Справа № 241/408/16-а
Суддя: Топузова Н. М.
Дата ухвалення: 2016-03-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.03.2016 року Першотравневий районний суд Донецької області

у складі: головуючого судді Топузової Н.М.

при секретарі Орчелота І.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду смт. Мангуш справу у порядку адміністративного судочинства за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 Пенсійного фонду України в Першотравневому районі Донецької області про визнання неправомірними дії та зобовязання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до суду з даним позовом із наступних підстав :

Позивачка ОСОБА_1 з 2011 року перебуває на обліку в ОСОБА_2 Пенсійного фонду України в Першотравневому районі Донецької області, як отримувач пенсії по інвалідності 3 групи загального захворювання.

В лютому 2016 року , їй стало відомо, що вона була незаконно позбавлена пенсії по інвалідності. З таким рішенням вона не погодилася та звернулася до управління Пенсійного фонду України в Першотравневому районі Донецької області з заявою про розяснення та поновлення виплати пенсії.

Згідно повідомлення ОСОБА_2 Пенсійного фонду Першотравневого району Донецької області,їй з 01.04.2015 року було призупинено виплату пенсії по інвалідності, яка була призначена відповідно до Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», в звязку набранням чинності Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 2 березня 2015 року №213-УІІІ, як працюючому пенсіонеру.

Відповідно довідки з місця роботи з 1995 року, вона працює в органах прокуратури Донецької області на різних прокурорсько-слідчих посадах до теперішнього часу. Відповідно до наказу № 2027-к від 15.12.2015 прокурора Донецької області, призначена на посаду прокурора Маріупольської місцевої прокуратури № 1 Донецької області.

Абзацом 2 частини 1 статті 47 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», в редакції чинній з 01.04.2015 року, встановлено, що тимчасово, у період з 1 квітня 2015 року по 31 грудня 2015 року: у період роботи особи (крім інвалідів I та II груп, інвалідів війни III групи та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія пункту 1 статті 10 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії іх соціального захисту») на посадах, які дають право на призначення пенсії або щомісячного довічного грошового утримання у порядку та на умовах, передбачених Законами України «Про статус народного депутата України», «Про державну службу» , «Про прокуратуру», «Про судоустрій і статус суддів», пенсії, призначені ,відповідно до цього Закону не виплачуються. Після звільнення з роботи виплата пенсії ,відповідно до цього Закону поновлюється.

Таким чином, відповідно до вищевикладених правових норм вважає, що порушено її конституційне право на отримання пенсії.

Разом з тим, пунктом 5 розділу ІІІ Прикінцеві положення Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 року №213-VIII (далі Закон №213) передбачено, що у разі неприйняття до 01 червня 2015 року Закону щодо призначення всіх пенсій, у тому числі, спеціальних, на загальних підставах, з 01 червня 2015 року скасовуються норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії/щомісячне довічне грошове утримання призначаються відповідно до «Про державну службу» , «Про прокуратуру», «Про судоустрій і статус суддів», «Про статус народного депутата», «Про Кабінет Міністрів України», «Про судову експертизу», «Про національний банк України», «Про службу в органах місцевого самоврядування», «Про дипломатичну службу», Податкового та Митного Кодексів України, Положення про помічника-консультанта народного депутата України.

Вказаний в пункті 5 розділу ІІІ Прикінцеві положення Закону № 213 Закон щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах до 01 червня 2015 року не прийнятий, у зв'язку з чим, з вказаної дати втратили чинність, зокрема, норми Закону України «Про прокуратуру» щодо пенсійного забезпечення і відповідно пенсії за цим Законом не призначаються.

З цього часу ,особам, які підпадають під дію Закону України «Про прокуратуру» за наявності права на пенсію, пенсія призначається лише відповідно до Закону України «Про загальнообов*язкове державне пенсійне страхування».

Таким чином, посада, на якій вона працює, не дає права на призначення пенсії в порядку та на умовах, передбачених Законом України «Про прокуратуру» у зв'язку з чим, передбачені ч.1 ст.47 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» правові підстави для невиплати їй пенсії, призначеної відповідно до цього Закону, відсутні.

Оскільки пенсія по інвалідності їй призначена довічно, вважає, що ОСОБА_2 Пенсійного фонду України Першотравневого району Донецької області позбавив її права на отримання пенсії незаконно. З огляду на вищевикладене, вважає, що з 1 червня 2015 року виплата пенсії, призначеної їй, відповідно до Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», підлягає поновленню у зв'язку з відсутністю підстав для її невиплати.

Відповідно до ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ. У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суди перевіряють чи прийняті вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України та законами України.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи, зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 46 Конституції України передбачено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Відповідно до ч.1 ст. 64 Конституції України конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України.

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 8 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають: громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані інвалідами в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші передбачені цим Законом.

Будь-яке конвенційне право передбачає ряд правомочності, тобто, що надаються особі відповідно до Конвенції про захист прав людини і основних свобод і Протоколів до неї в їх тлумаченні Європейським Судом з прав людини. Невиконання державою своїх соціальних зобов*язань стосовно окремих осіб, ставить громадян у нерівні умови, підриває принцип довіри особи до держави, що закономірно призводить до порушення принципів соціальної, правової держави.

Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував в своїх рішеннях, що держава не може посилатися на відсутність коштів як на підставу невиконання нею взятих на себе зобов'язань, а також звертав увагу на принцип відповідальності держави, який полягає у тому, що держава не може посилатися на власне порушення зобов'язань для запобігання відповідальності.

Зважаючи на позицію Європейського Суду з прав людини, відповідно до якої Держава не має права посилатися на відсутність певного нормативного акту, який визначає механізм реалізації прав та свобод громадян, закріплених у конституційних та інших актах, а громадяни повинні мати змогу покладатися і зобов'язання, взяті державою, навіть якщо такі зобов'язання містяться у законодавчому акті, який загалом і має автоматичної прямої дії (Yvonne van Duyn v. Home Office (Case 41/74 van Duyn v.Home Office). Наділивши зазначеною соціальною гарантією осіб, які мають право на отримання пенсії, Держава, таким чином, взяла на себе публічне зобов'язання забезпечити належний матеріальний рівень цих осіб, а не доводити їх до неможливості на повноцінне лікування, харчування і життя.

Тобто, між нею і державою встановлено певний правовий зв'язок у визначеній сфері життєдіяльності, який характеризується наявністю зобов'язання Держави забезпечити державний соціальний захист громадян, які мають право на отримання пенсії.

Згідно ч.1 ст. 94 КАС України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб*єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб*єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа. У разі схвалення рішення на мою користь у відповідності до ч.1ст. 94 КАС України стягнути з відповідача за рахунок бюджетних асигнувань на мою користь судові витрати по оплаті судового збору у сумі 551,21 грн.

Таким чином, позивачка вимушена звернутися до суду ,та просить суд : визнати неправомірними дії управління Пенсійного фонду України в Першотравневому районі Донецької області щодо припинення виплати пенсії по інвалідності;зобов'язати управління Пенсійного фонду України в Першотравневому району Донецької області здійснити нарахування пенсії з 26 серпня 2015 року по 31 грудня 2015 року, призначену відповідно до Закону «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування";зобовязати УПФ здійснити мені виплату недотриманої суми пенсії призначеної відповідно до Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування" за період з 26 серпня 2015 по 31 грудня 2015 та стягнути з відповідача управління Пенсійного фонду України в Першотравневому районі Донецької області всі здійснені судові витрати на мою користь 551 (п"ятсот п"ятдесят одну) гривню 21 копійку в рахунок сплаченого судового збору.

У судовому засідання позивачка не з*явилася,надала заяву про підтримку позову та розгляд справи за її відсутності.

Справу вирішено розглянути за відсутності позивача.

Представник відповідача ОСОБА_2 Пенсійного фонду України в Першотравневому районі Донецької області,за довіреністю, ОСОБА_3 позовні вимоги не визнала та просить суд відмовити в задоволенні позовних вимог повністю, пояснивши суду наступне :

ОСОБА_1В . було призначено пенсію по інвалідності 3 групи ,відповідно до Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" (далі Закон) з 19.04.2011р., заява про призначення пенсії від 31.05.2011 року № 229.

Згідно матеріалів пенсійної справи (копії трудової книжки), загальний страховий стаж ОСОБА_1 на момент призначення пенсії, складав 22 роки 04 місяців 28 днів, стаж враховано по 30.04.2011 року.

