Справа № 760/2288/16-а
Суддя: Шевченко Л. В.
Дата ухвалення: 2016-03-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 760/2288/16-а
Провадження № 2-а/760/259/16
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 березня 2016 року, 17 годин 00 хвилин, м. Київ
Солом`янський районний суд м. Києва у складі судді Шевченко Л. В., розглянувши у скороченому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України, про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії, прийняв таку постанову.
Позиції осіб, які беруть участь у справі:
05.02.2016 позивач звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому з урахуванням уточнених позовних вимог, просив визнати протиправними дії відповідача щодо непризначення йому одноразової грошової допомоги у разі настання інвалідності ІІ групи, що настала внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, відповідно до постанови КМУ від 25.12.2013 № 975 «Про затвердження Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві» та статей 16, 16-3 Закону «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців»; стягнути з відповідача на користь позивача одноразову грошову допомогу, у зв`язку з настанням ІІ групи інвалідності, що настала внаслідок захворювання пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби, відповідно до статей 16, 16-3 Закону «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців» та постанови КМУ від 25.12.2013 № 975 «Про затвердження Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військо мову резерві» у розмірі 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на день встановлення інвалідності у сумі 691 845 грн. та зобов`язати відповідача призначити та виплатити позивачу одноразову грошову допомогу у зв`язку з настанням ІІ групи інвалідності, що настала внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, відповідно постанови КМУ від 25.12.2013 № 975 «Про затвердження Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві» та статей 16, 16-3 Закону «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців» у розмірі 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на день встановлення інвалідності.
Позовні вимоги позивач обґрунтував тим, що 14.11.2015 під час повторного огляду йому було первинно встановлено ІІ групу інвалідності, яка настала внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби.
У зв`язку з цим стверджував, що у нього відповідно до вимог чинного законодавства виникло право на отримання одноразової допомоги у розмірі 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на день вставлення інвалідності відповідно до Закону «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців» та Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, який затверджений постановою КМУ від 25.12.2013 № 975.
Позивач звернувся, через уповноважену особу, до відповідача з заявою та усіма необхідними документами з метою отримання вищезазначеної одноразової грошової допомоги.
Однак відповідач відмовив позивачу, у реалізації його права на соціальний захист та повідомив, що у зв`язку з внесенням змін з 01.01.2014 до статті 16 Закону «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (на виконання якого було прийнято постанову КМУ від 25.12.2013 № 975), виплата одноразової грошової допомоги передбачена лише військовослужбовцям та звільненим особам, які отримали первинно інвалідність (поранення, травму, каліцтво) після 01.01.2014.
Враховуючи те, що позивач був звільнений зі строкової служби в 1989 році, первинно інвалідність йому було встановлено в 2013 році, а після 01.01.2014 під час повторного огляду йому встановлено вищу групу інвалідності, то права на отримання одноразової грошової допомоги відповідно до норм чинного законодавства він не має.
Позивач вважає таку відмову відповідача протиправною, оскільки право на отримання одноразової грошової допомоги та її розмір для звільненої особи з військової служби особи залежить лише від часу настання інвалідності та причинного зв`язку її настання внаслідок виконання обов`язків військової служби.
Крім цього, звернув увагу, що нормами чинного законодавства не передбачено залежність призначення одноразової грошової допомоги від дати звільнення, що сталася після 01.01.2014, а тому відмова відповідача у виплаті одноразової грошового допомоги є неправомірною.
Враховуючи вищевикладене, позивач вважає дії відповідача протиправними, тому звернувся до суду з цим позовом за захистом своїх прав.
29.02.2016 відповідач подав до суду заперечення проти адміністративного позову.
Відповідач заперечував проти задоволення позову, оскільки з 01.01.2014 до статті 16 Закону «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (на виконання якого було прийнято постанову КМУ від 25.12.2013 № 975), виплата одноразової допомоги передбачена лише військовослужбовцям та звільненим особам, які отримали первинну інвалідність (поранення, травму, каліцтво) після 01.01.2014.
Таким чином, відповідач просив суд відмовити у задоволенні адміністративного позову, оскільки позивач був звільнений зі строкової служби в 1989 році, первинно інвалідність йому було встановлено в 2013 році, а після 01.01.2014 під час повторного огляду йому встановлено вищу групу інвалідності, а тому відповідно до вимог чинного законодавства він не має права на отримання одноразової грошової допомоги. Крім цього, просив звернути увагу на те, що спосіб захисту права, який обрав позивач у вигляді стягнення грошових коштів у розмірі 691 845 грн. є помилковим та таким, що не відповідає вимогам чинного законодаства.
На підставі вищезазначеного, відповідач просив у задоволенні адміністративного позову відмовити у повному обсязі.
З`ясувавши обставини справи, всебічно, повно, об`єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, суд
встановив:
Згідно з довідкою військового комісара Деснянського районного у м. Києві військового комісаріату Міністерства оборони України від 19.09.2013 № 4/53 позивач перебував у лавах Збройних сил України у період з 15.10.1986 до 16.02.1989 та звільнений із займаної посади на підставі наказу МО СРСР № 311 від 29.09.1988 (а.с. 23).
Відповідно до витягу із протоколу № 2865 засідання Центральної військово-лікарської комісії по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв від 19.11.2013 встановлено, що поранення (контузія) та захворювання ОСОБА_1 пов`язані з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велися бойові дії (а.с. 21).
25.12.2013 ОСОБА_1 встановлено ІІІ групу інвалідності, у зв`язку з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велися бойові дії. Цей факт встановлений на підставі копії довідки МСЕК серії АВ № 0082205 від 25.12.2013 (а.с. 18).
14.11.2015 ОСОБА_1 під час повторного огляду було встановлено ІІ групу інвалідності. Причиною інвалідності зазначено поранення (контузія) захворювання, пов`язане з виконанням обов`язків військової служби та перебування в країнах, де велися бойові дії. Цей факт встановлений на підставі копії довідки МСЕК серії АВ № 0427528 від 19.11.2015 (а.с. 19).
Відповідно до листа військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_1 від 18.01.2016 № ВС3/37 ОСОБА_1 повідомили, що у зв`язку з внесенням змін з 01.01.2014 до статті 16 Закону «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (на виконання якого було прийнято постанову КМУ від 25.12.2013 № 975), виплата одноразової грошової допомоги передбачена лише військовослужбовцям та звільненим особам, які отримали первинно інвалідність (поранення, травму, каліцтво) після 01.01.2014. Враховуючи те, що ОСОБА_1 був звільнений зі строкової служби в 1989 році, первинно інвалідність йому було встановлено в 2013 році, а після 01.01.2014 під час повторного огляду йому встановлено вищу групу інвалідності, то права на отримання одноразової грошової допомоги відповідно до норм чинного законодавства він не має (а.с. 27).
Встановивши усі обставини справи та здійснивши загальну оцінку доказів, суд дійшов висновку, що позовні вимоги належить задовольнити частково з таких підстав.
Відповідно до положень статті 45 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.
Згідно з статтею 22 Конституції України конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.
Частина друга статті 19 Конституції України передбачає, що «органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України».
Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку із виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни здійснюється відповідно до Закону «Про військовий обов`язок і військову службу», відповідно до якого, виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та резервістів під час виконання ними обов`язків служби у військовому резерві здійснюється в порядку і на умовах, встановлених Законом «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (стаття 41).
Соціальний захист військовослужбовців - діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.
За загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип закріплений у частині першій статті 58 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце (пункт 2 рішення Конституційного Суду України від 09.02.1999 року №1- рп/99).
Таким чином, суд не враховує доводи відповідача, що позивач не має права на отримання одноразової грошової допомоги у зв`язку з тим, що він звільнений з військової служби у 1989 році та первинно отримав інвалідність ІІІ групи 25.12.2013, а після 01.01.2014 під час повторного огляду йому встановлено вищу групу інвалідності, оскільки відповідно до вимог чинного законодавства, право на отримання одноразової грошової допомоги у зв`язку з інвалідністю, що настала після звільнення з військової служби внаслідок захворювання, пов`язаного з її проходженням, починається саме з моменту настання підстав для отримання цієї допомоги, тобто, в даному випадку, з моменту настання інвалідності, а не з моменту звільнення з військової служби.
Суд на підставі на підставі копії довідки МСЕК серії АВ № 0427528 від 19.11.2015 встановив, що 14.11.2015 ОСОБА_1 під час повторного огляду було встановлено ІІ групу інвалідності.
Таким чином суд констатує, що відповідно до вимог чинного законодавства право на отримання одноразової грошової допомоги у позивача виникло з моменту настання інвалідності, тобто з 14.11.2015.
Зазначена правова позиція зроблена Вищим адміністративним судом України в ухвалі від 22.10.2015 у адміністративній справі К/800/62717/14 та враховується судом при розгляді цієї справи.
Відповідно до частини першої статті 12 Закону «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» військовослужбовці користуються усіма правами і свободами людини та громадянина, гарантіями цих прав і свобод, закріпленими в Конституції України та законах України, з урахуванням особливостей, встановлених цим та іншими законами.
Згідно з підпунктом 2 пункту 1 статті 3 Закону «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», дія цього Закону поширюється на військовослужбовців, які стали інвалідами внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням військової служби, чи внаслідок захворювання після звільнення їх з військової служби, пов`язаного з проходженням військової служби, та членів їх сімей, а також членів сімей військовослужбовців, які загинули, померли чи пропали безвісти.
Відповідно до частини першої статті 16 «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - одноразова грошова допомога), - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання.
З витягу із протоколу засідання Центральної військово-лікарської комісії по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв у колишнього військовослужбовця № 2865 від 19.11.2013 випливає, що множинні вогнепальні осколкові поранення обличчя, грудей, живота (контузія головного мозку 1987-1988), ОСОБА_1 пов`язані з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велися бойові дії (а.с. 21).
З 14.11.2015 Київський міський центр медико-соціальної експертизи встановив ОСОБА_1 ІІ групу інвалідності довічно, та зазначив вона настала внаслідок поранення (контузії) та захворювання пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велися бойові дії (а.с. 19).
Відповідно до пункту 4 частини другої статті 16 Закону «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого ним під час виконання обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, чи встановлення інвалідності особі після її звільнення з військової служби внаслідок причин, зазначених у цьому підпункті.
Згідно з положенням підпункту «б» пункту 1 статті 162 Закону «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) одноразова грошова допомога призначається і виплачується у розмірі 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності II групи.
Пункт 9 статті 163 Закону «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) визначає, що порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги визначається Кабінетом Міністрів України.
Суд констатує, що у зв`язку з тим, що ІІ група інвалідності позивачу була встановлена 14.11.2015, то механізм призначення і виплати одноразової грошової допомоги визначається Порядком призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, який затверджений постановою КМУ № 975 від 25.12.2013.
Абзац 2 підпункту 1 пункту 6 Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві визначає, що одноразова грошова допомога призначається і виплачується військовослужбовцю, інвалідність якого настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого ним під час виконання обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, чи встановлення інвалідності особі після її звільнення з військової служби внаслідок зазначених причин, у розмірі 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності, - у разі встановлення інвалідності II групи.
Відповідно до частини другої статті 9 Закону «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.
Здійснивши системний аналіз норм чинного законодавства, суд констатує що з 14.11.2015 позивач набув право на отримання одноразової грошової допомоги відповідно до статті 16 Закону «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) та Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, який затверджений постановою КМУ № 975 від 25.12.2013 у розмірі 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності.
Однак, незважаючи на встановлені норми чинного законодавства, які визначають гарантії соціального забезпечення військовослужбовців, відповідач не призначив та не виплатив позивачу спірну допомогу, а тому такі дії відповідача є протиправними і підлягають судовому захисту.
У свою чергу вимога позивача про стягнення з відповідача на його користь одноразової грошової допомоги у розмірі 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на день встановлення інвалідності у сумі 691 845 грн., не підлягає задоволенню, оскільки встановивши, що відповідач порушив норми права, які регулюють спірні правовідносини, суд може визнати такі дії протиправними та зобов`язати відповідача здійснити нарахування та виплату належних сум відповідно до закону, а не брати на себе повноваження відповідача і ухвалювати рішення про стягнення конкретних сум.
На підставі вищезазначеного, у задоволенні адміністративного позову у цій частині належить відмовити.
Відповідно до частини третьої статті 2 КАС «у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:
1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України;
2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано;
3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії);
4) безсторонньо (неупереджено);
5) добросовісно;
6) розсудливо;
7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації;
8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія);
9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення;
10) своєчасно, тобто протягом розумного строку».
Відповідно до частини першої статті 71 КАС кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.
Згідно з частиною другою статті 71 КАС «в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову».
Суд, констатує, що відповідач не довів, що діяв на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачений Конституцією та законами України.
Таким чином, зважаючи на обставини справи, досліджені у судовому засіданні докази та системний аналіз положень чинного законодавства України, суд дійшов висновку, що викладені в позовній заяві доводи позивача є частково обґрунтованими та підлягають частковому задоволенню.
Керуючись статтями 19, 22, 45 Конституції України, Законом України «Про військовий обов`язок і військову службу», Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», постановою Кабінету Міністрів України № 975 від 25 грудня 2013 року «Про затвердження Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві», статтями 2, 18, 99, 104-106, 158-163, 183-2, 254, 256 КАС, суд
постановив:
Адміністративний позов ОСОБА_1 до Міністерства оборони України, про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії задовольнити частково.
Визнати протиправними дії Міністерства оборони України щодо непризначення ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги як інваліду ІІ групи, інвалідність якого настала внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року № 975 «Про затвердження Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві» та статей 16, 16-3 Закону «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців».
Зобов`язати Міністерство оборони України призначити та виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу, у зв`язку з настанням ІІ групи інвалідності, що настала внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, відповідно постанови Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року № 975 «Про затвердження Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві» та статей 16, 16-3 Закону «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців» у розмірі 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на день встановлення інвалідності.
В іншій частині позовних вимог відмовити.
Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано, а у разі подання апеляційної скарги після розгляду справи апеляційним судом.
Постанова може бути оскаржена до Київського апеляційного адміністративного суду через Солом`янський районний суд м. Києва шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.
Суддя Л. В. Шевченко