Справа № 461/12508/15-а
Суддя: Мисько Х. М.
Дата ухвалення: 2016-03-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Провадження №2а/461/102/16
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.03.2016

Галицький районний суд м. Львова в складі:

головуючого-судді Мисько Х.М.,

при секретарі Коружинець Н.В.,

з участю позивача ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_2,

представника відповідача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові в залі суду справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Галицького відділу соціального захисту Управління соціального захисту Департаменту гуманітарної політики Львівської міської ради про зобовязання до вчинення дій,

в с т а н о в и в :

позивач ОСОБА_1 звернулась до суду із позовом до Галицького відділу соціального захисту Управління соціального захисту Департаменту гуманітарної політики Львівської міської ради (далі Галицький ВСЗ УСЗ ДГП ЛМР), в якому просить визнати протиправним рішення Галицького відділу соціального захисту Управління соціальної політики Департаменту гуманітарної політики Львівської міської ради про відмову у призначенні допомоги при народженні дитини, що оформлене повідомленням від 14 грудня 2015 року № 2551 та зобовязати відповідача призначити допомогу при народженні дитини у порядку, встановленому законодавством України.

В обґрунтування внесеного позову покликається на те, що 23 вересня 2015 року (до завершення дванадцяти місяців з дня народження дитини), згідно зі ст. 11 Закону України «Про державну допомогу сімям з дітьми» та п.п. 11, 12 Порядку призначення і виплати державної допомоги сімям з дітьми, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 27 грудня 2001 року № 1751, вона звернулася до Галицького ВСЗ УСЗ ДГП ЛМР із заявою про призначення допомоги. Однак, листом від 02 жовтня 2015 року вих. № 2605/07-5444 її було повідомлено, що оскільки свідоцтво про народження, яке в неї було у той момент, видане Республікою Крим Російської Федерації, є недійним та не створює правових наслідків, а тому відсутні законні підстави для призначення відповідної соціальної допомоги. Після отримання свідоцтва про народження дитини за законодавством України, 09 грудня 2015 року вона звернулася повторно до відповідача із заявою, однак 14 грудня 2015 року отримала повідомлення про відмову в призначенні соціальної допомоги № 2551 з підстав того, що звернення про її призначення, всупереч вимогам п.12 вищевказаного Порядку надійшло пізніше ніж через 12 календарних місяців після народження дитини.

В судовому засіданні ОСОБА_1 та її представник зменшили позовні вимоги, а саме просили зобовязати відповідача призначити допомогу при народженні дитини у порядку, встановленому законодавством України.

Представник відповідача в судовому засіданні проти задоволення зменшених позовних вимог не заперечив.

Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи та перевіривши їх доказами, суд приходить до наступного висновку.

Згідно з ст.55 Конституції України кожному гарантовано право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Відповідно до вимог ч.1 ст.6 КАС України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Частиною 1 ст.2 КАС України визначено, що завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших субєктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Судом встановлено, щопозивач ОСОБА_1, згідно відмітки у паспорті громадянина України, зареєстрована у ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.8).

Як вбачається із наявної в матеріалах справи довідки від 30 липня 2015 року № НОМЕР_1 про взяття на облік особи, переміщеної з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції, виданої Галицьким ВСЗ УСЗ ДГП ЛМР, 06 червня 2015 року позивач разом з доньками ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_3, перемістилася з тимчасово окупованої території.

07 вересня 2015 року Галицьким районним судом міста Львова винесено рішення, яким в задоволенні заяви ОСОБА_1 про встановлення юридичного факту народження дитини відмовлено (а.с.11-12).

23 вересня 2015 року, згідно зі ст. 11 Закону України «Про державну допомогу сімям з дітьми» та п.п. 11, 12 Порядку призначення і виплати державної допомоги сімям з дітьми, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 27 грудня 2001 року № 1751, позивач звернулася до Галицького ВСЗ УСЗ ДГП ЛМР із заявою про призначення допомоги при народженні дитини.

Однак, листом від 02 жовтня 2015 року вих. № 2605/07-5444 ОСОБА_1 було повідомлено, що оскільки свідоцтво про народження видане Республікою Крим Російської Федерації є недійсним та не створює правових наслідків, відсутні законні підстави для призначення відповідної соціальної допомоги. Також було розяснено судовий порядок видачі свідоцтва про народження в реєстраційних органах України (а.с.16).

