Справа № 754/988/16-а
Суддя: Лісовська О. В.
Дата ухвалення: 2016-02-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Номер провадження 2-а/754/117/16
Справа №754/988/16-а
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 лютого 2016 року Суддя Деснянського районного суду м. Києва ЛІСОВСЬКА О.В., розглянувши у скороченому провадженні справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного Фонду України у Деснянському районі м. Києва про визнання дій неправомірними та зобов′язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

Позивачка ОСОБА_1 звернулася до суду з адміністративним позовом до відповідача про визнання дій неправомірними та зобов′язання вчинити певні дії, мотивуючи свої вимоги тим, що 01.12.2015 року вона звернулася до відповідача із заявою про призначення пенсії за вислугою років відповідно до вимог Закону України "Про прокуратуру", при цьому надала повний пакет документів. Але листом від 11.12.2015 року їй було відмовлено у призначенні пенсії. Позивачка вважає відмову відповідача незаконною, у зв"язку з чим звертається до суду з даним позовом, в якому просить суд визнати неправомірним рішення управління про відмову у призначенні їй пенсії за вислугою років згідно із ст.. 50-1 Закону України "Про прокуратуру", зобов"язати управління провести обчислення їй пенсії за вислугою років згідно із ст. 50-1 Закону України "Про прокуратуру" з 01.12.2015 року, виходячи з розміру пенсії 90 % від суми щомісячного заробітку.

Стороною відповідача до суду надано письмові заперечення щодо позовних вимог ОСОБА_1, відповідно до яких управління вважає правомірною відмову у призначенні пенсії позивачці.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 183-2 КАС України скорочене провадження застосовується у адміністративних справах про оскарження фізичними особами рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат.

Згідно із п. 4. ч. 1 ст. 183-2 КАС суддя розглядає справу в порядку скороченого провадження одноособово, без проведення судового засідання та виклику осіб, які беруть участь у справі. За результатами розгляду справи у скороченому провадженні суддя, оцінивши повідомлені позивачем, відповідачем обставини, за наявності достатніх підстав приймає законне та обґрунтоване судове рішення.

Дослідивши обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані по справі докази, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 задоволенню не підлягають з наступних підстав.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок по доказуванню правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

З огляду на положення наведеної процесуальної норми, виходячи із суті позовних вимог, під час розгляду даної справи відповідачу належить довести правомірність своїх дій та бездіяльності.

При розгляді справи встановлено, що позивачка ОСОБА_1 01.12.2015 року звернулася до Управління пенсійного фонду із заявою про призначення їй пенсії за вислугою років відповідно до вимог ст. 50-1 Закону України "Про прокуратуру", при цьому надала повний пакет документів.

Листом від 11.12.2015 року позивачці було відмовлено у призначенні пенсії за вислугою років, зважаючи на те, що з 01.06.2015 року дані види пенсії не призначаються, а раніше призначені - не перераховуються.

У своїх вимогах ОСОБА_1 вказує про те, що відповідач незаконно відмовив їй у призначенні пенсії, оскільки вона тривалий час працювала на посадах, що дають право на отримання пільгової пенсії, що підтверджується відповідними документами, а тому була впевнена у тому, що отримує право на пенсію при досягненні відповідного стажу. У зв"язку із викладеним позивачка звертається до суду з даним позовом і просить визнати дії відповідача незаконними.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 50-1 Закону України "Про прокуратуру" прокурори і слідчі мають право на пенсійне забезпечення за вислугу років незалежно від віку за наявності на день звернення вислуги років не менше: з 1 жовтня 2014 року по 30 вересня 2015 року - 22 роки, у тому числі стажі роботи на посадах прокурорів і слідчих прокуратури не менше 12 років.

Пенсія призначається в розмірі 60 % від суми їхньої місячної (чинної) заробітної плати, до якої включаються всі види оплати праці, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов"язкове державне соціальне страхування, а до 01 січня 2011 року - страхові внески на загальнобов"язкове державне пенсійне страхування, одержуваної перед місяцем звернення за призначенням пенсії.

Згідно із ч. 6 ст. 50-1 Закону до вислуги років, що дає право на пенсію згідно з цією статтею, зараховується час роботи на прокурорських посадах, перелічених у статті 56 цього Закону, в тому числі у військовій прокуратурі, стажистами в органах прокуратури, слідчими, суддями, на посадах начальницького складу органів внутрішніх справ, офіцерських посадах Служби безпеки України, посадах державних службовців, які займають особи з вищою юридичною освітою, в науково-навчальних закладах Генеральної прокуратури України працівникам, яким присвоєно класні чини, на виборних посадах у державних органах, на посадах в інших організаціях, якщо працівники, що мають класні чини, були направлені туди, а потім повернулися в прокуратуру, строкова військова служба, половина строку навчання у вищих юридичних навчальних закладах, частково оплачувана відпустка жінкам по догляду за дитиною до досягнення нею трьох років.

Як вбачається з письмових матеріалів справи, Управління пенсійного фонду проведено обчислення стажу позивачки, згідно наданих нею трудової книжки та рішення суду від 27.01.2014 року.

Так, станом на 19.02.2016 року страховий стаж позивачки становить 28 років 5 місяців 17 днів.

Відповідно до вимог Закону України "Про прокуратуру" на день звернення позивачки вислуга років у неї становить 20 років 6 місяців 18 днів, у тому числі стаж роботи на посадах прокурорів і слідчих прокуратури не менше 13 років 8 місяців 1 дня.

З наведеного вбачається, що на даний час у позивачки недостатньо загального стажу за вислугою років.

Відповідно до ч. 1 ст. 24 Закону України від 09.07.2003 року "Про загальнообов"язкове державне пенсійне страхування" страховий стаж - це період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов"язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі, не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Однак, частиною 4 цієї ж статті передбачено, що періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності зазначеним Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

У Законі України від 05.11.1991 року "Про пенсійне забезпечення" (у редакції до 01.01.2004 року) йшлося про стаж роботи, що дає право на призначення трудових пенсій (загальний трудовий стаж).

Зміст поняття "загальний трудовий стаж" є ширшим, ніж поняття "страховий стаж", оскільки до першого включаються також періоди суспільно корисної діяльності, коли особа не підлягала загальнообов"язковому соціальному страхуванню.

Так, згідно із ст.. 56 Закону до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

Крім того, відповідно до ч. 3 цієї ж статті до стажу роботи, що дає право на призначення трудових пенсій, зараховуються також періоди, коли особа не працювала, наприклад, у зв"язку з навчанням у вищих і середніх спеціальних навчальних закладах, в училищах і на курсах по підготовці кадрів, підвищенню кваліфікації та перекваліфікації, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі; тимчасово непрацездатністю, що почалася у період роботи; часом догляду непрацюючої матері за малолітніми дітьми, але не довше ніж до досягнення кожною дитиною 3-річного віку тощо.

Спеціальний стаж - це період роботи в певних умовах праці чи на посадах, з якими законодавець пов"язує пільгове (або за особливими правилами) пенсійне забезпечення.

Вислуга років є видом спеціального стажу. Це період виконання особливого роду трудової діяльності або державної служби, коли до особи, яка її здійснює, пред"являють особливі вікові, а також підвищені психічні та фізичні вимоги, при тривалому виконанні якої особа втрачає відповідну професійну працездатність.

Так, статтею 51 вказаного Закону визначено, що пенсії за вислугу років встановлюються окремим категоріям громадян, зайнятих на роботах, виконання яких призводить до втрати професійної працездатності або придатності до настання віку, що дає право на пенсію за віком.

Правом вислуги років користуються різні категорії осіб, у тому числі у прокурорсько-слідчі працівники на підставі Закону № 1789-ХІІ.

Відповідно до ст.. 62 вказаного Закону основним документом, що підтверджує стаж роботи, в тому числі і спеціальний, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Порядком підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 року № 637, також передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

З наведеного можна зробити переконливий висновок про те, що у позивачки відсутнє право на пенсію за вислугу років, оскільки відсутність необхідного загального стажу за вислугою років суперечить юридичній природі (сутності) цього виду спеціального стажу, оскільки крім вищезазначеного закон пов"язує встановлення особливих правил призначення пенсії за вислугу років.

Таким чином, на момент звернення позивачки до Управління із заявою про призначення пенсії за вислугою років у неї відсутній достатній спеціальний стаж роботи.

Крім того, відповідно до п. 5 Прикінцевих положень Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 02.03.2015 року № 213 у разі неприйняття до 01.06.2015 року закону щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах з 01.06.2015 року скасовуються норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії/щомісячне довічне грошове утримання призначаються відповідно до законів України "Про державну службу", "Про прокуратуру", "Про судоустрій і статус суддів", "Про статус народного депутата України", "Про Кабінет Міністрів України", "Про судову експертизу", "Про Національний банк України", "Про службу в органах місцевого самоврядування", "Про дипломатичну службу", Податкового та Митного кодексів України, Положення про помічника-консультанта народного депутата України.

Відповідно до вимог вказаного Закону з 01.06.2015 року пенсії у порядку та на умовах, визначених вищезазначеними законами, не призначаються, а раніше призначені пенсії - не перераховуються.

Відповідно до ч. 2 ст. 19, 22 Конституції України органи державної влади, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України, при цьому права громадян не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав.

Згідно із ч. 2 ст. 152 Конституції України закони та інші нормативно правові акти, які визнанні неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність.

Частиною 3 статті 2 КАС України передбачено, що у справах щодо оскаржень дій чи бездіяльності, рішень суб"єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1/ на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2/ з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3/ обґрунтовано, тобто з урахуванням всіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4/ безсторонньо (неупереджено); 5/ добросовісно; 6/ розсудливо; 7/ з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8/ пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь - якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення; 9/ з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10/ своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ч. 1,2 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб"єкта владних повноважень обов"язок щодо доказування правомірності свого рішення, дій чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти позову.

За таких обставин суд прийшов до висновку про необґрунтованість заявлених вимог ОСОБА_1, а тому в їх задоволенні повинно бути відмовлено.

На підставі викладеного та керуючись ст. 2, 11, 18, 71, 93, 99, 104, 161-163, 183-2, 256 Кодексу адміністративного судочинства України, Конституцією України, Законом України "Про загальнообов′язкове державне пенсійне страхування", Законом України "Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи", -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Управління Пенсійного Фонду України у Деснянському районі м. Києва про визнання дій неправомірними та зобов′язання вчинити певні дії - відмовити.

Постанова може бути оскаржена до Київського апеляційного адміністративного суду через Деснянський районний суд м. Києва протягом десяти днів з дня її проголошення.

Головуючий: