Справа № 261/1351/14-а
Суддя: Заяць В.С.
Дата ухвалення: 2016-03-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 березня 2016 року м. Київ К/800/26465/14

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:

головуючого суддів Зайця В.С. (суддя-доповідач), Голяшкіна О.В., Стрелець Т.Г.,
розглянувши в порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_4 на ухвалу Петровського районного суду м. Донецька від 31 березня 2014 року та ухвалу Донецького апеляційного адміністративного суду від 24 квітня 2014 року у справі за позовом ОСОБА_4 до управління праці та соціального захисту населення Петровської районної ради м. Донецька про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

26 березня 2014 року ОСОБА_4 пред'явила позов до управління праці та соціального захисту населення Петровської районної ради м. Донецька про визнання дій відповідача щодо нарахування та невиплати одноразової компенсації їй, як дружині, яка втратила годувальника із числа осіб, віднесених до учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, смерть яких пов'язана з цією катастрофою, та зобов'язання нарахувати та виплатити одноразову компенсацію їй, як дружині, яка втратила годувальника із числа осіб, віднесених до учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, та смерть яких пов'язана з Чорнобильською катастрофою.

Ухвалою Петровського районного суду м. Донецька від 31 березня 2014 року, залишеною без змін ухвалою Донецького апеляційного адміністративного суду від 24 квітня 2014 року, позовну заяву було залишено без розгляду.

Не погоджуючись із прийнятими рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій скаржник оскаржив їх.

У касаційній скарзі ОСОБА_4, посилаючись на порушення судами норм процесуального права, просить рішення судів першої та апеляційної інстанцій скасувати та справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Заслухавши доповідача, перевіривши доводи касаційної скарги, матеріали справи, колегія суддів Вищого адміністративного суду України вважає, що касаційна скарга задоволенню не підлягає.

Судами встановлено, що ОСОБА_4 є дружиною, яка втратила годувальника із числа осіб, віднесених до учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та смерть яких пов'язана з Чорнобильською катастрофою, якій було нараховано та 13 травня 2010 року виплачено компенсацію у розмірі 7586 грн. 00 коп.

13 грудня 2013 року ОСОБА_4 звернулась до відповідача з письмовою заявою про нарахування та виплату їй одноразової компенсації, їй як дружині, яка втратила годувальника із числа осіб, віднесених до учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та смерть яких пов'язана з Чорнобильською катастрофою в розмірі 60 мінімальних заробітній плат.

23 грудня 2013 року відповідач листом № 07-С-77-2 повідомив ОСОБА_4., що її заява задоволенню не підлягає, оскільки 13 травня 2010 року їй, як дружині, яка втратила годувальника із числа осіб, віднесених до учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та смерть яких пов'язана з Чорнобильською катастрофою, відповідно до Законів України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», «Про Державний бюджет України на 2010 рік» та постанови Кабінету Міністрів України від 20 квітня 2009 року № 649 «Про встановлення розмірів виплат деяким категоріям громадян, що постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» було нараховано та виплачено одноразову компенсацію у розмірі 7586 грн. 00 коп..

Суд першої інстанції, пославшись на положення статтей 99, 100 Кодексу адміністративного судочинства прийшов до висновку, що позивачем без поважних причин пропущено строк для звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів, про порушення яких дізнався у момент нарахування та виплати одноразової компенсації у розмірі 7586 грн. 00 коп. 13 травня 2010 року, що є підставою для залишення позовної заяви без розгляду

Суд апеляційної інстанції із висновком суду першої інстанції погодився та залишив ухвалу Петровського районного суду м. Донецька від 31 березня 2014 року без змін.

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України із правовою позицією суду апеляційної інстанцій погоджується із огляду на наступне.

Згідно частини 1 статті 99 Кодексу адміністративного судочинства України адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Частиною 2 статті 99 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Згідно положень статті 100 Кодексу адміністративного судочинства України адміністративний позов, поданий після закінчення строків, установлених законом, залишається без розгляду, якщо суд на підставі позовної заяви та доданих до неї матеріалів не знайде підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, про що постановляється ухвала.

Дослідивши встановлені судами обставини справи колегія суддів Вищого адміністративного суду України погоджується із висновками судів першої та апеляційної інстанцій, що позивачем не було надано доказів поважності пропуску строку для звернення до адміністративного суду із позовними вимогами про визнання дій відповідача щодо нарахування та невиплати одноразової компенсації їй, як дружині, яка втратила годувальника із числа осіб, віднесених до учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, смерть яких пов'язана з цією катастрофою, та зобов'язання нарахувати та виплатити одноразову компенсацію їй, як дружині, яка втратила годувальника із числа осіб, віднесених до учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, та смерть яких пов'язана з Чорнобильською катастрофою.

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України вважає правильним висновок судів першої та апеляційної інстанцій про необґрунтованість доводів позивача про те, що про порушення свої прав вона дізналася лише 23 грудня 2013 року з листа відповідача № 07-С-77-2.

Про порушення своїх прав позивач дізналася 13 травня 2010 року коли їй, як дружині, яка втратила годувальника із числа осіб, віднесених до учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та смерть яких пов'язана з Чорнобильською катастрофою, відповідно до Законів України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», «Про Державний бюджет України на 2010 рік» та постанови Кабінету Міністрів України від 20 квітня 2009 року № 649 «Про встановлення розмірів виплат деяким категоріям громадян, що постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», було нараховано та виплачено одноразову компенсацію у розмірі 7586 грн. 00 коп., яка на її думку обрахована невірно, а тому мала можливість звернутись до суду із відповідним позовом.

Враховую вищевикладене суди першої та апеляційної інстанцій повно і всебічно встановили обставини справи, дали їм належну юридичну оцінку, правильно застосували норми матеріального та процесуального права та прийшли до правильного висновку про залишення адміністративного позову без розгляду.

Доводи, викладені в касаційній скарзі, не спростовують висновків судів першої та апеляційної інстанцій та встановлених обставин справи.

Згідно частини 1 статті 224 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили порушень норм матеріального і процесуального права під час ухвалення судових рішень чи вчинення процесуальних дій.

Оскільки, суди першої та апеляційної інстанцій не допустили порушень норм матеріального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій, тому підстав для задоволення касаційної скарги немає.

Керуючись статтями 220, 222, 223, 224, 230, 231 КАС України, -

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення, а ухвалу Петровського районного суду м. Донецька від 31 березня 2014 року та ухвалу Донецького апеляційного адміністративного суду від 24 квітня 2014 року без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі та може бути переглянута Верховним Судом України з підстав, у строк та у порядку, визначеними статтями 237, 238, 239-1 КАС України.

Судді: