Справа № 815/4447/15
Суддя: Тарасишина О.М.
Дата ухвалення: 2016-03-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 815/4447/15
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 березня 2016 року 12 год.00 хв. м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд, розглянувши в письмовому провадженні справу за адміністративним позовом товариства з обмеженою відповідальністю «КЕЙ-КОЛЕКТ» до Першого Приморського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції, Другого Приморського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції, третя особа - ОСОБА_1, про скасування постанов, зобов'язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «КЕЙ-КОЛЕКТ» звернулося до суду з адміністративним позовом до Першого Приморського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції, Другого Приморського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції, третя особа ОСОБА_1, про скасування постанов, якими накладено арешт на спірне нерухоме майно (квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1), а саме:

- постанову АН №308067 від 20.07.2009р., винесену Другим Приморським відділом державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції;

- постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони його відчуження АВ №972153 від 01.03.2010р., винесену Першим Приморським відділом державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції;

- постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони його відчуження ВП №30566934 від 30.12.2011р., винесену Першим Приморським відділом державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції;

та про зобов'язання Першого Приморського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції, Другого Приморського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції винести постанову про зняття арешту із зазначеного нерухомого майна - предмета іпотеки, що перебуває в іпотеці ТОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ» на підставі іпотечного договору від 14.03.2007 року, а також про присудження ТОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ» судових витрат (судового збору).

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 07.12.2016 року позовну заяву залишено без розгляду.

Ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 10.02.2016 року апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» задоволено, ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 07.12.2015 року - скасовано. Справу за адміністративним позовом товариства з обмеженою відповідальністю «КЕЙ-КОЛЕКТ» до Першого Приморського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції, Другого Приморського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції, третя особа - ОСОБА_1, про скасування постанов, зобов'язання вчинити певні дії направлено до Одеського окружного адміністративного суду - для продовження розгляду.

18.02.2016 року справа повернулась до Одеського окружного адміністративного суду та була передана судді Тарасишиній О.М.

Ухвалою від 19.02.2016 року Одеським окружним адміністративним судом справу прийнято до свого провадження.

Представник Позивача в судове засідання 10.03.2016 року з'явився, позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив суд скасувати постанови, якими накладено арешт на спірне нерухоме майно (квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1), а саме: постанову АН №308067 від 20.07.2009р., винесену Другим Приморським відділом державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції; постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони його відчуження АВ №972153 від 01.03.2010р., винесену Першим Приморським відділом державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції; постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони його відчуження ВП №30566934 від 30.12.2011р., винесену Першим Приморським відділом державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції. Також, представник позивача просив суд зобов'язати Перший Приморський відділ державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції, Другий Приморський відділ державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції винести постанови про зняття арешту із зазначеного нерухомого майна - предмета іпотеки, що перебуває в іпотеці ТОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ» на підставі іпотечного договору від 14.03.2007 року, а також про присудження ТОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ» судових витрат (судового збору).

Позовні вимоги мотивовані тим, що позивач є кредитором ОСОБА_1 за договором про надання споживчого кредиту № 0 від 14.03.2008 року відповідно до умов договору факторингу №2 від 13.02.2012 року укладеного між Публічним акціонерним товариством "Укрсиббанк" та Товариством з обмеженою відповідальністю "КЕЙ-КОЛЕКТ", а також іпотекодержателем нерухомого майна: квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, що на праві власності належить ОСОБА_1 на підставі договору відступлення прав вимоги за договорами іпотек укладених 13.02.2012 року між Публічним акціонерним товариством "Укрсиббанк" та Товариством з обмеженою відповідальністю "КЕЙ-КОЛЕКТ", 09.07.2015 року позивачу, при зверненні до нотаріуса стало відомо, що на майно третьої особи, у тому числі майно, яке є предметом іпотеки за Іпотечним договором накладені арешти згідно оскаржуваних постанов ДВС. На думку позивача такі дії відповідача порушують права ТОВ "КЕЙ-КОЛЕКТ", оскільки позивач має переважне право на задоволення своїх вимог за рахунок заставного майна. Відповідно до чинного законодавства, за наявності договору іпотеки, укладеного з метою забезпечення виконання кредитних зобов'язань, іпотекодержатель, яким в даному випадку є ТОВ "КЕЙ-КОЛЕКТ", має право, у разі невиконання боржником своїх зобов'язань, звернути стягнення на предмет іпотеки (передане в іпотеку майно). Таким чином, накладений згідно оскаржуваних постанов відповідачів арешт на квартиру за адресою: АДРЕСА_1, не має жодних правових підстав, у зв'язку із тим, що договір іпотеки укладено до накладення вказаного арешту на предмет іпотеки і першочергове право на звернення стягнення на предмет іпотеки належить позивачу на підставі Договору іпотеки від 14.03.2008 року.

Представник приморського відділу ДВС в судове засідання з'явився, письмових заперечень проти позовної заяви не надавав.

Представники відповідача та третьої особи в судове засідання 10.03.2016 року не з'явились, про дату, час та місце судового засідання повідомлялись належним чином, заперечення проти позовної заяви не надавали.

Відповідно до ч.6 ст.128 КАС України якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Відтак, згідно ч.6 ст.128 КАС України справу розглянуто в порядку письмового провадження.

Дослідивши матеріали справи, повно та всебічно з'ясувавши обставини, підтверджені доказами, проаналізувавши положення чинного законодавства, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню виходячи з наступного.

Завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ (ч. 1 ст. 2 КАС України).

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч.1 ст.9 Кодексу адміністративного судочинства України, суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 3 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Судом встановлено, що між АКІБ "Укрсиббанк" (Банк) та ОСОБА_1 (позичальник) був укладений договір № 0 від 14.03.2008 року згідно умов якого ОСОБА_1 отримала кредитні грошові кошти (а.с.17-24).

За вказаним договором позичальник зобов'язувався належним чином використовувати і повернути банку отримані кредитні кошти у сумі 93000 доларів США та сплатити нараховані банком проценти, комісії та інші платежі у порядку та термін, встановленні договором.

Розділом 2 вказаного договору про надання споживчого кредиту визначено, що у забезпечення виконання зобов'язань позичальника за даним договором банком приймається - застава нерухомості, а саме: квартира розташована за адресою: АДРЕСА_1, порука фізичної особи ОСОБА_2

В забезпечення виконання грошових зобов'язань за договором про надання споживчого кредиту № 0 від 14.03.2008 року (іпотекодавець) та АКІБ "УкрСиббанк" (іпотекодержатель) укладено іпотечний договір від 14.03.2008 року, за яким іпотекодавець передав в іпотеку іпотекодержателю квартиру під номером 25 (двадцять п'ять), що знаходиться у м. Одесі, вул. Середньофонтанська, 32 (тридцять два), та є приватною власністю іпотекодавця на підставі договору купівлі-продажу квартири, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Гашовою В.В. 14.03.2008 року за реєстровим за №2758672 (а.с. 48-51).

13.02.2012 року між Публічним акціонерним товариством "УкрСиббанк" (клієнт) та ТОВ "КЕЙ-КОЛЕКТ" (фактор) укладено договір факторингу № 2, за яким клієнт передав у власність фактору, а фактор - прийняв права вимоги та в їх оплату надав кошти в розпорядження клієнта за плату на умовах, визначених цим договором (а.с. 52-55).

Згідно п.п. 1.4, п.п. 1.5 вказаного договору, одночасно з відступленням прав вимоги до фактора переходять усі права клієнта за усіма договорами забезпечення. Передання прав клієнта за договорами забезпечення, що були посвідчені нотаріально, відбувається на підставі окремого договору, що укладається сторонами одночасно з укладенням цього договору і підлягає нотаріальному посвідченню.

13.02.2012 року між ПАТ "УкрСиббанк" (цедент) та ТОВ "КЕЙ-КОЛЕКТ" (цесіонарій) укладено договір відступлення прав вимоги за договорами іпотек, згідно якого, у зв'язку із укладенням між цедентом та цесіонарієм договору факторингу №2 від 13.02.2012 року, цедент передав, а цесіонарій прийняв права вимоги за договорами іпотеки, зазначеними у додатку 1 до цього договору, серед яких, в тому числі за договором іпотеки, укладеним з ОСОБА_1 у забезпечення виконань договору про надання споживчого кредиту № 0 від 14.03.2008 року.

Даний факт укладання договору відступлення прав вимоги за договорами іпотек став підставою зміни іпотекодержателя по договору іпотеки від 14.03.2008 року.

З урахуванням зазначеного, позивач є кредитором ОСОБА_1 за договором про надання споживчого кредиту № 0 від 14.03.2008 року та іпотекодержателем за іпотечним договором 14.03.2008 року нерухомого майна: АДРЕСА_1 та є власністю іпотекодавця.

За приписами ч.2 ст.1 Закону України "Про заставу" в силу застави кредитор (заставодержатель) має право в разі невиконання боржником (заставодавцем) забезпеченого заставою зобов'язання одержати задоволення з вартості заставленого майна переважно перед іншими кредиторами.

Згідно ст.16 вказаного Закону, право застави виникає з моменту укладення договору застави, а в разі, коли договір підлягає нотаріальному посвідченню - з моменту нотаріального посвідчення цього договору.

Відповідно до ч.1 ст.589 Цивільного кодексу України у разі невиконання зобов'язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави.

Відповідно до статті 1 Закону України "Про виконавче провадження" виконавче провадження, як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, зазначених у цьому Законі, спрямованих на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які здійснюються на підставах, у спосіб та в межах повноважень, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, виданими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (далі - рішення).

