Справа № 2а-886/09
Суддя: Швець В.В.
Дата ухвалення: 2016-02-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 лютого 2016 року м. Київ К/800/34002/13

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі:

Швеця В.В.,

Малиніна В.В.,

Ситникова О.Ф.,

провівши у порядку касаційного провадження попередній розгляд адміністративної справи

за позовною заявою ОСОБА_4 до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Закарпатській області (далі - ГУ МВС України в Закарпатській області), третя особа: Головне управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області про перерахунок пенсії,

провадження в якій відкрито за касаційною скаргою представника позивача ОСОБА_4 - ОСОБА_5 на постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 28 березня 2013 року, -

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2008 року ОСОБА_4 пред'явив в суді вказаний позов.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що постановою Ужгородського міськрайонного суду від 27 травня 2008 року стягнуто з Видричанської сільської ради Рахівського району на його користь невиплачену частину заробітної плати, до складу якої входила премія в розмірі 25%, яку отримував в період перебування на посаді голови Видричанської сільської ради до моменту звільнення з ОВС на пенсію. Однак, відповідачем при розрахунку його пенсії не враховано премію в розмірі 25%. Також зазначив, що всупереч частини третьої Закону України «Про внесення змін до статті 43 Закону України від 15 червня 2004 року № 1769-VI «Про пенсійне забезпечення військовослужбовців, осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та деяких інших осіб» до складу його пенсійного розрахунку не врахована премія в розмірі 33,3%, що враховується з 1 січня 2005 року незалежно від її фактичного отримання.

Посилаючись на викладене, просив суд, з урахуванням уточнень, стягнути з відповідача невиплачену частину пенсії (премія 25%) за період з 1 травня 2005 року по 1 травня 2009 року в сумі 38 984,76 гривень; врахувати до його пенсійного розрахунку премію в розмірі 33,3%, відповідно до частини третьої Закону України «Про внесення змін до статті 43 Закону України від 15 червня 2004 року № 1769-VI «Про пенсійне забезпечення військовослужбовців, осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та деяких інших осіб»; стягнути моральну шкоду в сумі 50 000 гривень.

Постановою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 1 грудня 2009 року позов задоволено частково. Стягнуто з відповідача на користь позивача невиплачену частину пенсії з врахуванням премії 25% за період з 1 травня 2005 року по 1 травня 2009 року в розмірі 38 984,76 гривень та 20 000 гривень моральної шкоди. Враховано до пенсійного розрахунку позивача премію в розмірі 33,3%.

Постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 28 березня 2013 року постанову суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

В обґрунтування касаційної скарги представник позивач посилається на порушення апеляційним судом норм матеріального та процесуального права, у зв'язку з чим ставить питання про скасування ухваленої ним постанови та залишення в силі постанови суду першої інстанції, яка ухвалена відповідно до закону і скасована помилково.

В подальшому представник позивач змінив вимоги касаційної скарги та просив рішення суду апеляційної інстанції скасувати, а рішення суду першої інстанції змінити в частині суми стягнення.

Відповідно до частини першої статті 218 Кодексу адміністративного судочинства України особа, яка подала касаційну скаргу, має право доповнити чи змінити її протягом строку на касаційне оскарження, обґрунтувавши необхідність таких змін чи доповнень.

Оскільки зміна вимог касаційної скарги відбулась поза межами строку на касаційне оскарження, то вони розгляду не підлягають.

У запереченнях на касаційну скаргу відповідач просить залишити в силі постанову суду апеляційної інстанції, посилаючись на її законність та обґрунтованість.

Заслухавши доповідь судді, обговоривши доводи касаційної скарги, перевіривши матеріали справи та рішення, що приймалися під час її розгляду, колегія суддів вважає, що касаційна скарга задоволенню не підлягає.

Судами встановлено, що ОСОБА_4 з 1980 року проходив службу в органах внутрішніх справ України. 11 квітня 2002 року рішенням Видиричанської сільської ради його обрано головою цієї сільської ради, у зв'язку з чим з 26 червня 1994 року наказом УМВС України в Закарпатській області № 481 о/с від 28 листопада 1994 року відряджений до Видиричанської сільської ради Рахівського району Закарпатської області. Наказом ГУ МВС України в Закарпатській області від 14 квітня 2005 року ОСОБА_4 звільнено зі служби за власним бажанням прикомандированого до Видиричанської сільської ради Рахівського районного відділу УМВС України в Закарпатській області з 15 квітня 2005 року. 27 квітня 2005 року наказом УМВС України в Закарпатській області вказаний наказ змінено в частині підстави звільнення - з пункту 65 «а» (за власним бажанням) Положення про проходження служби на пункт 65 «б» (через хворобу). Вислуга років для призначення пенсії в календарному обчисленні складає 26 років 4 місяці 2 дні, у пільговому - 29 років 2 дні.

Постановою Ужгородського міськрайонного суду від 27 травня 2008 року стягнуто з Видричанської сільської ради Рахівського району на користь ОСОБА_4 невиплачену частину заробітної плати, з часу перебування його на виборній посаді голови Видричанської сільської ради до моменту звільнення з ОВС на пенсію, а саме: з 1 серпня 1996 року по 15 квітня 2005 року в розмірі 72 969,52 гривень та грошову допомогу в розмірі 50% грошового забезпечення за 26 календарних років служби в розмірі 46 926,23 гривень.