Відповідно матеріалів пенсійної справи,ОСОБА_1 з 10.12.2010р. ( нак. № 1659 від 10.12.2010р.) по теперішній час працює на посаді старшого помічника прокуратури Донецької області.

З 01.04.2015 року, набрав чинності Закон України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 02.03.2015 № 213-УІІІ (далі -Закон 213).

Відповідно до п.1 ч.І Закону № 213, ч.15 ст.50-1 Закону України "Про прокуратуру" замінено на чотири частини: тимчасово, у період з 01.04.2015 по 31.12.2015р. особам, на яких поширюється дія Закону України „Про прокуратуру" (крім інвалідів І та II груп, інвалідів війни III групи та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія п.1 ст.10 Закону України „Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту"), у період роботи на посадах, які дають право на призначення пенсії/ щомісячного довічного грошового утримання у порядку та на умовах, передбачених цим Законом, Законами України „Про статус народного депутата України", „Про державну службу", „Про судоустрій і статус суддів", пенсія, призначена відповідно до цієї статті, не виплачується.

У період роботи особи (крім інвалідів І та II груп, інвалідів війни III групи та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія п.1 ст.10 Закону України „Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту"), на інших посадах/роботах пенсії, призначені відповідно до цієї статті, розмір яких перевищує 150% прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність, виплачуються в розмірі 85% призначеного розміру, але не менше 150% прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність.

Оскільки ОСОБА_1 працює на посаді прокурора, з 01.04.2015р. їй припинено виплату пенсії.

Відповідно до п.4 розділу III „Прикінцеві положення" Закону № 213, Кабінету Міністрів України у тримісячний строк з дня набрання чинності цим Законом було доручено підготувати та подати до 1 травня 2015р. на розгляд Верховної Ради України проект закону щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних ( крім пенсій військовослужбовців і наукових працівників), на загальних підставах.

Відповідно до п.5 розділу III „Прикінцеві положення" Закону № 213, у разі неприйняття до 1 червня 2015 року закону щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах з 1 червня 2015 року скасовуються норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії/щомісячне довічне грошове утримання призначаються відповідно до законів України "Про державну службу", "Про прокуратуру","Про судоустрій і статус суддів", "Про статус народного депутата України", "Про Кабінет Міністрів України", "Про судову експертизу", "Про Національний банк України", "Про службу в органах місцевого самоврядування", "Про дипломатичну службу". Податкового та Митного кодексів України, Положення про помічника-консультанта народного депутата України. Тобто це положення стосується первинного призначення пенсій та перерахунку пенсій, раніше призначених за спеціальними законами.

Відповідно до змін ч.І5 ст.50-1 Закону України „Про прокуратуру", внесених п.1 ч.І Закону №213, після звільнення з роботи виплата пенсії відповідно до цього Закону поновлюється.

З 1 червня 2015року, згідно п.5 розділу III „Прикінцеві положення" Закону № 213 у зв'язку з неприйняттям закону щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах, норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії/щомісячне довічне грошове утримання призначаються відповідно до вищевказаних законів, втратили чинність.

Стаття 86 Закону України „Про прокуратуру" № 1697-VII від 14.10.2014р, яка регулює питання пенсійного забезпечення працівників прокуратури, мала набрати чинності з 25.04.2015р.(через 6 місяців після опублікування цього закону). Водночас, Закон України "Про внесення зміни до Закону України "Про прокуратуру" ,щодо відтермінування набрання чинності з 25.04.2015р. на 15.07.2015р. Відповідно до пункту 20 ст. 86, умови та порядок перерахунку призначених пенсій працівникам прокуратури визначаються Кабінетом Міністрів України.

Крім того, відповідно до підп.2 п.15 ч.І Закону № 213 внесено зміни до ст.47 Закону України „Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування": абзац другий частини першої ст.47 замінити 5 абзацами такого змісту:

"Тимчасово, у період з 01.04.2015 по 31.12.2015р. у період роботи особи (крім інвалідів І та II груп, інвалідів війни III групи та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія п.1 ст.10 Закону України „Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту"), на посадах, які дають право на призначення пенсії або щомісячного довічного грошового утримання у порядку та на умовах, передбачених Законами України „Про статус народного депутата України", „Про державну службу", „Про прокуратуру", „Про судоустрій і статус суддів", пенсії, призначені відповідно до цього Закону, не виплачуються;

У період роботи на інших посадах/роботах пенсія, призначена особі відповідно до цієї статті (крім інвалідів І та II груп, інвалідів війни III групи та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія п.1 ст.Ю Закону України „Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту"), розмір якої перевищує 150% прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність, виплачуються в розмірі 85% призначеного розміру, але не менше 150% прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність.

