Справа № 806/46/16
Суддя: Черноліхов Сергій Вікторович
Дата ухвалення: 2016-03-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 березня 2016 року м.Житомир справа № 806/46/16

час прийняття: 10 год. 53 хв. категорія 6.2

Житомирський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Черноліхоа С.В.,

секретар судового засідання Павлюк В.О.,

за участю: представника позивача ОСОБА_1,

представника відповідача Забігайло Л.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_3 до Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області про визнання дій незаконними та зобов'язання вчинити дії,

встановив:

ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом, в якому просила:

- визнати протиправними дії Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області стосовно відмови їй у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 2,0 га для ведення особистого селянського господарства у власність на території Іванківської сільської ради Андрушівського району Житомирської області, оформленої листом № 19-6-7777.7-6875/25-15 від 27 листопада 2015 року;

- зобов'язати Головне управління Держгеокадастру у Житомирській області повторно протягом 10 календарних днів з моменту набрання рішенням по даній справі законної сили розглянути її заяву від 27 жовтня 2015 року про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 2,0 га для ведення особистого селянського господарства у власність на території Іванківської сільської ради Андрушівського району Житомирської області.

В обґрунтування своїх вимог позивачка зазначила, що відповідач не мав права відмовляти їй у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою, оскільки не є доведеним факт передачі зазначеної земельної ділянки в оренду та така обставина не підпадає під перелік підстав для відмови у видачі дозволу на розробку проекту землеустрою для відведення земельної ділянки, передбачених статтею 118 Земельного кодексу України. Зважаючи на те, що дії Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області не узгоджуються із приписами земельного законодавства, вважає, що її заява має бути повторно розглянута відповідачем.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримала повністю і просила їх задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнала і просила у їх задоволенні відмовити. Пояснила, що відмовляючи у задоволенні заяви ОСОБА_3 Головне управління Держгеокадастру у Житомирській області керувалося інформацією, наданою відділом Держгеокадастру в Андрушівському районі Житомирської області, відповідно до якої вказана позивачкою у заяві земельна ділянка вже передана в оренду для ведення фермерського господарства.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Встановлено, що 27 жовтня 2015 року ОСОБА_3 звернулася до Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області із заявою про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 2,0 га для ведення особистого селянського господарства на території Іванківської сільської ради Андрушівського району Житомирської області (а.с. 8). До заяви надала викопіювання з плану земель Іванківської сільської ради Андрушівського району та з кадастрової карти (плану).

На вказану заяву Головне управління Держгеокадастру в Житомирській області листом № 19-6-7777.7-6875/25-15 від 27 листопада 2015 року повідомило ОСОБА_3 про відмову в наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення зазначеної земельної ділянки, оскільки, згідно з листом відділу Держземагенства в Андрушівському районі, ця земельна ділянка вже передана в оренду іншій особі для ведення фермерського господарства (а.с. 7).

Надаючи правову оцінку спірним правовідносин суд виходить з наступного.

Статтею 3 Конституції України закріплено принцип, за яким права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави, яка відповідає перед людиною за свою діяльність.

Частиною другою статті 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини 1 статті 3 Земельного кодексу України, земельні відносини регулюються Конституцією України, цим Кодексом, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами.

Відповідно до частин 1, 2, 3 статті 22 Земельного кодексу України, землями сільськогосподарського призначення визнаються землі, надані для виробництва сільськогосподарської продукції, здійснення сільськогосподарської науково-дослідної та навчальної діяльності, розміщення відповідної виробничої інфраструктури, у тому числі інфраструктури оптових ринків сільськогосподарської продукції, або призначені для цих цілей.

До земель сільськогосподарського призначення належать: сільськогосподарські угіддя (рілля, багаторічні насадження, сіножаті, пасовища та перелоги); несільськогосподарські угіддя (господарські шляхи і прогони, полезахисні лісові смуги та інші захисні насадження, крім тих, що віднесені до земель лісогосподарського призначення, землі під господарськими будівлями і дворами, землі під інфраструктурою оптових ринків сільськогосподарської продукції, землі тимчасової консервації тощо).

Землі сільськогосподарського призначення передаються у власність та надаються у користування громадянам - для ведення особистого селянського господарства, садівництва, городництва, сінокосіння та випасання худоби, ведення товарного сільськогосподарського виробництва, фермерського господарства.

