Справа № 22-а-1734/09
Суддя: Саприкіна І.В.
Дата ухвалення: 2010-01-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 22-а-1734/09 Головуючий у 1-й інстанції: Добрянська Я.І.
Суддя-доповідач: ОСОБА_1
У Х В А Л А

Іменем України

"27" січня 2010 р. м. Київ

Колегія суддів Київського апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді: Саприкіної І.В.,

суддів: Мамчура Я.С., Умнової О.В.,

при секретарі: Приходько Є.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу Міністерства промислової політики України на постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 02.12.2008 року у справі за позовом Державної податкової інспекції у Соломянському районі м. Києва до Міністерства промислової політики України, треті особи: Міністерство фінансів України, Державне казначейство України, Головне управління Державного казначейства України про стягнення 62580913,00 грн., -

В С Т А Н О В И Л А:

ДПІ у Соломянському районі м. Києва звернулися до Окружного адміністративного суду м. Києва з адміністративним позовом до Міністерства промислової політики України про стягнення 62580913,00 грн.

Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 02.12.2008 року позов задоволено в повному обсязі.

Не погоджуючись з таким судовим рішенням, Міністерство промислової політики України подали апеляційну скаргу, в якій просять апеляційну інстанцію скасувати незаконну, на їх думку, постанову суду першої інстанції та прийняти нову про відмову в задоволенні позовних вимог в повному обсязі. В своїй апеляційній скарзі апелянт посилається на неправомірність оскаржуваної постанови, неповне зясування та недоведеність обставин, що мають значення для справи. Вважає, що висновки суду не відповідають дійсним обставинам справи, що призвело до неправильного вирішення спору.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників процесу, що зявилися в судове засідання, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів знаходить, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідно до Урядової телеграми від 03.02.1995 року № 09-407/003-02/95 між Міністерством фінансів України та Міністерством промисловості України укладено договір № 3-09-505/95 від 03.02.1995 року (далі Договір) про надання Міністерству промисловості України фінансової допомоги на кредитній основі в розмірі 6000 млрд. крб. для погашення заборгованості за вугілля та енергоносії, перерахувавши їх на рахунки обласних фінансових управлінь.

Відповідно до п. 4 Договору термін повернення фінансової допомоги та нарахованих процентів за її використання встановлюються до 28.04.1995 року з правом пролонгації до 31.07.1995 року.

Пунктом 5.3 передбачено, що в разі несвоєчасного повернення Міністерством промисловості України позички і процентів за користування нею надається право безспірного стягнення відповідної заборгованості.

Згідно подання Управління державного казначейства України № 408 від 21.04.2006 року Міністерством промислової політики України як правонаступником прав і обов'язків Міністерства промисловості України, що затверджено Указом Президента України від 25.07.1997 року № 701/97 «Про утворення Міністерства промислової політики України»не сплачено прострочену заборгованість перед Державним бюджетом в розмірі 55 858 323,00 грн. основного боргу, що виникла на підставі неповернення Міністерством промисловості України бюджетної позички наданої відповідно до Договору № 3-09-505/95 від 03.02.1995 року.

Крім того, між Міністерством фінансів України, з однієї сторони, та Державним комітетом з легкої і текстильної промисловості (надалі «Держкомлегтекс») і Державним комітетом України по харчовій промисловості (надалі «Держхарчопром»), з другої сторони, укладено Угоду № 1 від 10.04.1995 року (далі Угода) про надання Міністерством фінансів України фінансової допомоги на кредитній основі в розмірі 698 млрд. крб..

На виконання п. 1 Угоди Міністерством фінансів України Держкомлегтексу у квітні 1995 року надано фінансову допомогу на кредитній основі в розмірі 698 млрд. крб., в тому числі: на 628 млрд. крб. передано заборгованість Держхарчопрому по бюджетній позичці і 70 млрд. крб. передано Держкомлегтексу для розрахунків за транзитні перевезення, на закупівлю сировини у відповідності до укладеної в листопаді 1994 року Угоди між Урядом України та Урядом Республіки Узбекистан.

За п. 3 Угоди Держкомлегтекс зобов'язаний забезпечити повне повернення державних коштів до 01.08.1995 року та щомісячне нарахування і сплату процентів на рахунок Міністерства фінансів України.

Пунктом 4 Угоди передбачено, що у разі невиконання чи несвоєчасного виконання Держкомлегтексом свого зобов'язання, зазначеного у п.3 цієї Угоди, Міністерство фінансів України має право у безспірному порядку стягнути відповідні кошти з рахунків Держкомлегтексу у банках України або зменшити на відповідну суму перерахування коштів, передбачених в державному бюджеті Держкомлегтексу.

Відповідно до подання Управління державного казначейства України № 409 від 21.04.2006 року Міністерством промислової політики України, як правонаступником прав і обов'язків Державного комітету з легкої і текстильної промисловості, що затверджено Указом президента України від 28.07.1995 року № 668/95 «Про ліквідацію Державного комітету України з легкої і текстильної промисловості», не сплачено прострочену заборгованість перед Держбюджетом в розмірі 6 722 590,00 грн. основного боргу, яка виникла на підставі неповернення Міністерством промисловості України бюджетної позички наданої відповідно до Угоди № 1 від 10.04.1995 року.

Термін повернення фінансової допомога та нарахованих процентів за її використання встановлюються до 28.04.1995 року з правом пролонгації до 31.07.1995 року (п. 4 Договору).