Після звільнення з роботи виплата пенсії відповідно до цього Закону поновлюється.

Конституційним судом зміни, внесені до законодавства Законом України „Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 02.03.2015 № 213-VIII не були признані неконституційними.

З 1 січня 2016 року набрали чинності Закони України «Про Державний бюджет України на 2016 рік» (від 25.12.2015 №928), «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо забезпечення збалансованості бюджетних надходжень у 2016 році» від 24.12.2015 № 909, «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 24.12.2015 №911 (далі - Закон № 911), якими врегульовано питання пенсійного забезпечення у поточному році.

З 01.01.2016 збережено порядок виплати пенсій працюючим пенсіонерам, який був встановлений у 2015 році.

Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України (частина друга статті 19 Конституції України).

Відповідно до пункту 2 статті 72 Закону України „Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", кошти Пенсійного фонду не включаються до складу Державного бюджету України та використовуються в порядку, визначеному статтею 73 зазначеного Закону.

Відповідно ч.2 ст.73 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" забороняється використання коштів Пенсійного фонду на цілі, не передбачені цим Законом.

Таким чином, виплату пенсії ОСОБА_1 припинено з 01.04.2015р. згідно вимог діючого законодавства. ОСОБА_2 не має законних підстав для поновлення виплати пенсії позивачу з 26 серпня 2015року, виходячи зі змісту позовних вимог.

У судовому засіданні буди дослідженні: в оригіналі пенсійна справа ОСОБА_1,яка була надана відповідачем;квитанція про сплату судового збору у сумі 551,21гривн./а.с. 1/,пенсійне посвідчення інваліда 3 групи/а.с. 11/, заява/а.с. 12/,довідка з місця роботи/а.с. 19/.

Суд ,заслухавши пояснення представника відповідача, з урахуванням у сукупності всіх доказів,як були дослідженні у судовому засіданні приходить до наступного :

Позивачка ОСОБА_1 перебуває на обліку в ОСОБА_2 Пенсійного фонду України в Першотравневому районі Донецької області, як особа, якій було призначено пенсію по інвалідності 3 групи ,відповідно до Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" (далі Закон) з 19.04.2011р.,на підставі заяви про призначення пенсії від 31.05.2011 року № 229 та відповідних документів. Згідно матеріалів пенсійної справи (копії трудової книжки), загальний страховий стаж ОСОБА_1 на момент призначення пенсії, складав 22 роки 04 місяців 28 днів, стаж враховано по 30.04.2011 року.Згідно довідки з місця роботи, позивачка ОСОБА_1 працює в органах прокуратури з листопада 1995 року по теперішній час. З 01.04.2015 року, набрав чинності Закон України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 02.03.2015 № 213-УІІІ (далі -Закон 213). До квітня 2015 року позивачка ОСОБА_1отримувала пенсію як інвалід III групи та продовжувала працювати на посаді прокурора З 01 квітня 2015 року по 31 грудня 2015 року, позивачці призупинено виплату пенсії у зв'язку з набранням чинності Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 2 березня 2015 року № 213-VIII.Відповідно матеріалів пенсійної справи, ніяких постанов,рішень або розпоряджень,щодо припинення виплати ОСОБА_1 призначеної їй пенсії по інвалідності,відповідно до Закону України Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" не приймалося, лише в справі мається лист ОСОБА_2 Пенсійного фонду України в Першотравневому районі Донецької області від 14 квітня 2015 року,яким було повідомлено позивачку ОСОБА_1 про те,що на підставі вищезазначеного закону, тимчасово ,у період з 01 квітня по 31 грудня 2015 року,виплату пенсії по інвалідності призупинено. Суд не може погодитися з відповідачем,що виплата даної пенсії призупиняється автоматично та не потрібно приймати рішення про призупинення виплати пенсії. В заперечені відповідач зазначає,що : ОСОБА_1 зареєстрована за адресою ІНФОРМАЦІЯ_1, 6.82 кв.6 з 10.09.2014р згідно наданої копії паспорта. В заяві, яку Позивач надала до ОСОБА_2, вказана ця адреса. Тому, відповідно до Порядку надання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсії відповідно до Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", затвердженим Постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005р. № 22-1, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 27.12.2005р. за № 1566/11846, пенсія виплачується за фактичним місцем проживання. Але, факт проживання в нашому районі не підтверджено. Суд не приймає дані обставини до уваги, так як на час призупинення виплати пенсії та по теперішній час, пенсійна справа знаходиться на виконанні у відповідача, відповідачем вона не передана в інше управління Пенсійного фонду України. Крім того,відповідно до ст. 71 КАС України : в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до ст.2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ. У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суди перевіряють чи прийняті вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи, зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 46 Конституції України передбачено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Відповідно до ч.1 ст.58 Конституції України, закони та інші правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом*якшують або скасовують відповідальність особи.

