Справа № П/811/13/16
Суддя: К.М. Притула
Дата ухвалення: 2016-02-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Україна КІРОВОГРАДСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД -------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 лютого 2016 року Справа № П/811/13/16

Суддя Кіровоградського окружного адміністративного суду Притула К.М., розглянувши у порядку письмового провадження справу за позовом фізичної особи-підприємства ОСОБА_1 до Долинської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Кіровоградській області (Устинівське відділення) про скасування податкового повідомлення-рішення від 20.11.2015 року № , -

в с т а н о в и в

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 звернувся до Кіровоградського окружного адміністративного суду з позовом в якому просить визнати протиправними та скасувати податкове повідомлення-рішення № від 20.11.2015 року Долинської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Кіровоградській області(Устинівське відділення).

В обґрунтування заявлених позовних вимог, позивач зазначив, що Долинською об'єднаною державною податковою інспекціє Головного управління Державної фіскальної служби у Кіровоградській області було проведено документальну планову перевірку дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства суб'єкта підприємницької діяльності - фізичної особи ОСОБА_2, реєстраційний номер обліковової картки НОМЕР_2 за період з 01 січня 2012 року по 31 грудня 2014 року та утримання, нарахування, сплати єдиного соціального внеску за період з 01 січня 2011 року по 31 грудня 2014 року, внаслідок чого було складено акт від 02 жовтня 2015 року № 127/11-06-17-01/НОМЕР_2.

На підставі проведеної перевірки, позивачем отримано податкове повідомлення-рішення від 20.11.2015 року № про збільшення суми грошового зобов'язання по податку на додану вартість в розмірі 62874,15 грн., з яких за основним платежем - 50299,32 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями 12574,83 грн.

Позивач зазначає, що відповідачем при прийнятті оскаржуваного податкового повідомлення-рішення від 20.11.2015 року № були порушені норми чинного законодавства, а тому просить дані позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Представник позивача до судового засідання надав клопотання про розгляд справи без його участі в якому зазначив, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі та просить їх задовольнити, посилаючись на обставини викладені в позовній заяві.

Представник відповідача до судового засідання надав заяву про розгляд справи без його участі та письмові заперечення де зазначив, що позовні вимоги не визнає, заперечує проти їх задоволення вказавши, що оскаржуване податкове повідомлення-рішення прийняте на підставі, в межах повноважень та у спосіб визначені чинним законодавством, а тому є правомірним.

Дослідивши матеріали справи суд приходить до наступних висновків.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Підпунктом 20.1.4 пункту 20.1 статті 20 Податкового кодексу України передбачено, що органи державної податкової служби мають право проводити перевірки платників податків (крім Національного банку України) в порядку, встановленому цим Кодексом.

Згідно з підпунктом 75.1.2 пункту 75.1 статті 75 вказаного Кодексу, документальною перевіркою вважається перевірка, предметом якої є своєчасність, достовірність, повнота нарахування та сплати усіх передбачених цим Кодексом податків та зборів, а також дотримання валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами) та яка проводиться на підставі податкових декларацій (розрахунків), фінансової, статистичної та іншої звітності, регістрів податкового та бухгалтерського обліку, ведення яких передбачено законом, первинних документів, які використовуються в бухгалтерському та податковому обліку і пов'язані з нарахуванням і сплатою податків та зборів, виконанням вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на органи державної податкової служби, а також отриманих в установленому законодавством порядку органом державної податкової служби документів та податкової інформації, у тому числі за результатами перевірок інших платників податків.

Відповідно до пункту 77.1 статті 77 Податкового кодексу України, документальна планова перевірка повинна бути передбачена у плані-графіку проведення планових документальних перевірок.

Пунктом 77.3 Податкового кодексу України передбачено, що проведення документальної планової перевірки за окремими видами зобов'язань перед бюджетами, крім правильності обчислення, повноти і своєчасності сплати податку з доходів фізичних осіб та зобов'язань за бюджетними позиками і кредитами, що гарантовані бюджетними коштами забороняється.

Згідно пункту 77.4 статті 77 Податкового кодексу України, про проведення документальної планової перевірки керівником органу державної податкової служби приймається рішення, яке оформлюється наказом.

Право на проведення документальної планової перевірки платника податків надається лише у випадку, коли йому не пізніше ніж за 10 календарних днів до дня проведення зазначеної перевірки вручено під розписку або надіслано рекомендованим листом з повідомленням про вручення копію наказу про проведення документальної планової перевірки та письмове повідомлення із зазначенням дати початку проведення такої перевірки.