Задовольняючи частково позов суд першої інстанції виходив з того, що відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення військовослужбовців, осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та деяких інших осіб» суми пенсії, не одержані пенсіонером своєчасно з вини органу, який призначає або виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком, а при порушенні пенсійними органами прав та свобод заявників, пов'язаних із пенсійним забезпеченням, останні мають право на відшкодування заподіяної їм моральної та матеріальної шкоди.

Скасовуючи постанову суду першої інстанції та, відмовляючи в задоволенні позову, апеляційний суд виходив з того, що відповідач обґрунтовано при розрахунку пенсії позивача не врахував премію в розмірі 25%, оскільки для осіб начальницького та рядового складу органів внутрішніх справ вказана премія нормативно-правовими актами не передбачена. Премія в розмірі 33,3% не включена до складу його пенсійного розрахунку, у зв'язку з тим, що під час проходження служби йому не призначалась. У зв'язку з відсутністю протиправності дій відповідача під час розрахунку позивачу пенсії, в задоволенні позовних вимог щодо стягнення моральної шкоди також відмовлено.

Колегія суддів погоджується з таким висновком апеляційного суду.

Відповідно до положення статті 43 Закону України від 9 квітня 1992 pоку № 2262-XII "Про пенсійне забезпечення військовослужбовців, осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та деяких інших осіб" (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького складу органів внутрішніх справ та деяким іншим особам, які мають право на пенсію за цим Законом і які були відряджені для роботи в органах державної влади та органах місцевого самоврядування або у сформованих ними органах, на підприємствах, в установах, організаціях, вищих навчальних закладах та одержували заробітну плату в порядку і розмірах, установлених для працівників цих органів та організацій, пенсії обчислюються виходячи з посадового окладу, встановленого за аналогічною посадою відповідно для осіб офіцерського складу, прапорщиків і мічманів, військовослужбовців надстрокової служби та військової служби за контрактом, осіб начальницького складу органів внутрішніх справ та деяких інших осіб, які мають право на пенсію за цим Законом.

Як встановлено судами, посада голови Видричанської сільської ради яку обіймав ОСОБА_4 прирівняна до посади начальника Яснінського відділення міліції Рахівського районного відділу УМВС України в Закарпатській області, з посадового окладу якої обчислювався розмір його пенсії.

З огляду на те, що премія в розмірі 25 % входила до посадового окладу позивача під час перебування його на посаді голови Видричанської сільської ради, а розмір його пенсії обчислювався з посадового окладу начальника Яснінського відділення міліції Рахівського районного відділу УМВС України в Закарпатській області, апеляційний суд дійшов обґрунтованого висновку, що відповідач правомірно не врахував її при розрахунку пенсії позивача, оскільки для осіб начальницького та рядового складу органів внутрішніх справ вказана премія нормативно-правовими актами не передбачена.

Відповідно до пункту 3 Указу Президента України від 4 жовтня 1996 року № 926/96 «Про умови грошового забезпечення осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ» та абзацу 1 пункту 5 постанови Кабінету Міністрів України від 31 грудня 1996 року № 1592 надано право керівникам внутрішніх справ у межах асигнувань, що виділяються на утримання цих органів установлювати особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, які мають право на пенсію за вислугу років згідно із законодавством і залишені за їхньою згодою та в інтересах справи на службі, - щомісячну доплату в розмірі від 25 до 50 відсотків суми пенсії, яка б могла бути їм нарахована.

Згідно з підпунктом "б" пункту 3 Указу Президента України від 4 жовтня 1996 року № 926/96 "Про умови грошового забезпечення осіб рядового і начальницького складу та оплати праці працівників органів внутрішніх справ" (чинного на день виходу позивача на пенсію; далі - Указ № 926/96) з метою впорядкування грошового забезпечення осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ надано право керівникам органів внутрішніх справ, у межах асигнувань, що виділяються на утримання цих органів, преміювати осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ відповідно до їх особистого вкладу в загальні результати роботи в межах фонду преміювання, створеного у розмірі чотиримісячного фонду грошового забезпечення, без обмеження індивідуальних премій максимальними розмірами.

З огляду на те, що в період з 26 червня 1994 року по 25 квітня 2005 року позивач був відряджений для роботи в органи місцевого самоврядування, у зв'язку з чим, він не виконував обов'язки працівника органів внутрішніх справ, то, відповідно, премія в розмірі 33,3 % йому не призначалась, а тому апеляційний суд обґрунтовано відмовив в задоволенні позову в цій частині.

Оскільки апеляційний суд протиправності дій відповідача під час розрахунку пенсії позивачу не встановив, він дійшов правильного висновку щодо відсутності підстав для задоволення позовних вимог в частині стягнення моральної шкоди.

Відповідно до частини першої статті 224 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Оскільки висновки суду апеляційної інстанції є правильними, обґрунтованими, відповідають нормам матеріального та процесуального права, підстави для скасування ухваленої ним постанови відсутні.

Доводи, касаційної скарги висновків апеляційного суду та обставин справи не спростовують.

Керуючись статтями 220-1, 224, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу представника позивача ОСОБА_4 - ОСОБА_5 відхилити, а постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 28 березня 2013 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії сторонам у справі та оскарженню не підлягає.

Судді В.В.Швець

В.В.Малинін

О.Ф.Ситников