Відповідно до ч.1 ст.64 Конституції України, конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків передбачених Конституцією України.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.8 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають: громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані інвалідами в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші передбачені цим Законом.

Будь-яке конвенційне право передбачає ряд правомочності, тобто, що надаються особі відповідно до Конвенції про захист прав людини і основних свобод і Протоколів до неї в їх тлумаченні Європейським Судом з прав людини. Невиконання державою своїх соціальних зобов*язань стосовно окремих осіб, ставить громадян у нерівні умови, підриває принцип довіри особи до держави, що закономірно призводить до порушення принципів соціальної, правової держави.

Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував в своїх рішеннях, що держава не може посилатися на відсутність коштів як на підставу невиконання нею взятих на себе зобов'язань, а також звертав увагу на принцип відповідальності держави, який полягає у тому, що держава не може посилатися на власне порушення зобов'язань для запобігання відповідальності.Зважаючи на позицію Європейського Суду з прав людини, відповідно до якої Держава не має права посилатися на відсутність певного нормативного акту, який визначає механізм реалізації прав та свобод громадян, закріплених у конституційних та інших актах, а громадяни повинні мати змогу покладатися і зобов'язання, взяті державою, навіть якщо такі зобов'язання містяться у законодавчому акті, який загалом і має автоматичної прямої дії . Наділивши зазначеною соціальною гарантією осіб, які мають право на отримання пенсії, Держава, таким чином, взяла на себе публічне зобов'язання забезпечити належний матеріальний рівень цих осіб, а не доводити їх до неможливості на повноцінне лікування, харчування і життя. Таким чином,між позивачкою і Державою встановлено певний правовий зв'язок у визначеній сфері життєдіяльності, який характеризується наявністю зобов'язання Держави забезпечити державний соціальний захист громадян, які мають право на отримання пенсії.

Абзацом 2 частини 1 статті 47 Закону України «Про загальнообов*язкове державне пенсійне страхування», в редакції чинній з 01.04.2015 року, встановлено, що тимчасово, у період з 1 квітня 2015 року по 31 грудня 2015 року: у період роботи особи (крім інвалідів I та II груп, інвалідів війни III групи та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія пункту 1статті 10 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту») на посадах, які дають право на призначення пенсії або щомісячного довічного грошового утримання у порядку та на умовах, передбачених законами України «Про статус народного депутата України», «;Про державну службу», «;Про прокуратуру», «;Про судоустрій і статус суддів», пенсії, призначені відповідно до цього Закону, не виплачуються. Після звільнення з роботи виплата пенсії відповідно до цього Закону поновлюється. Після звільнення з роботи виплата пенсії відповідно до цього Закону поновлюється.

Таким чином, проаналізувавши у сукупності вищевикладені правові норми та обставини справи, суд вважає, що порушено конституційне право позивачки на отримання пенсії.

Пунктом 5 розділу ІІІ Прикінцеві положення Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 року №213-VIII (далі Закон №213) передбачено, що у разі неприйняття до 01 червня 2015 року Закону щодо призначення всіх пенсій, у тому числі, спеціальних, на загальних підставах, з 01 червня 2015 року скасовуються норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії/щомісячне довічне грошове утримання призначаються відповідно до законів України «Про державну службу», «;Про прокуратуру», «;Про судоустрій і статус суддів», «;Про статус народного депутата України», «;Про Кабінет Міністрів України», «;Про судову експертизу», «;Про Національний банк України», «;Про службу в органах місцевого самоврядування», «;Про дипломатичну службу», Податкового та Митного кодексів України, Положення про помічника-консультанта народного депутата України.

Вказаний в пункті 5 розділу ІІІ Прикінцеві положення Закону №213 закон щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах до 01 червня 2015 року не прийнятий, у зв'язку з чим, з вказаної дати втратили чинність, зокрема, норми Закону України «Про державну службу» щодо пенсійного забезпечення і відповідно пенсії за цим Законом не призначаються.

З цього часу особам, які підпадають під дію Закону України «Про державну службу», за наявності права на пенсію, пенсія призначається лише відповідно до Закону України «Про загальнообов*язкове державне пенсійне страхування».

Таким чином, посада, на якій працює позивачка, не дає права на призначення пенсії в порядку та на умовах, передбачених Законом України «Про державну службу», у зв'язку з чим, передбачені ч.1 ст.47 Закону України «Про загальнообов*язкове державне пенсійне страхування» правові підстави для невиплати позивачці пенсії, призначеної відповідно до цього Закону, відсутні.

З огляду на вищевикладене, суд приходить до висновку, що з 1 червня 2015 року виплата пенсії, призначеної позивачці відповідно до Закону України «Про загальнообов*язкове державне пенсійне страхування», підлягає поновленню у зв'язку з відсутністю підстав для її невиплати, тому пред*явлений позивачем адміністративний позов підлягає задоволення в повному обсязі.

Позивачкою заявлені позовні вимоги у межах строку позовної давності.

Позивачкою доведено перед судом належними та допустимими доказами свої позовні вимоги,які підлягають задоволенню у повному обсязі.

Відповідачем не доведено перед судом належними та допустимими доказами не визнання позову.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що з 26 серпня 2015 року по 31 грудня 2015 року виплата пенсії, призначеної позивачці відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», підлягає поновленню у зв'язку з відсутністю підстав для її невиплати, тому пред'явлений позивачкою адміністративний позов підлягає задоволенню. При цьому, суд звертає увагу, що поновити права та інтереси позивача іншим шляхом ніж відновлення виплати цієї пенсії, неможливо.

Відповідно до ч.1 ст.94 КАС України, понесені позивачем витрати на оплату судового збору підлягають стягненню за рахунок бюджетних асигнувань ОСОБА_2 Пенсійного фонду України в Першотравневому районі Донецької області.

Керуючись ст.ст. 11, 17, 18, 71,99,100,101, 122, 158-163,167,186 Кодексу адміністративного судочинства України, ст.ст.8,22,55,64,95,124,152 Конституцією України, Законом України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 2 березня 2015 року № 213-VIII, Законом України «Про державну службу», суд,

ПОСТАНОВИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати протиправними дії управління Пенсійного фонду України в Першотравневому районі Донецької області щодо припинення виплати ОСОБА_1 пенсії як інваліду III групи загального захворювання, згідно з Законом України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування»з 26 серпня 2015 року по 31 грудня 2015 року.

Зобов*язати ОСОБА_2 Пенсійного фонду України в Першотравневому районі Донецької області провести ОСОБА_1 нарахування та виплату пенсії як інваліду III групи загального захворювання, згідно Закону України «Про загальнообов*язкове державне пенсійне страхування» , за період 26 серпня 2015 року по 31 грудня 2015 року.

Стягнути з ОСОБА_2 Пенсійного фонду України в Донецькій області на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору в розмірі - 551 (пятсот пятдесят одна) гривня 21 копійка за рахунок бюджетних асигнувань ОСОБА_2 Пенсійного фонду України в Першотравневому районі Донецької області.

Апеляційна скарга на постанову Першотравневого районного суду Донецької області може бути подана до Апеляційного Адміністративного суду Донецької області, через Першотравневий районний суд Донецької області, протягом десяти днів з дня її проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення постанови, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання її копії.

Апеляційна скарга на постанову суду подається протягом десяти днів з дня її проголошення .

Апеляційна скарга на постанову суду,яка містить вступну та резолютивну частину,яка була проголошена у судовому засіданні, подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови складеної у повному обсязі..

Суддя Н.М. Топузова