Пунктом 77.6 статті 77 Податкового кодексу України передбачено, що допуск посадових осіб органів податкової служби до проведення документальної планової виїзної перевірки здійснюється згідно із статтею 81 цього Кодексу.

Судом встановлено, що посадовими особами відповідача було проведено документальну планову перевірку дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства суб'єкта підприємницької діяльності - фізичної особи ОСОБА_2, (реєстраційний номер обліковової картки НОМЕР_2) за період з 01 січня 2012 року по 31 грудня 2014 року та утримання, нарахування, сплати єдиного соціального внеску за період з 01 січня 2011 року по 31 грудня 2014 року (а. с. 7-30).

В акті № 127/11-06/17-01/НОМЕР_2 від 02.10.2015 року зазначено, що перевіркою зокрема встановлено порушення:

- п. 181.1 ст. 181, п. 183.2 ст. 183, п. 187.1. ст.. 187 податкового кодексу України в чати сні неподання заяви до податкового органу для реєстрації платником податку на додану вартість при досягненні граничного розміру отриманого доходу в 300 тис. грн. та заниження податкових зобов'язань за жовтень - грудень 2014 року.

20 листопада 2015 року на підставі акту перевірки Устинівським відділенням Долинської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Кіровоградській області прийнято податкове повідомлення-рішення від 20.11.2015 року № про збільшення суми грошового зобов'язання по податку на додану вартість в розмірі 62874,15 грн., з яких за основним платежем - 50299,32 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями 12574,83 грн. (а. с. 12).

В Акті перевірки зазначено, що платник податків ОСОБА_1, всупереч ст. 182 податкового кодексу України не надіслав податковому органу заяву про реєстрацію платника ПДВ і не сплачував податок на додану вартість , платник несе відповідальність за не нарахування або несплату цього податку на рівні зареєстрованого платника без права нарахування податкового кредиту та отримання бюджетного відшкодування.

За результатами перевірки донараховано податок на додану вартість за жовтень-грудень 50299,32 грн.

У відповідності з вимогами п. 177.2 ст.177 Податкового кодексу України, об'єктом оподаткування є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та не грошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов'язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи.

Відповідно до вимог п.2 ч. 1 ст.7 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» базою для нарахування єдиного внеску для фізичних осіб підприємців (крім фізичних осіб підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування), є отриманий дохід від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб, та на суми доходу, що розподіляється між членами сім'ї фізичних осіб - підприємців, які беруть участь у провадженні ними підприємницької діяльності.

При цьому, сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску за кожну особу за місяць, у якому отримано дохід (прибуток).

Відповідно до вимог частини 3 ст.7 вищезазначеного закону, нарахування єдиного внеску здійснюється в межах максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом.

Відповідно до п.4 частини 4 ст.1 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування», максимальна величина бази нарахування єдиного внеску-максимальна сума доходу застрахованої особи, що дорівнює сімнадцяти розмірам прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом, на яку нараховується єдиний внесок.

Відповідно до пункту 3.16 розділу III Інструкції про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, затвердженої наказом Міндоходів України від 09.09.2013 №455 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 19.09.2013 за №1622/24154, нарахування єдиного внеску здійснюється в межах максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, що дорівнювала до 1 жовтня 2011 року п'ятнадцяти розмірам прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом, на яку нараховується єдиний внесок, з 1 жовтня 2011 року - сімнадцяти розмірам прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом, на яку нараховується єдиний внесок.

Відповідно до п.4 частини 1 ст.4 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування», платниками єдиного внеску є фізичні особи - підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування, та члени сімей цих осіб, які беруть участь у провадженні ними підприємницької діяльності.

Згідно з частиною 8 ст.9 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування», платники єдиного внеску, зазначені у пункті 4 частини першої статті 4 цього Закону, зобов'язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний рік, до 10 лютого наступного року, крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування, які сплачують єдиний внесок, нарахований за календарний квартал, до 20 числа місяця, що настає за кварталом, за який сплачується єдиний внесок..