Згідно з поданням Головного управління державного казначейства України в міст. Києві № 930 від 12.10.2007 року, Міністерством промислової політики України, як правонаступником прав і обов'язків Державного комітету з легкої і текстильної промисловості, що затверджено Указом президента України від 28.07.1995 року № 668 95 «Про ліквідацію Державного комітету України з легкої і текстильної промисловості»не сплачено прострочену заборгованість перед Держбюджетом в розмірі 6722590,00 гривень основного боргу, що виникла на підставі неповернення Міністерством промисловості України бюджетної позички наданої відповідно до Угоди.

Окружний адміністративний суд, задовольняючи позовні вимоги, прийшов до висновку про належне обґрунтування позовних вимог та їх законність. Апеляційна інстанція не виключає законності або безпідставності позовних вимог, проте приходить до висновку, що суд першої інстанції не звернув увагу на порушення в даному випадку підвідомчості спору. А саме: дані правовідносини є суто господарсько-правовими, а тому взагалі не підлягають розгляду адміністративними судами в порядку адміністративного судочинства.

У відповідності до листа Верховного Суду України № З.2.-2005 від 26.12.2005 року визначення поняття «справа адміністративної юрисдикції»наведено у статті 3 КАС України, під якою розуміється переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією з сторін є суб'єкт, що здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Тобто, справою адміністративної юрисдикції може бути переданий на вирішення адміністративного суду спір, який виник між двома (кількома) конкретними суб'єктами суспільства стосовно їхніх прав та обов'язків у конкретних правових відносинах, у яких хоча б один суб'єкт законодавчо уповноважений владно керувати поведінкою іншого (інших) суб'єктів, а ці суб'єкти відповідно зобов'язані виконувати вимоги та приписи такого владного суб'єкта.

У випадку, якщо суб'єкт (у тому числі орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа) у спірних правовідносинах не здійснює вказані владні управлінські функції щодо іншого суб'єкта, який є учасником спору, такий спір не має встановлених нормами КАС України ознак справи адміністративної юрисдикції, і, відповідно, не повинен вирішуватись адміністративним судом.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст.ст. 198, ч. 1 ст. 203 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції скасовує її і закриває провадження по справі з підстав, визначених ст. 157 КАС України.

В даному випадку суду першої інстанції при прийнятті позову та відкриття провадження по даній справі було б доцільно звернути увагу на ч. 1 ст. 2 КАС України, відповідно до положень якої, завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших субєктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Адміністративний позов - звернення до адміністративного суду про захист прав, свобод та інтересів у публічно-правових відносинах (п. 6 ч.1 ст. 3 КАС України).

Згідно ч. 2 ст. 4 КАС України, юрисдикція адміністративних судів поширюється на всі публічно-правові спори, крім спорів, для яких законом встановлений інший порядок судового вирішення.

Отже, правовідносини, що склалися між сторонами, є лише господарсько-правовими та не можуть бути предметом спору у адміністративному процесі, оскільки в даному випадку в наявності спір про право.

Підставою та предметом даного спору позивачем зазначається - стягнення коштів, які є заборгованістю в результаті невиконання відповідачем угоди про надання фінансової допомоги, тобто позов заявлено в порядку захисту порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. З Кодексу адміністративного судочинства України справа адміністративної юрисдикції (далі - адміністративна справа) - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб'єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Враховуючи положення ст. 17 Кодексу адміністративного судочинства України та те, що позивач звернувся до суду за захистом прав у сфері відносин, які не відносяться до публічно - правових, оскільки орган державної влади в даному випадку не здійснював владних управлінських функцій на основі законодавства, колегія суддів дійшла висновку, відповідного до якого справу не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

При цьому той факт, що з позовом у справі звернулася ДПІ, яка є органом державної влади не робить спір публічно - правовим.

Аналогічна правова позиція викладена в ухвалі Вищого адміністративного суду України від 17.09.2009 року у справі № К-17456/07.

Таким чином, встановивши фактичні обставини справи та проаналізувавши правові норми, які регулюють спірні правовідносини, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції не враховано одну дуже важливу обставину підвідомчість спору, а тому є неправильними всі процесуальні дії, вчинені судом по даній справі: прийняття позову, відкриття провадження, постановлення рішення по суті заявлених вимог.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 157 КАС України колегія суддів вважає за необхідне розяснити позивачеві, що даний спір відноситься до юрисдикції господарських судів і повинен розглядатися в порядку господарського судочинства.

Отже, виходячи з вимог ст.ст. 21 та 198 ч.1 п.4 КАС України, судова колегія приходить до висновку, що дану справу не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства, в звязку з чим скасовує постанову суду першої інстанції та закриває провадження по даній справі.

Керуючись ст.ст. 157, 160, 195, 196, 198, 200, 203, 205, 206, 212, 254 КАС України, колегія суддів,

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу Міністерства промислової політики України задовольнити частково.

Постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 02.12.2008 року скасувати, провадження по справі за позовом Державної податкової інспекції у Соломянському районі м. Києва до Міністерства промислової політики України, треті особи: Міністерство фінансів України, Державне казначейство України, Головне управління Державного казначейства України про стягнення 62580913,00 грн. закрити.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом одного місяця, шляхом подачі касаційної скарги до Вищого адміністративного суду України.

Повний текст ухвали виготовлено 01.02.2010 року.

Головуючий суддя:

Судді: