Справа № 808/304/16
Суддя: Каракуша Сергій Миколайович
Дата ухвалення: 2016-03-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 березня 2016 року 16 год. 00 хв. Справа № 808/304/16 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі

головуючого судді Каракуші С.М.

за участю секретаря Рибакової М.В.

представника позивача Ковтун Н.М.

представника відповідача Харіна К.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду адміністративну справу

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю «ТОРГОВА КОМПАНІЯ «СПЕЦНАФТА-СЕРВІС»

до: Державної податкової інспекції у Шевченківському районі м. Запоріжжя Головного управління ДФС у Запорізькій області

про: визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «ТОРГОВА КОМПАНІЯ «СПЕЦНАФТА-СЕРВІС» (далі - позивач або ТОВ «ТК «СПЕЦНАФТА-СЕРВІС») звернулось з адміністративним позовом до Державної податкової інспекції у Шевченківському районі м. Запоріжжя Головного управління ДФС у Запорізькій області (далі - відповідач або ДПІ у Шевченківському районі м. Запоріжжя ГУ ДФС у Запорізькій області) про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення № від 30.12.2015, яким підприємству визначено податкове зобов'язання з податку на додану вартість в сумі 60031 грн. 25 коп., у тому числі: за основним платежем - 48025 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями - 12006 грн. 25 коп.

Позивач вважає необґрунтованими висновки акту перевірки, а прийняте податкове повідомлення-рішення протиправним, оскільки вважає, що з боку ТОВ «ТК «СПЕЦНАФТА-СЕРВІС» відсутні порушення вимог податкового законодавства як підстави для визначення йому податкових зобов'язань з податку на додану вартість, а під час перевірки підприємством були надані усі належним чином оформлені первинні документи, які підтверджують здійснення господарської операції.

В судовому засіданні представник позивача позов підтримала у повному обсязі, просила його задовольнити та надала пояснення в його обґрунтування аналогічні викладеним у позовній заяві.

Представник відповідача позов не визнав, просив у його задоволенні відмовити, вважає висновки акту перевірки обґрунтованими, а оскаржуване податкове повідомлення-рішення таким, що прийняте з додержанням вимог діючого законодавства. Крім того зазначив, що з досліджених під час перевірки документів та наявної в контролюючого органу інформації не підтверджується реальність здійснення операцій між ТОВ «ТК «СПЕЦНАФТА-СЕРВІС» та його контрагентом з урахування реального часу здійснення операцій, місцезнаходження майна, наявності трудових ресурсів, виробничо-складських приміщень та іншого майна, що економічно необхідне для виконання такого постачання або здійснення діяльності.

Вислухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, з'ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

ТОВ «ТК «СПЕЦНАФТА-СЕРВІС» () зареєстроване 29.09.2014 як суб'єкт підприємницької діяльності - юридична особа, та знаходиться за адресою м. Запоріжжя, вул. Калинівська, буд. 9, що підтверджується Витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формування від 16.01.2016 № , копія якого міститься в матеріалах справи. Видами діяльності позивача є: 46.12 Діяльність посередників у торгівлі паливом, рудами, металами та промисловими хімічними речовинами; 47.19 Інші види роздрібної торгівлі в неспеціалізованих магазинах; 47.30 Роздрібна торгівля пальним (а.с. 11-12).

В період з 11.12.2015 по 17.12.2015 на підставі направлення від 10.12.2015 № 584 та наказу № 630 від 10.12.2015 (а.с. 109-110), у відповідності до підпункту 20.1.4 пункту 20.1. статті 20, пункту 75.1 статті 75, підпункту 78.1.1 пункту 78.1 статті 78 Податкового кодексу України ДПІ у Шевченківському районі м. Запоріжжя ГУ ДФС у Запорізькій області проведена позапланова документальна виїзна перевірка ТОВ «ТК «СПЕЦНАФТА-СЕРВІС» з питань дотримання вимог податкового законодавства з податку на додану вартість при здійсненні фінансово-господарських операцій з ТОВ «Глобал Інвест Груп», що відображені у податковій декларації з ПДВ за липень 2015 року та з питання повноти декларування та сплати акцизного податку з роздрібного продажу нафтопродуктів за період з 01.07.2015 по 31.07.2015 за результатами якої складено Акт № 119/22-02/39416130 від 21.12.2015 (а.с. 16-23).

Проведеною перевіркою встановлено порушення:

- підпункту 14.1.181, пункту 14.1 статті 14, пунктів 198.1, 198.2, 198.3, 198.6 статті 198, пунктів 200.1, 200.2 статті 200, пункту 201.10 статті 201 Податкового кодексу України в результаті чого ТОВ «ТК «СПЕЦНАФТА-СЕРВІС» завищено податковий кредит та занижено податок на додану вартість за липень 2015 року на суму 48025 грн.;

- підпункту 213.1.9 пункту 213.1 статті 213, пункту 216.9 статті 216 Податкового кодексу України внаслідок чого підприємством занижено акцизний податок за липень 2015 року на загальну суму 23719 грн., у тому числі: по АЗС, яка розташована за адресою м. Запоріжжя, вул. 8-го Березня, 190, на суму 5490 грн.; по АЗС, яка розташована за адресою с. Степанівка на суму 15686 грн.; по АЗС, яка розташована за адресою м. Мелітополь на суму 2543 грн. (а.с. 23-зворот).

В межах даного адміністративного позову позивач оскаржує висновки акту перевірки щодо встановлених порушень про заниження податку на додану вартість у сумі 48025 грн. за липень 2015 року.

Висновки акту перевірки щодо вказаних порушень обґрунтовані тим, що не можливо підтвердити реальність здійснення господарських операцій з постачання товару на користь ТОВ «ТК «СПЕЦНАФТА-СЕРВІС» від ТОВ «Глобал Інвест Груп» та останнім в період червень-серпень 2015 року сформовано податковий кредит з ПДВ за рахунок придбання товарно-матеріальних цінностей (труби, муфти, ядра арахісу, акумулятори, борошно та ін.) у підприємств з «ознаками фіктивності».

На Акт перевірки позивачем подані заперечення, за результатами розгляду яких ДПІ у Шевченківському районі м. Запоріжжя ГУ ДФС у Запорізькій області надано відповідь № 29983/10/08-30-22-01 від 29.12.2015 про залишення заперечень без задоволення, та висновки акту перевірки викладені наступним чином: перевіркою встановлено порушення:

- підпункту 14.1.181, пункту 14.1 статті 14, пунктів 198.1, 198.2, 198.3, 198.6 статті 198, пунктів 200.1, 200.2 статті 200, пункту 201.10 статті 201 Податкового кодексу України в результаті чого ТОВ «ТК «СПЕЦНАФТА-СЕРВІС» завищено податковий кредит та занижено податок на додану вартість за липень 2015 року на суму 48025 грн.;

- підпункту 213.1.9 пункту 213.1 статті 213, пункту 216.9 статті 216 Податкового кодексу України внаслідок чого підприємством занижено акцизний податок за липень 2015 року на загальну суму 21282 грн., у тому числі: по АЗС, яка розташована за адресою м. Запоріжжя, вул. 8-го Березня, 190, на суму 3053 грн.; по АЗС, яка розташована за адресою с. Степанівка на суму 15686 грн.; по АЗС, яка розташована за адресою м. Мелітополь на суму 2543 грн. (а.с. 24-33).

30.12.2015 ДПІ у Шевченківському районі м. Запоріжжя прийнято податкове повідомлення-рішення форми «Р» № , яким ТОВ «ТК «СПЕЦНАФТА-СЕРВІС» збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість за основним платежем у сумі 48025 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) - 12006 грн. 25 коп. (а.с. 14).

Висновки акту перевірки про допущенні порушення податкового законодавства щодо заниження податку на додану вартість, на підставі яких прийняте оскаржуване податкове повідомлення-рішення, суд вважає необґрунтованими, у зв'язку з чим приходить до висновку про протиправність податкового повідомлення-рішення форми «Р» № від 30.12.2015 з наступних підстав.

Судом встановлено, що 25.07.2015 між позивачем (Покупець) та ТОВ «Глобал Інвест Груп» (Постачальник) укладено Договір постачання № СП-250715 відповідно до якого Постачальник зобов'язується передати у власність Замовника бензин-92у кількості 16990 л, а покупець зобов'язується прийняти і оплатити товар відповідно до умов договору. Сума договору - 288150 грн. 40 коп. Відвантаження товару здійснюється на підставі заявки Покупця в якій зазначається вид нафтопродукту, його кількість та умови відвантаження. Заявка може бути в письмовій формі. Підтвердженням факту направлення заявки Замовником є оплата товару та його відвантаження. Асортимент, кількість (об'єм) товару, ціна, умови оплати, терміни і умови його поставки та моменту відвантаження узгоджуються сторонами в заявках, накладних, виставлених рахунках та інших бухгалтерських документах, що застосовуються при товарообороті, або при необхідності - шляхом укладення додаткових угод, які є невід'ємною частиною цього договору. Ціна товару визначається в накладних на товар залежно від умов поставки з урахуванням ПДВ. Товар за домовленістю сторін продається на умовах попередньої оплати або на умовах відстрочення платежу, умови та терміни оплати узгоджуються додатковою угодою до договору (а.с. 34-37).

На підтвердження транспортування придбаного товару до перевірки позивачем було надано товарно-транспортну накладну на відпуск нафтопродуктів № СП-290715 від 29.07.2015, відповідно до якої автоперевізником є ФОП ОСОБА_4, замовник - ТОВ «Глобал Інвест Груп», вантажоодержувач - ТОВ «ТК «СПЕЦНАФТА-СЕРВІС» (а.с. 40).

Отриманий товар оприбуткований ТОВ «ТК «СПЕЦНАФТА-СЕРВІС» для подальшого його використання останнім у власній господарській діяльності, що підтверджується наданими представником позивача як до перевірки, так і при судовому розгляді справи податковою та видатковою накладними, рахунком-фактурою (а.с. 38-39, 41-43).

Факт передачі та поставки товару підтверджується вищевказаним переліком первинних документів, а також актом прийому-передачі від 29.07.2015 та бухгалтерською довідкою щодо обліку паливно-мастильних матеріалів, які міститься в матеріалах справи (а.с. 83-84).

Таким чином, поставка паливно-мастильних матеріалів ТОВ «ТК «СПЕЦНАФТА-СЕРВІС», їх отримання позивачем, здійснення розрахунків, оприбуткування товару та його використання у власній господарській діяльності, підтверджується наданими позивачем та дослідженими судом видатковою та податковою накладними, товарно-транспортною накладною, виписками по рахунку, які також були досліджені під час проведеної перевірки.

За вказаних обставин суд вважає висновки податкового органу щодо не підтвердження факту здійснення господарських операцій з постачання товару необґрунтованими.

Згідно з підпунктом 14.1.181 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України податковий кредит - це сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Правила формування податкового кредиту платниками податку на додану вартість визначені статті 198 Податкового кодексу України.

Відповідно до пункту 198.3 статті 198 Податкового кодексу України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду (пункт 198.3 статті 198 Податкового кодексу України).

Відповідно до пункту 198.2 статті 198 Податкового кодексу України датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається: дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Пунктом 44.1 статті 44 Податкового кодексу України встановлено, що для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Відповідно до пункту 198.6 статті 198 Податкового кодексу України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

У разі коли на момент перевірки платника податку органом державної податкової служби суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними цим пунктом документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу.

При цьому, згідно з абзацом 3 пункту 198.6 статті 198 Податкового кодексу України, у разі якщо платник податку не включив у відповідному звітному періоді до податкового кредиту суму податку на додану вартість на підставі отриманих податкових накладних, таке право зберігається за ним протягом 365 календарних днів з дати виписки податкової накладної.

Статтею 201 Податкового кодексу України встановлено, що платник податку зобов'язаний надати покупцю (отримувачу) на його вимогу підписану уповноваженою платником особою та скріплену печаткою податкову накладну, у якій зазначаються в окремих рядках такі обов'язкові реквізити: а) порядковий номер податкової накладної; б) дата виписування податкової накладної; в) повна або скорочена назва, зазначена у статутних документах юридичної особи або прізвище, ім'я та по батькові фізичної особи, зареєстрованої як платник податку на додану вартість, - продавця товарів/послуг; г) податковий номер платника податку (продавця та покупця); ґ) місцезнаходження юридичної особи - продавця або податкова адреса фізичної особи - продавця, зареєстрованої як платник податку; д) повна або скорочена назва, зазначена у статутних документах юридичної особи або прізвище, ім'я та по батькові фізичної особи, зареєстрованої як платник податку на додану вартість, - покупця (отримувача) товарів/послуг; е) опис (номенклатура) товарів/послуг та їх кількість, обсяг; є) ціна постачання без урахування податку; ж) ставка податку та відповідна сума податку в цифровому значенні; з) загальна сума коштів, що підлягають сплаті з урахуванням податку; и) вид цивільно-правового договору; і) код товару згідно з УКТ ЗЕД (для підакцизних товарів та товарів, ввезених на митну територію України).