Стаття 5 Закону України "Про виконавче провадження" визначає, що державний виконавець зобов'язаний здійснювати необхідні заходи щодо своєчасного і повного виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення (далі - виконавчий документ), у спосіб і порядок, визначені виконавчим документом.

Частиною 1 статті 7 Закону України "Про виконавче провадження" передбачено, що державний виконавець зобов'язаний використовувати надані йому повноваження у точній відповідності із законом і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів громадян і юридичних осіб.

Згідно ч.1 ст.52 Закону України "Про виконавче провадження" звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні та примусовій реалізації.

Відповідно до положень ч.5 ст.52 Закону України "Про виконавче провадження" у разі відсутності у боржника коштів та інших цінностей, достатніх для задоволення вимог стягувача, стягнення звертається також на належне боржнику інше майно, за винятком майна, на яке згідно із законом не може бути накладено стягнення. Звернення стягнення на майно боржника не зупиняє звернення стягнення на кошти боржника. Боржник має право запропонувати ті види майна чи предмети, на які необхідно в першу чергу звернути стягнення. Черговість стягнення на кошти та інше майно боржника остаточно визначається державним виконавцем.

З матеріалів справи вбачається, а саме Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо квартири яка розташована за адресою: АДРЕСА_1, підтверджується накладені арешти на майно ОСОБА_1, постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження: постанову АН №308067 від 20.07.2009р., винесену Другим Приморським відділом державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції; постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони його відчуження АВ №972153 від 01.03.2010р., винесену Першим Приморським відділом державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції; постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони його відчуження ВП №30566934 від 30.12.2011р., винесену Першим Приморським відділом державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції.

Відповідно до ч.3 ст.54 Закону України "Про виконавче провадження", для задоволення вимог стягувачів, які не є заставодержателями, стягнення на заставлене майно боржника може бути звернено у разі: виникнення права застави після винесення судом рішення про стягнення з боржника коштів; коли вартість предмета застави перевищує розмір заборгованості боржника заставодержателю.

Згідно досліджених судом письмових доказів, наявних в матеріалах справи, право іпотеки виникло до виникнення підстав для накладення арешту згідно оскаржуваних постанов. Таким чином, підстави для арешту заставного майна відсутні.

Відповідачами не надано суду доказів того, що вартість предмета застави перевищує розмір заборгованості боржника заставодержателю.

Відповідно до ч.4 ст.54 цього ж Закону, про звернення стягнення на заставлене майно для задоволення вимог стягувачів, які не є заставодержателями, державний виконавець повідомляє заставодержателя не пізніше наступного дня після накладення арешту на майно або тоді, коли йому стало відомо, що арештоване майно боржника знаходиться у заставі, та роз'яснює заставодержателю право на звернення до суду з позовом про зняття арешту із заставленого майна.

За приписами ч.8 ст.54 вказаного Закону, примусове звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється державним виконавцем з урахуванням положень Закону України "Про іпотеку".

Згідно ст.1 Закону України "Про іпотеку", іпотека - вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Статтею 3 Закону України "Про іпотеку" передбачено, що Іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду. До іпотеки, яка виникає на підставі закону або рішення суду, застосовуються правила щодо іпотеки, яка виникає на підставі договору, якщо інше не встановлено законом. Взаємні права і обов'язки іпотекодавця та іпотекодержателя виникають з моменту державної реєстрації іпотеки відповідно до закону. Іпотекою може бути забезпечене виконання дійсного зобов'язання або задоволення вимоги, яка може виникнути в майбутньому на підставі договору, що набрав чинності. Іпотека має похідний характер від основного зобов'язання і є дійсною до припинення основного зобов'язання або до закінчення строку дії іпотечного договору.

У разі порушення боржником основного зобов'язання відповідно до іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити забезпечені нею вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими особами, права чи вимоги яких на передане в іпотеку нерухоме майно зареєстровані після державної реєстрації іпотеки. Якщо пріоритет окремого права чи вимоги на передане в іпотеку нерухоме майно виникає відповідно до закону, таке право чи вимога має пріоритет над вимогою іпотекодержателя лише у разі його/її виникнення та реєстрації до моменту державної реєстрації іпотеки.

Пріоритет права іпотекодержателя на задоволення забезпечених іпотекою вимог за рахунок предмета іпотеки відносно зареєстрованих у встановленому законом порядку прав чи вимог інших осіб на передане в іпотеку нерухоме майно виникає з моменту державної реєстрації іпотеки. Зареєстровані права та вимоги на нерухоме майно підлягають задоволенню згідно з їх пріоритетом - у черговості їх державної реєстрації.

З урахуванням зазначеного, за наявності договору іпотеки, укладених з метою забезпечення виконання кредитних зобов'язань, іпотекодержатель ТОВ "КЕЙ-КОЛЕКТ" має право, у разі невиконання боржником своїх зобов'язань, звернути стягнення на предмет іпотеки.