Згідно зі частинами 1, 2 статті 116 Земельного кодексу України, громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону.

Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Частиною 1 статті 117 Земельного кодексу України передбачено, що передача земельних ділянок державної власності у комунальну власність чи навпаки здійснюється за рішеннями відповідних органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування, які здійснюють розпорядження землями державної чи комунальної власності відповідно до повноважень, визначених цим Кодексом.

Відповідно до частин 6, 7 статті 118 Земельного кодексу України, громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об'єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності, зокрема, для ведення особистого селянського господарства - не більше 2 гектарів (пункт "б" частини 1 статті 121 Земельного кодексу України).

Згідно з абзацом 1 частини 3 статті 123 Земельного кодексу України, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування в межах їх повноважень у місячний строк розглядає клопотання і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування земельної ділянки вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, а також генеральних планів населених пунктів, іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування території населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Аналізуючи зміст вищевикладених норм чинного законодавства, які встановлюють механізм та процедуру звернення осіб до органів місцевого самоврядування чи органів виконавчої влади з приводу надання їм у власність земельних ділянок, суд звертає увагу, що надання відповідного дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність є одним з етапів погодження і оформлення документів, які відповідно до вимог чинного законодавства є необхідними для прийняття компетентним органом рішення про набуття громадянами земель у власність. При дотриманні заявником при подачі заяви щодо надання дозволу на розроблення проекту землеустрою вимог статей 118, 122 ЗК України в уповноваженого органу відсутні законні підстави для встановлення будь-яких інших обмежень у надані зазначеного дозволу.

У ході розгляду справи судом із листа відділу Держгеокадастру в Андрушівському районі Житомирської області від 24 лютого 2016 року № 9-607-99.3-1159/2-16 встановлено, що громадянину ОСОБА_5 було надано дозвіл на розробку проекту відведення зазначеної в заяві ОСОБА_3 земельної ділянки, однак вона в оренду вказаному громадянинові у зв'язку з його смертю передана не була і в користуванні на умовах оренди на даний час не перебуває.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає дії Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області стосовно відмови ОСОБА_3 у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 2,0 га для ведення особистого селянського господарства у власність на території Іванківської сільської ради Андрушівського району Житомирської області, оформленої листом № 19-6-7777.7-6875/25-15 від 27 листопада 2015 року, неправомірними, а позовні вимоги про визнання їх такими - обгрунтованими.

Щодо вимоги ОСОБА_3 про зобов'язання відповідача розглянути повторно її заяву про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою протягом 10 календарних днів з моменту набрання рішенням по даній справі законної сили суд зазначає, що вона підлягає задоволенню лише у частині зобов'язання Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області повторно розглянути заяву позивачки від 27 жовтня 2015 року про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 2,0 га для ведення особистого селянського господарства у власність на території Іванківської сільської ради Андрушівського району Житомирської області без зазначення конкретного строку розгляду, оскільки строки розгляду вказаних заяв передбачені частиною 7 статті 118 Земельного кодексу України, а тому суд не може встановлювати інший термін для розгляду.

Керуючись статтями 86, 94, 158-163, 167, 186, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

постановив:

Позов задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області стосовно відмови ОСОБА_3 у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 2,0 га для ведення особистого селянського господарства у власність на території Іванківської сільської ради Андрушівського району Житомирської області, оформленої листом № 19-6-7777.7-6875/25-15 від 27 листопада 2015 року.

Зобов'язати Головне управління Держгеокадастру у Житомирській області повторно розглянути заяву ОСОБА_3 від 27 жовтня 2015 року про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 2,0 га для ведення особистого селянського господарства у власність на території Іванківської сільської ради Андрушівського району Житомирської області.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області на користь ОСОБА_3 974, 40 грн. сплаченого судового збору.

Постанова набирає законної сили у строк та у порядку, що визначені статтею 254 Кодексу адміністративного судочинства України, і може бути оскаржена до Житомирського апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції у порядку, визначеному статтею 186 Кодексу адміністративного судочинства України, шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня отримання копії повного тексту постанови.

Суддя С.В. Черноліхов

Повний текст постанови виготовлено: 12 березня 2016 р.