Податкова накладна виписується у двох примірниках у день виникнення податкових зобов'язань продавця. Оригінал податкової накладної видається покупцю, копія залишається у продавця товарів/послуг (пункт 201.4 статті 201 Податкового кодексу України).

Згідно з пунктом 201.10 статті 201 Податкового кодексу України податкова накладна видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Крім того, вимоги до первинних документів викладені у частині 2 статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» від 16.07.1999 № 996-XIV, а саме: первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції;посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

У відповідності до пункту 200.1 статті 200 Податкового кодексу України сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов'язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду.

При від'ємному значенні суми, розрахованої згідно з пункту 200.1 цієї статті, така сума враховується у зменшення суми податкового боргу з податку, що виник за попередні звітні (податкові) періоди (у тому числі розстроченого або відстроченого відповідно до цього Кодексу), а в разі відсутності податкового боргу - зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду (пункт 200.3 статті 200 Податкового кодексу України).

Відповідно до пункту 200.4 статті 200 Податкового кодексу України, при від'ємному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума:

а) враховується у зменшення суми податкового боргу з податку, що виник за попередні звітні (податкові) періоди (у тому числі розстроченого або відстроченого відповідно до цього Кодексу) в частині, що не перевищує суму, обчислену відповідно до пункту 200-1.3 статті 200-1 цього Кодексу на момент отримання контролюючим органом податкової декларації, а в разі відсутності податкового боргу -

б) або підлягає бюджетному відшкодуванню за заявою платника у сумі податку, фактично сплаченій отримувачем товарів/послуг у попередніх та звітному податкових періодах постачальникам таких товарів/послуг або до Державного бюджету України, в частині, що не перевищує суму, обчислену відповідно до пункту 200-1.3 статті 200-1 цього Кодексу на момент отримання контролюючим органом податкової декларації,

в) та/або зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду.

Згідно з підпунктом 14.1.191 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України постачання товарів - це будь-які операції, що здійснюються згідно з договорами купівлі-продажу, міни, поставки та іншими цивільно-правовими договорами, які передбачають передачу прав власності на такі товари за компенсацію незалежно від строків іі надання, а також операції з безоплатної поставки товарів (результатів робіт) та операції з передачі майна орендодавцем (лізингодавцем) на баланс орендаря (лізингоотримувача) згідно з договорами фінансової оренди (лізингу) або поставки майна згідно з будь-якими іншими договорами, умови яких передбачають відстрочення оплати та передачу права власності на таке майно не пізніше дати останнього платежу.

Тобто, необхідною умовою для віднесення сплачених у ціні товарів (послуг) сум податку на додану вартість є факт придбання товарів та послуг із метою їх використання в господарській діяльності.

Наявність належним чином оформлених податкових накладних є підставою для включення до податкового кредиту платника сум ПДВ за такими накладними.

При цьому, як вбачається зі змісту акта перевірки, то він не містить жодних посилань податкового органу про те, що податкова накладна, на підставі яких позивачем здійснено формування податкового кредиту не відповідає вимогам чинного законодавства, у зв'язку з чим суд вважає, що позивачем суду були надані докази, що підтверджують реальне вчинення господарських операцій, що в свою чергу не виключає правомірність визначення платником податкового кредиту за такими операціями.

Позивачем доведено реальність операцій щодо придбання паливно-мастильних матеріалів, які в подальшому було використано у власній господарській діяльності. Документи, які підтверджують транспортування товару, оприбуткування та облік, подальше використання у власній господарській діяльності були надані представником позивача в судовому засіданні та містяться в матеріалах справи.

Зазначені документи були надані до перевірки, про що також зазначено в акті перевірки.

Пунктом 201.8 статті 201 Податкового кодексу України встановлено, що право на нарахування податку та складання податкових накладних надається виключно особам, зареєстрованим як платники податку у порядку, передбаченому статті 183 цього Кодексу.

Доказів анулювання свідоцтв платника ПДВ контрагента позивача податковим органом суду не надано, у зв'язку з чим не має підстав для позбавлення позивача права на віднесення до складу податкового кредиту сум податку сплачених при придбанні товару.

Окрім того, Податковий кодекс України для платників податків не передбачає ані обов'язок, ані право вимагати від контрагентів-постачальників будь-яких відомостей достовірності його державної реєстрації як суб'єкта підприємницької діяльності, реєстрації платником податків, «податкових взаємовідносин» з бюджетом, ведення податкового обліку, подання декларацій, тощо.

Відповідно до статті 61 Конституції України юридична відповідальність особи має індивідуальний характер. Нормативними актами України не передбачена відповідальність юридичної особи за зобов'язаннями іншої юридичної особи, в тому числі за податковими зобов'язаннями.

При придбанні товару покупець зобов'язаний лише сплатити відповідну суму податку на додану вартість продавцю в ціні товару, який зобов'язаний внести цю суму податку на додану вартість до бюджету і у випадку невиконання свого обов'язку понести за це відповідальність.

З наведеного випливає, що сама по собі несплата податку продавцем та його контрагентами по ланцюгу (у томі числі у разі ухилення від сплати), в разі фактичного здійснення господарської операції не впливає на формування податкового кредиту покупцем, якщо останній виконав усі передбачені законом умови та має всі документальні підтвердження розміру свого податкового кредиту. В разі невиконання контрагентами по ланцюгу своїх обов'язків по сплаті податку на додану вартість до бюджету, такі дії тягнуть відповідальність та негативні наслідки саме щодо цих осіб.

Зазначені обставини не свідчать про порушення податкового законодавства позивачем та не відносяться до суттєвих обставин його фінансово-господарської діяльності. Вплив зазначених обставин діяльності контрагента позивача на право останнього на формування податкового кредиту з податку на додану вартість відповідачем не обґрунтовано.

З урахуванням викладеного, суд вважає доводи, якими податковий орган мотивував правомірність оскаржуваного податкового рішення, непереконливими.

Факт здійснення господарської операції відображений у повному обсязі у бухгалтерському і податковому обліку позивача, що зафіксовано також актом перевірки, та підтверджує її реальність.

Надані позивачем первинні бухгалтерські документи підтверджують отримання ТОВ «ТК «СПЕЦНАФТА-СЕРВІС» паливно-мастильних матеріалів, їх використання в подальшому у власній господарській діяльності та свідчать про реальність таких господарських операцій.

З урахуванням викладеного, суд вважає, що позивачем дотриманні законні підстави формування податкового кредиту з податку на додану вартість визначені статтею 198 Податкового кодексу України.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Частиною 1 статті 11 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно із частиною 1 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Відповідно до частини 2 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

На підставі викладеного суд приходить до висновку, що позовні вимоги про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення форми «Р» від 30.12.2015 № підлягають задоволенню.

Відповідно до статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України, присудженню на користь позивача підлягають всі здійснені ним документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа (а.с. 3).

Керуючись статтями 2, 11, 71, 94, 159-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Позов задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати прийняте Державною податковою інспекцією у Шевченківському районі м. Запоріжжя Головного управління ДФС у Запорізькій області податкове повідомлення-рішення форми «Р» від 30.12.2015 № .

Присудити на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ТОРГОВА КОМПАНІЯ «СПЕЦНАФТА-СЕРВІС» за рахунок бюджетних асигнувань Державної податкової інспекції у Шевченківському районі м. Запоріжжя Головного управління ДФС у Запорізькій області судові витрати у розмірі 1378 (одна тисяча триста сімдесят вісім) грн.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо вона не була подана у встановлені строки. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Запорізький окружний адміністративний суд шляхом подачі в 10-денний строк з дня її проголошення, а в разі складення постанови у повному обсязі відповідно до статті 160 Кодексу адміністративного судочинства України, або прийняття постанови у письмовому провадженні - з дня отримання копії постанови, апеляційної скарги, з подачею її копії відповідно до кількості осіб, які беруть участь у справі.

Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Суддя С.М. Каракуша