Справа № 806/5124/15
Суддя: Сичова Олена Петрівна
Дата ухвалення: 2016-03-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 березня 2016 року Житомир справа № 806/5124/15

категорія 11.5

Житомирський окружний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Сичової О.П., суддів: Семенюка М.М. та Шуляк Л.А.,

секретар судового засідання Мазур О.О.,

за участю: представника позивача та представника відповідача та представника третьої особи

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом Державної міграційної служби України до Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України за участю третьої особи Управління Державної міграційної служби України у Житомирській області про визнання протиправними та скасування постанов,

встановив:

У листопаді 2015 року Державна міграційна служба України звернулася до Житомирського окружного адміністративного суду з позовними вимогами про:

- визнання протиправною та скасування постанови головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України Медведєва О.В. про стягнення виконавчого збору від 16.10.2015 №47930397;

- визнання протиправною та скасування постанови головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України Медведєва О.В. про накладення штрафу від 16.10.2015 №47930397.

Ухвалою судді Житомирського окружного адміністративного суду від 30 листопада 2015 року у даній справі відкрито провадження та призначено її розгляд в судове засідання.

У січні 2016 року Державна міграційна служба України звернулася до Житомирського окружного адміністративного суду з позовними вимогами про:

- поновлення строку звернення до Житомирського окружного адміністративного суду із даним позовом;

- визнання протиправними та скасування постанови головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України Медведєва О.В. від 04.11.2015 ВП №47930397 про накладення штрафу та про закінчення виконавчого провадження.

Ухвалою судді Житомирського окружного адміністративного суду від 01 лютого 2016 року у даній справі відкрито провадження та призначено її розгляд в судове засідання.

Ухвалою Житомирського окружного адміністративного суду від 17 лютого 2016 року вказані справи об'єднано в одне провадження та присвоєно їм спільний номер адміністративної справи 806/5124/15.

Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав в повному обсязі та просив його задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечив, з підстав, викладених у письмових запереченнях. В обґрунтування своє позиції зазначив, що оскаржувані постанови відповідачем були винесені правомірно та в межах чинного законодавства, оскільки боржником рішення у чітко визначений строк для самостійного виконання не виконано.

Представник третьої особи підтримала заявлені позовні вимоги.

Вислухавши пояснення представників сторін, представника третьої особи, дослідивши докази по справі, колегія суду приходить до висновку, що в задоволені позовних вимог слід відмовити з огляду на наступне.

Судом встановлено, що 22.06.2015 головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №47930397 на виконання виконавчого листа №935/15 від 09.06.2015, виданого Житомирським окружним адміністративним судом у справі №806/1123/15, яким зобов"язано Державну міграційну службу України прийняти рішення про визнання ОСОБА_2, громадянки Російської Федерації, біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.

Вказаною постановою, боржнику надано 7-денний строк з дня винесення (отримання) постанови про відкриття виконавчого провадження, для добровільного виконання рішення суду. ( том І а.с.100).

Листом від 03.07.2015 начальник Управління правового забезпечення ДМС України повідомив державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про те, що ними подано заяву до Житомирського окружного адміністративного суду про роз"яснення постанови у справі 806/1123/15 на підставі якої видано виконавчий лист. ( том І а.с.26)

04.09.2015 Державна міграційна служба України звернулася до державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України з клопотанням, в якому просила останнього звернутись до Житомирського окружного адміністративного суду із поданням про встановлення чи зміну способу та порядку виконання постанови суду у справі №806/1123/15 та до завершення розгляду подання зупинити виконавчі провадження (том І а.с.121-125).

В подальшому державним виконавцем листом від 16.10.2015 № 20-1-47930397/16 на адресу Державної міграційної служби України направлено вимогу про негайне виконання виконавчого листа № 934/2015, виданого Житомирським окружним адміністративним судом, та про необхідність повідомити відділ примусового виконання рішень Департаменту ДВС протягом п"яти робочих днів про його виконання (том І а.с.138).

16.10.2015 головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Медведєвим О.В. за невиконання рішення суду винесено постанову про стягнення виконавчого збору з Державної міграційної служби України у сумі 2040 грн. (том. І а.с.135)

Одночасно 16.10.2015 головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Медведєвим О.В. направлено Державній міграційній службі України вимогу про негайне виконання вищевказаного виконавчого листа (том І а.с.138)

За невиконання без поважних причин у встановлений державним виконавцем строк рішення, що зобов"язує боржника вчинити певні дії, які можуть бути виконані лише боржником, постановами головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Медведєвим О.В. 16.10.2015 та 04.11.2015 накладено штраф на Державну міграційну службу України (том І а.с.137, 152)

Вважаючи, що рішення суду не виконано через поважні причини, а оскаржувані постанови відповідачем винесені протиправно, позивач звернувся до суду.

Перевіряючи прийняті постанови на відповідність їх ч.3 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України, суд виходить з наступного.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов"язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правовідносини, що виникли між сторонами регулюються Законом України "Про виконавче провадження" 21.04.1999 року № 606-XIV зі змінами і доповненнями (далі - Закон).

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про виконавче провадження" виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Статтею 5 Закону встановлено, що вимоги державного виконавця щодо виконання рішень обов'язкові для всіх органів, організацій, посадових осіб, фізичних і юридичних осіб на території України. Невиконання законних вимог державного виконавця тягне за собою відповідальність згідно із законом.

Згідно із ч. 2 ст. 25 Закону України "Про виконавче провадження" державний виконавець протягом трьох робочих днів з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження. У постанові державний виконавець вказує про необхідність боржнику самостійно виконати рішення у строк до семи днів з моменту винесення постанови (у разі виконання рішення про примусове виселення боржника - у строк до п'ятнадцяти днів) та зазначає, що у разі ненадання боржником документального підтвердження виконання рішення буде розпочате примусове виконання цього рішення із стягненням з боржника виконавчого збору і витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, передбачених цим Законом.

Положеннями ч.1 ст. 27 Закону передбачено, що у разі ненадання боржником у строки, встановлені частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного виконання рішення, документального підтвердження повного виконання рішення державний виконавець на наступний день після закінчення відповідних строків розпочинає примусове виконання рішення.

З наведеного слідує, що після спливу строку, встановленого для добровільного виконання рішення суду, державний виконавець невідкладно розпочинає вчиняти дії щодо примусового його виконання.

Виконання рішень за якими боржник зобов'язаний особисто вчинити певні дії або утриматись від їх вчинення здійснюється відповідно до ст.75 Закону України "Про виконавче провадження".

Частиною 2 ст. 75 Закону визначено, що у разі невиконання зазначених вимог без поважних причин державний виконавець накладає на боржника штраф відповідно до статті 89 цього Закону і не пізніше п'яти робочих днів з дня його накладення повторно перевіряє стан виконання рішення.

Згідно із ч.1 ст. 89 вказаного Закону у разі невиконання без поважних причин у встановлений державним виконавцем строк рішення, що зобов'язує боржника виконати певні дії, та рішення про поновлення на роботі державний виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника - фізичну особу від десяти до двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян; на посадових осіб - від двадцяти до сорока неоподатковуваних мінімумів доходів громадян; на боржника - юридичну особу - від сорока до шістдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та встановлює новий строк виконання.

Таким чином постанова про накладення штрафу за невиконання судового рішення може бути винесена лише при умові, що судове рішення не виконано без поважних причин, коли боржник мав реальну можливість, у тому числі і фінансову, виконати судове рішення, проте не зробив цього.

Як свідчать матеріали справи, постанова Житомирського окружного адміністративного суду у справі №806/1123/15 не була виконана позивачем у термін для її добровільного виконання, встановленого державним виконавцем.

При цьому, основною причиною її невиконання позивач зазначає те, що вказане рішення суду для нього є незрозумілим.

Разом з тим, як вбачається з матеріалів справи, позивач звертався до Житомирського окружного адміністративного суду із заявою про роз"яснення постанови суду у справі №806/1123/15 (том І а.с.19-21).