Таким чином, арешт, накладений на майно третьої особи в частині накладення арешту на квартиру, що розташована за адресою: АДРЕСА_2, було вчинено неправомірно, оскільки вказане майно знаходиться в іпотеці згідно договору від 14.03.2008 року, вказаний договір іпотеки укладено та зареєстровано до винесення оскаржуваних постанов, та першочергове право на звернення стягнення на предмет іпотеки належить позивачу.

Враховуючи те, що підстави, визначені ч.3 ст.54 Закону України "Про виконавче провадження" відсутні, інших підстав для звернення стягнення на заставлене майно особою, яка не являється заставодержателем чинним законодавством не передбачено, а відповідачем не спростовано доводів позивача, суд дійшов висновку, що у відповідача були відсутні правові підстави для накладення арешту на майно боржника, яке перебуває в іпотеці, оскільки вказані дії унеможливлюють реалізацію банком першочергового права задоволення вимог до боржника за рахунок предмета іпотеки.

Аналогічна правова позиція викладена в ухвалі Вищого адміністративного суду України від 11.09.2013 року № К/800/1343/13 (Номер судового рішення у ЄДРСР 33495268).

При цьому, суд звертає увагу на те, що в матеріалах справи відсутні докази, які б підтверджували, що орган Державної виконавчої служби відповідно до вимог ч.4. ст.54 Закону України "Про виконавче провадження" повідомив позивача, як іпотекодержателя, про накладення арешту на майно, яке виступає предметом іпотеки та роз'яснив йому право на звернення до суду з позовом про зняття арешту із цього майна.

Враховуючи наведене, зважаючи на черговість реєстрації обтяжень, позивач, як обтяжувач з вищим пріоритетом, встановленим Законом України "Про іпотеку" володіє переважним першочерговим правом на отримання задоволення своїх вимог щодо одного й того ж нерухомого майна, суд дійшов висновку, що відповідачами не доведено належними доказами правомірності накладених на майно позивача арешту, оскільки під час прийняття спірних постанов відповідачами не враховано приписи Закону України "Про іпотеку" з урахуванням ч.3 ст.54 Закону України "Про виконавче провадження".

Оскільки вимога щодо звільнення з-під арешту вищезазначеного заставленого майна, яке належить ОСОБА_1 є похідною від скасування спірних постанов, а також, зважаючи на ту обставину, що без звільнення заставленого майна з-під арешту не відбудеться повного захисту порушених прав позивача, суд вважає, що позов підлягає задоволенню у повному обсязі.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Згідно з ч. 1 ст. 86 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Відтак, з урахуванням зазначеного, на підставі встановлених в судовому засіданні фактів та обставин, враховуючи, що судом не встановлено обставин, які б спростовували правову позицію позивача, а судом встановлено, що відповідач діяв не обґрунтовано, тобто без урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, без дотримання необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів позивача і цілями, на досягнення яких спрямоване оскаржуване рішення, суд дійшов висновку, що позовні вимоги товариства з обмеженою відповідальністю «КЕЙ-КОЛЕКТ» підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст. 2, 7, 8, 9, 11, 159 - 163, 167, 254 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов товариства з обмеженою відповідальністю «КЕЙ-КОЛЕКТ» до Першого Приморського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції, Другого Приморського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції, третя особа - ОСОБА_1, про скасування постанов, зобов'язання вчинити певні дії- задовольнити повністю.

Скасувати постанову Другого Приморського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції АН №308067 від 20.07.2009р., в частині накладення арешту на нерухоме майно: квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

Скасувати постанову Першого Приморського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції про арешт майна боржника та оголошення заборони його відчуження АВ №972153 від 01.03.2010р., в частині накладення арешту на нерухоме майно: квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

Скасувати постанову Першого Приморського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції про арешт майна боржника та оголошення заборони його відчуження ВП №30566934 від 30.12.2011р., в частині накладення арешту на нерухоме майно: квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

Зобов'язати Перший Приморський відділ державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції винести постанову про зняття арешту з майна - квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

Зобов'язати Другий Приморський відділ державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції винести постанову про зняття арешту з майна - квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

Стягнути з Другого Приморського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції на користь товариства з обмеженою відповідальністю «КЕЙ-КОЛЕКТ» () судові витрати у розмірі 479, 08 грн. (чотириста сімдесят дев'ять грн. 08 коп.).

Стягнути з Першого Приморського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції на користь товариства з обмеженою відповідальністю «КЕЙ-КОЛЕКТ» () судові витрати у розмірі 958, 16 грн. (дев'ятсот п'ятдесят вісім грн. 16 коп.).

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня проголошення постанови.

Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Суддя О.М. Тарасишина