавства або невиконання постанов, розпоряджень, приписів, висновків посадових осіб держсанепідслужби, який фіксується в протоколі або попередньо може бути відмічений також в інших актах органів та установ державної санітарно-епідеміологічної служби України (акти перевірок дотримання санітарного законодавства, протоколи лабораторно-інструментальних досліджень, результати (висновки) державної санітарно-гігієнічної експертизи тощо), а також інших службових документах (наприклад, доповідних). Ці документи, а також скарги та заяви, що надійшли від органів, установ та громадян можуть прилучатися до протоколу.

Відповідно до п. 2.2 Інструкції акт перевірки дотримання санітарного законодавства може бути підставою для складання протоколу, якщо в ньому з дотриманням визначеної форми зафіксований факт порушення санітарного законодавства або невиконання постанов, розпоряджень, приписів, висновків посадових осіб держсанепідслужби.

Справи, які не належать до компетенції даної посадової особи держсанепідслужби, розгляду не підлягають, а матеріали цих справ передаються на розгляд по суті до відповідних органів (п. 3.4 Інструкції).

Отже, в розумінні положень Інструкції органи СЕС можуть передавати на розгляд інших компетентних органів саме матеріали справи про порушення санітарних норм, яка починається зі складання відповідного протоколу. Тобто вимоги пункту 3.4 Інструкції не поширюються на звернення громадян, подані в порядку Закону України "Про звернення громадян", як помилково вважає позивач.

Таким чином, оскільки ані станом на дату надання позивачу ОСОБА_2 відповіді від 30.11.2015 року, ані станом на дату надання йому наступної відповіді від 26.01.2016 року посадовими особами Вінницького міського управлінням Головного управління Держсанепідслужби у Вінницькій області справа про порушення санітарних норм не відкривалась, суд не вбачає підстав для висновку про недотримання відповідачами вимог пункту 3.4 Інструкції.

Крім того, у своїй скарзі від 20.11.2015 року позивач ОСОБА_2 просив запросити його на перевірку та розгляд звернення.

Відтак, виходячи з права громадян, визначених у ст. 18 Закону України "Про звернення громадян", позивач висловив прохання, по-перше, взяти участь у перевірці поданої ним скарги і, по-друге, бути присутнім при її розгляді.

Як вбачається з акту перевірки дотримання санітарного законодавства від 21.01.2016 року, ОСОБА_2 брав участь у проведенні перевірки, про що свідчить його підпис у відповідній графі акта. Дана обставина в судовому засіданні ним не заперечувалась.

Тому порушення відповідачами права позивача на участь у перевірці його звернення судом не встановлено.

Під час розгляду справи також не підтвердилось посилання позивача на порушення його права бути присутнім при розгляді скарги.

Так, в силу положень абз. 3 ч. 1 ст. 19 Закону України "Про звернення громадян" органи державної влади і місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації незалежно від форм власності, об'єднання громадян, засоби масової інформації, їх керівники та інші посадові особи в межах своїх повноважень зобов'язані на прохання громадянина запрошувати його на засідання відповідного органу, що розглядає його заяву чи скаргу.

Отже, на переконання суду, реалізація визначеного у ст. 18 Закону України "Про звернення громадян" права заявника бути присутнім при розгляді заяви чи скарги можлива виключно у випадках розгляду звернення колегіальним органом, діяльність якого відбувається у формі засідань.

Водночас скарга ОСОБА_2 була розглянута з наданням письмової відповіді за підписом начальника Вінницького міського управління Головного управління Держсанепідслужби у Вінницькій області Односталко І.М., що відповідає вимогам закону, зокрема положенням абз. 6 ч. 1 ст. 19 Закону України "Про звернення громадян".

При цьому суд зауважує, що 18.02.2016 року позивач ОСОБА_2 звернувся до Головного управління Держсанепідслужби у Вінницькій області із запитом про отримання інформації в порядку Закону України "Про доступ до публічної інформації", у якому в тому числі просив надати інформацію про те, чи вважається управління Держсанепідслужби колегіальним органом у розумінні Закону України "Про звернення громадян" (а.с. 143).

Як вбачається з листа Головного управління Держсанепідслужби у Вінницькій області № 02/02-11/522 від 23.02.2016 року у відповідь на вищевказаний запит позивача (а.с. 144), територіальні підрозділи Держсанепідслужби можуть здійснювати розгляд звернень (скарг) громадян у складі комісій, якщо у зверненні підняті питання, які відносять до компетенції різних інстанцій та створена комісія по його розгляду. В цьому разі рішення по результатах розгляду приймається усіма членами комісії.

Таким чином, оскільки відповідь на звернення ОСОБА_2 була підписана одноособово відповідачем 1 та з її змісту не вбачається, що розгляд скарги позивача відбувався колегіальним органом, порушення вимог абз. 3 ч. 1 ст. 19 Закону України "Про звернення громадян" судом не встановлено.

Позивач також посилається на те, що йому не було надано копії акта перевірки дотримання санітарного законодавства від 21.01.2016 року та з цією обставиною пов'язує протиправність оскаржуваної бездіяльності відповідачів.

Надаючи оцінку вказаним доводам позивача суд зазначає, що акт перевірки дотримання санітарного законодавства від 21.01.2016 року оформлявся на місці проведення обстеження та виходячи з положень Розділу 2 Інструкції був складений в одному примірнику.

За таких обставин суд погоджується з поясненнями відповідача про неможливість надання позивачу ОСОБА_2 копії цього документа відразу після його складання.

Однак з матеріалів справи слідує, що копію акта перевірки дотримання санітарного законодавства від 21.01.2016 року разом із супровідним листом наступного ж дня було направлено Вінницьким міським управлінням Головного управління Держсанепідслужби у Вінницькій області на адресу позивача, що підтверджується відповідним записом у Журналі реєстрації вихідної документації управління за 22.01.2016 року (а.с. 40, 128-130).

Крім того, на думку позивача, неналежний розгляд його звернення від 20.11.2015 року полягав і в тому, що обстеження працівниками Вінницького міського управління Головного управління Держсанепідслужби у Вінницькій області проводилось тільки щодо частини господарських будівель співвласника домоволодіння ОСОБА_9 (вбиральні).

Проте суд із таким твердженням не може погодитись, оскільки у своїй скарзі позивач просив перевірити відповідність санітарним та державним будівельним нормам саме відстані від вбиральні сусіда до своєї частини будинку, що і було зроблено фахівцями Держсанепідслужби під час перевірки 21.01.2016 року.

Водночас суд наголошує на тому, що позивач брав участь у проведенні такої перевірки, ознайомився з актом від 21.01.2016 року та будь-яких письмових заперечень (зауважень) щодо повноти обстеження і зафіксованих в акті порушень не висловив.

Підсумовуючи, суд доходить висновку, що скарга позивача ОСОБА_2 від 20.11.2015 року була розглянута належним чином, з наданням обґрунтованих відповідей на порушені у ній питання та в межах компетенції Держсанепідслужби. Відтак підстав для її повторного розгляду відповідачами немає.

Вирішуючи даний публічно-правовий спір суд також зазначає, що направлення пропозицій про усунення причин і умов, що сприяють вчиненню порушень санітарного законодавства згідно з пунктом 3.19 Інструкції є правом посадових осіб Держсанепідслужби. Крім того, вибір передбачених законом заходів щодо припинення виявлених порушень санітарного законодавства є виключною прерогативою відповідача 1 як Головного державного санітарного лікаря м. Вінниця, в яку суд не може втручатись.

Надаючи оцінку доводам позивача ОСОБА_2 щодо не здійснення начальником Вінницького міського управління Головного управління Держсанепідслужби у Вінницькій області Односталко І.М. належного контролю за розглядом скарги позивача та самоусунення цієї посадової особи від виконання своїх обов'язків, суд керується такими мотивами.