Проте, ухвалою Житомирського окружного адміністративного суду від 16.07.2015 у справі №806/1123/15, залишеною без змін ухвалою Житомирського апеляційного адміністративного суду від 18.08.2015 року, позивачу відмовлено в роз"ясненні з тих підстав, що рішення суду є чітким та зрозумілим .

Частиною 5 ст.124 Конституції України визначено, що судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України.

Таким чином, посилання позивача на неможливість вчасно виконати судове рішення у зв"язку з тим, що воно є незрозумілим, є безпідставним.

Слід зазначити, що всі примусові заходи державним виконавцем були вчинені вже після відмови суду в роз"ясненні судового рішення.

Крім того, згідно з ч. 1 ст. 11 Закону України "Про виконавче провадження" державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно i в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Як передбачає ч. 2 ст. 11 Закону України "Про виконавче провадження", державний виконавець зобов'язаний здійснювати заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення (далі - виконавчий документ), у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом.

Таким чином, відповідний суб'єкт владних повноважень повинен діяти згідно вимог закону, оскільки його повноваження визначені у законі.

Відповідно до ч. 1 ст. 36 Закону України "Про виконавче провадження" за наявності обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим, державний виконавець за власною ініціативою чи за заявою сторін, а також самі сторони мають право звернутися до суду, який видав виконавчий документ, із заявою про відстрочку або розстрочку виконання, а також про встановлення або зміну способу і порядку виконання.

Таким чином, звернення до суду, який видав виконавчий документ, із заявою про відстрочку або розстрочку виконання, а також про встановлення або зміну способу і порядку виконання є правом, а не обов'язком державного виконавця.

Щодо посилань представника ДМС на те, що для повторного розгляду заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, прийнятого на виконання рішення суду, яке набрало законної сили, територіальний орган ДМС має потребу у додатковому часі, суд зазначає наступне.

Процедуру розгляду в Україні заяв та оформлення документів, необхідних для вирішення питання про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, втрату, позбавлення статусу біженця та додаткового захисту і скасування рішення про визнання особи біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту визначають Правила розгляду заяв та оформлення документів, необхідних для вирішення питання про визнання про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, втрату і позбавлення статусу біженця та додаткового захисту і скасування рішення про визнання особи біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, затверджені наказом МВС України від 07.09.2011 року №649, зареєстровані в Міністерстві юстиції України 05.10.2011 року №1146/19884 (далі- Правила).

Так, пунктом 6.6 Правил встановлено, що у разі якщо згідно з рішенням суду, яке набрало законної сили, ДМС зобов"язання прийняти рішення про визнання особи біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, чи повторно розглянути заяву особи про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, відповідне рішення приймається ДМС протягом семи робочих днів з дня отримання такого рішення суду.

Вказана правова позиція узгоджується з ч.2 ст.25 Закону України "Про виконавче провадження", якою чітко встановлено, що у постанові про відкриття виконавчого провадження, державний виконавець вказує про необхідність боржнику самостійно виконати рішення у строк до семи днів з моменту винесення постанови.

Отже, вищенаведеними правовими нормами спростовуються доводи ДМС, що повторний розгляд заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, здійснюється у місячний термін з дня надходження відповідного рішення.

При цьому, суд не бере до уваги доводи позивача про те, що державний виконавець порушив визначений законодавством строк направлення ДМС постанови про накладення штрафу, оскільки як вбачається з супровідного листа ВПВР Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України від 05.11.2015 №20- 1- 47930397/16, останній направив вказану постанову на наступний день після її винесення, тобто строки направлення не порушив. (том І а.с.232).

Таким чином позовна вимога про визнання протиправними та скасування постанов про накладення штрафу ВП № 47930397 від 16.10.2015 та 04.11.2015 є безпідставними та задоволенню не підлягають.

Що стосується позовних вимог в частині визнання протиправним та скасування постанови головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Медведєва О.В. від 16.10.2015 ВП №47930397 про стягнення виконавчого збору, суд зазначає наступне.

Статтею 28 Закону України "Про виконавче провадження" визначено, що у разі невиконання боржником рішення майнового характеру у строк, встановлений частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного його виконання, постановою державного виконавця з боржника стягується виконавчий збір у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає стягненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом. У разі невиконання боржником у той самий строк рішення немайнового характеру виконавчий збір стягується в розмірі сорока неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з боржника - фізичної особи і в розмірі вісімдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з боржника - юридичної особи. У зазначених розмірах виконавчий збір стягується з боржника також у разі повернення виконавчого документа без виконання за письмовою заявою стягувача та у разі самостійного виконання боржником рішення після початку його примусового виконання, зокрема шляхом перерахування коштів безпосередньо на рахунок стягувача. Постанова про стягнення виконавчого збору може бути оскаржена в десятиденний строк у порядку, встановленому цим Законом.

Виконавчий збір стягується незалежно від вчинення державним виконавцем заходів примусового виконання, передбачених цим Законом.

Постанова про стягнення виконавчого збору виноситься при першому надходженні виконавчого документа державному виконавцю. При наступних пред'явленнях до виконання виконавчого документа державному виконавцеві виконавчий збір стягується в частині, що не була стягнута при попередньому виконанні (ч. 3 ст. 28 Закону України "Про виконавче провадження").

Тобто, з аналізу норми даної статті слідує, що законодавцем не ставиться в залежність поважність причин невиконання боржником рішення суду із застосуванням до нього стягнення у виді виконавчого збору.

Таке застосування здійснюється у зв`язку з невиконанням боржником виконавчого документа у наданий державним виконавцем для самостійного виконання строк.

Крім того, в позовній заяві позивач зазначає, що постанова про стягнення виконавчого збору від 01.10.2015 року винесена через три місяці після звершення строку, наданого позивачу для самостійного виконання рішення, тоді як п. 3.7.1 Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України 02.04.2012 року №512/5, встановлено, що постанова про стягнення виконавчого збору виноситься при першому надходженні виконавчого документа державному виконавцю на наступний день після завершення строку, наданого боржнику для самостійного виконання рішення.

Суд не приймає до уваги такі доводи позивача з огляду на те, що матеріалами справи підтверджується, що державний виконавець надавав можливість позивачу виконати рішення суду у добровільному порядку, проте така можливість використана ДМС не була. Крім того, вказані позивачем процедурні порушення при винесенні оскаржуваної постанови не спростовують її суті та не можуть бути підставою для її скасування.

З урахуванням того, що як встановлено вище, постанова про стягнення з позивача виконавчого збору у розмірі 2040,00 грн. винесена державним виконавцем у зв`язку з невиконанням рішення суду у наданий боржнику для самостійного виконання строк, суд приходить до висновку, що в даному випадку, оскаржувана постанова винесена відповідачем на законних підставах, а тому адміністративний позов в цій частині задоволенню не підлягає.

Відповідно до частин 1,2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

На підставі викладеного, суд приходить до висновку, що в ході розгляду справи відповідачем доведено правомірність прийнятих рішень, а тому оскаржувані постанови про накладення штрафу та стягнення виконавчого збору у ВП № 47930397 від 16.10.2015 та ВП №47930397 від 04.11.2015 про накладення штрафу та про закінчення виконавчого провадження прийняті головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України Медведєва О.В. на підставі, у межах повноважень, у спосіб, що передбачені Законом України "Про виконавче провадження", та з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення.

Таким чином, позовні вимоги є безпідставними та задоволенню не підлягають.

Керуючись статтями 158-163 Кодексу адміністративного судочинства України,

постановив:

У задоволенні позову відмовити.

Постанова набирає законної сили у строк та у порядку, що визначені статтею 254 Кодексу адміністративного судочинства України, і може бути оскаржена до Житомирського апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції у порядку, визначеному статтею 186 Кодексу адміністративного судочинства України, шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Головуючий суддя О.П. Сичова

Суддя Л.А.Шуляк

Суддя М.М.Семенюк

Повний текст постанови виготовлено: 14 березня 2016 р.