Згідно п.3.2 ч.3 Порядку формування та подання страхувальниками звіту щодо сум нарахованого єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, затвердженого наказом Міністерства доходів і зборів України від 09.09.13 №454, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 20.09.13 за №1628/24160, фізичні особи - підприємці, у тому числі які обрали спрощену систему оподаткування, формують та подають до органів доходів і зборів звіт за себе один раз на рік до 10 лютого року, наступного за звітним періодом. Звітнім періодом є календарний рік. Звіт подається за формою згідно додатком 5 до цього Порядку.

Згідно з п.1 ч.2 ст.6 Закону платник єдиного внеску зобов'язаний своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок.

Пунктом 16 ст.25 Закону №2464-VI, встановлено, що строк давності щодо нарахування, застосування та стягнення сум недоїмки, штрафів та нарахованої пені не застосовується.

Стосовно посилання позивача на неправомірність дій податкового органу щодо проведення перевірки суд зазначає наступне.

Відповідно до п. 3 Перехідних положень Закону України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи», встановлено, що у 2015 та 2016 роках перевірки підприємств, установ та організацій, фізичних осіб - підприємців обсягом доходу до 20 мільйонів гривень за попередній календарний рік контролюючими органами здійснюються виключно з дозволу Кабінету Міністрів України, за заявкою суб'єкта господарювання щодо його перевірки, згідно з рішенням суду або згідно з вимогами Кримінального процесуального кодексу України.

Зазначене обмеження не поширюється: з 1 січня 2015 року на перевірки суб'єктів господарювання, що ввозять на митну територію України та/або виробляють та/або реалізують підакцизні товари, на перевірки дотримання норм законодавства з питань наявності ліцензій, повноти нарахування та сплати податку на доходи фізичних осіб, єдиного соціального внеску, відшкодування податку на додану вартість; з 1 липня 2015 року на перевірки платників єдиного податку другої і третьої (фізичні особи - підприємці) груп, крім тих, які здійснюють діяльність на ринках, продаж товарів у дрібно роздрібній торговельній мережі через засоби пересувної мережі, за винятком платників єдиного податку, визначених пунктом 27 підрозділу 10 розділу XX "Перехідні положення" Податкового кодексу України, з питань дотримання порядку застосування реєстраторів розрахункових операцій.

Аналіз вказаної норми дає підстави стверджувати, що обмеження щодо заборони проведення перевірок контролюючими органами з 1 січня 2015 року не поширюються саме на згаданих у ній суб'єктів господарювання.

Як вбачається з матеріалів справи, перевірка позивача проводилась щодо дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01 січня 2012 року по 31 грудня 2014 року та утримання, нарахування, сплати єдиного соціального внеску за період з 01 січня 2011 року по 31 грудня 2014 року.

Виходячи з наведеного аналізу вищевказаних норм вбачається, що на позивача не поширюються встановлені пунктом 3 Розділу II «Прикінцеві положення» Закону України від 28.12.2014 року №71-УШ «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи» обмеження щодо заборони проведення контролюючими органами з 1 січня 2015 року перевірок в частині дотримання законодавства щодо повноти нарахування та сплати податку на доходи фізичних осіб та правильності нарахування, обчислення і сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування.

Таким чином рішення про проведення документальної планової перевірки винесено за умов та на підставах передбачених Податковим кодексом України, податковий орган діяв в межах своїх повноважень.

Відповідно до частини першої ст.71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст.72 цього Кодексу.

Таким чином, суд дійшов висновку, що позовні вимоги являються не обґрунтованими та не підлягають задоволенню.

Оскільки спір вирішено на користь субєкта владних повноважень, звільненого від сплати судового збору, а також за відсутності витрат позивача субєкта владних повноважень, повязаних із залученням свідків та проведенням судових експертиз, судові витрати (судовий збір) стягненню з відповідача не підлягають.

Відповідно до частини 2 статті 94 КАС України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони - суб'єкта владних повноважень, суд присуджує з іншої сторони всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати, повязані із залученням свідків та проведенням судових експертиз.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 94, 162, 163 КАС України, суд, -

п о с т а н о в и в

В задоволенні позовних вимог фізичної особи-підприємства ОСОБА_1 - відмовити.

Постанова відповідно до ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України набирає законної сили після закінчення строку на апеляційне оскарження.

Постанова суду може бути оскаржена до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Кіровоградський окружний адміністративний суд шляхом подачі в 10- денний строк з дня її проголошення апеляційної скарги. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя Кіровоградського окружного

адміністративного суду К.М. Притула