Відповідно до п. 2.1 розділу 2 посадової інструкції начальника Вінницького міського управління Головного управління Держсанепідслужби у Вінницькій області, Головного державного санітарного лікаря м. Вінниця, затвердженої заступником начальника Головного управління Держсанепідслужби у Вінницькій області Сорочаном О.П. 15.10.2014 року, начальник здійснює керівництво діяльністю Вінницького міського управління відповідно до чинного законодавства України та нормативно-правових актів, і є відповідальним за організацію та результати його діяльності, а також повноваження, передбачені законодавством та виконує функції Головного державного санітарного лікаря м. Вінниця.

З матеріалів справи вбачається, що відповідач 1, як керівник Вінницького міського управління Головного управління Держсанепідслужби у Вінницькій області, отримавши скаргу ОСОБА_2 розписала її виконання на підлеглих посадових осіб (Крутікову Л.В.) та відповідний відділ управління, а після проведення перевірки підписала відповідь на скаргу за № 02.85.01-01.1198 від 26.01.2016 року та пропозиції про усунення причин і умов, що сприяють вчиненню порушень санітарного законодавства від 26.01.2016 року, підготовлені особами, відповідальними за розгляд звернення позивача.

При цьому суд зазначає, що Односталко І.М. не була зобов'язана особисто перевіряти факти порушень, що викладені у скарзі ОСОБА_2, як помилково вважає позивач, оскільки для вирішення таких питань є окремий відділ із штатом працівників, який і був уповноважений на розгляд звернення за резолюцією керівника установи.

З огляду на викладене, виходячи з повноважень органу Держсанепідслужби та посадових обов'язків начальника Вінницького міського управління Головного управління Держсанепідслужби у Вінницькій області, судом не встановлено фактів прояву відповідачем 1 бездіяльності, яка б могла бути визнана протиправною.

Відтак суд не вбачає достатніх правових підстав для визнання протиправною бездіяльність начальника Вінницького міського управління Головного управління Держсанепідслужби у Вінницькій області Односталко І.М. та зобов'язання начальника Вінницького міського управління Головного управління Держсанепідслужби у Вінницькій області повторно розглянути звернення позивача ОСОБА_2 від 20.11.2015 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних справах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно із ст.ст. 71, 86 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Перевіривши обґрунтованість доводів сторін, оцінивши досліджені під час розгляду справи докази в їх сукупності, суд приходить до переконання про відсутність підстав для задоволення адміністративного позову ОСОБА_2

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат суд враховує, що позивачем заявлено клопотання про стягнення на його користь компенсації за відрив від звичайних занять згідно із наданими письмовими розрахунками.

Крім того, за змістом договору про надання правової допомоги від 11.02.2016 року відповідач 1 понесла витрати на правову допомогу адвоката у розмірі 500 грн. (а.с. 50-52).

Частиною 2 статті 91 КАС України передбачено, що стороні, на користь якої ухвалено судове рішення і яка не є суб'єктом владних повноважень, та її представнику сплачуються іншою стороною добові (у разі переїзду до іншого населеного пункту), а також компенсація за втрачений заробіток чи відрив від звичайних занять. Компенсація за втрачений заробіток обчислюється пропорційно від розміру середньомісячного заробітку, а компенсація за відрив від звичайних занять - пропорційно від розміру мінімальної заробітної плати.

Але враховуючи те, що позивачу ОСОБА_2 відмовлено у задоволенні адміністративного позову повністю, підстав для компенсації йому з державного бюджету витрат за відрив від звичайних занять немає.

Також в силу положень ч. 2 ст. 94 КАС України суб'єкту владних повноважень, на користь його ухвалене рішення, суд може присудити з іншої сторони лише документально підтверджені судові витрати, пов'язані із залученням свідків та проведенням судових експертиз.

Однак відповідачами не надано суду доказів понесення судових витрат, пов'язаних із залученням свідків та проведенням судових експертиз, а тому питання про їх стягнення з позивача у зв'язку з відмовою у задоволенні адміністративного позову судом не вирішується.

Керуючись ст.ст. 70, 71, 79, 86, 94, 158, 160, 162, 163, 166, 167, 254 КАС України суд,

ПОСТАНОВИВ:

у задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Постанова набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 254 КАС України.

Відповідно до ст. 186 КАС України апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя Сало Павло Ігорович