30 листопада 2015 року Апеляційний суд Львівської області виніс рішення, яким було скасовано рішення Галицького районного суду м. Львова від 07 вересня 2015 року та ухвалено нове рішення, яким встановлено юридичний факт народження дитини ОСОБА_5, дата народження 26 вересня 2014 року, місце народження м. Керч Автономна Республік Крим. Мати ОСОБА_1, дата народження 13 лютого 1977 року, громадянка України, місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_4. Батько ОСОБА_6, на підставі свідоцтва про одруження І-НО №110257, актовий запис №874 від 05 вересня 2000 року, дата народження 08 лютого 1972 року, громадянин України, місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_5 (а.с.13-14).

На підставі вищевказаного рішення суду 09 грудня 2015 року Галицьким відділом державної реєстрації актів цивільного стану Львівського міського управління юстиції було видане свідоцтво про народження серії І-СГ №476192 ОСОБА_5 у порядку поновлення (а.с.15).

09 грудня 2015 року ОСОБА_1 повторно звернулася до відповідача із заявою про призначення соціальної допомоги, однак 14 грудня 2015 року отримала повідомлення про відмову в призначенні соціальної допомоги № 2551 з підстав того, що звернення про її призначення, всупереч вимогам п. 12 Порядку призначення і виплати державної допомоги сімям з дітьми, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 27 грудня 2001 року № 1751, надійшло пізніше ніж через 12 календарних місяців після народження дитини (а.с.17).

Згідно зі ст.3 Конституції України людина, її життя і здоровя, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обовязком держави.

Серед таких, ст.46 Конституції України закріпила право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Однією з форм його реалізації є надання громадянам України, в сімях яких виховуються та проживають неповнолітні діти, права на державну допомогу у випадках та на умовах, передбачених Законом України «Про державну допомогу сімям з дітьми» та іншими законами України (ст. 1 вказаного Закону).

Аналогічні зобовязання України передбачені і у основних міжнародно-правових актах. Статті 9, 10 Міжнародного пакту про економічні, соціальні і культурні права від 16 грудня 1966 року (ратифікований Указом Президії Верховної Ради Української РСР від 19 жовтня 1973 року) визначає право кожної людини на соціальне забезпечення, а ст. 10 цього ж Пакту декларує визнання Державами-учасницями, що сімї, яка є природним і основним осередком суспільства, повинні надаватися по можливості якнайширша охорона і допомога, особливо при її утворенні і поки на її відповідальності лежить турбота про несамостійних дітей та їх виховання.

Відповідно до ст.26 Конвенції ООН про права дитини 20 листопада 1989 року (ратифікована постановою Верховної Ради Української РСР від 27 лютого 1991 року) визначає, що Держави-учасниці визнають за кожною дитиною право користуватися благами соціального забезпечення, включаючи соціальне страхування, і вживають необхідних заходів щодо досягнення повного здійснення цього права згідно з національним законодавством. Ці блага, в міру необхідності надаються з урахуванням наявних ресурсів і можливостей дитини та осіб, які несуть відповідальність за утримання дитини, а також будь-яких міркувань, повязаних з одержанням благ дитиною чи від її імені.

Відповідно до ст.10 Закону України «Про державну допомогу сімям з дітьми», допомога при народженні дитини за цим Законом надається одному з батьків дитини (опікуну), який постійно проживає разом з дитиною.

Статтею 11 вищевказаного Закону визначено умови призначення допомоги при народженні дитини, зокрема: допомога батькам при народженні дитини призначається на підставі свідоцтва про народження дитини. Опікунам зазначена допомога призначається на підставі рішення про встановлення опіки. Для призначення допомоги при народженні дитини до органу праці та соціального захисту населення за умови предявлення паспорта або іншого документа, що посвідчує особу, та свідоцтва про народження дитини подається одним з батьків (опікуном), з яким постійно проживає дитина, заява за формою, встановленою центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, та копія свідоцтва про народження дитини. Даний перелік документів є вичерпним. Допомога при народженні дитини призначається за умови, якщо звернення за її призначенням надійшло не пізніше дванадцяти місяців з дня народження дитини.

Суд приймає до уваги покликання сторони позивача на те, що ОСОБА_1 було дотримано відповідний порядок, оскільки матеріалами справи підтверджується, що звернення щодо призначення допомоги нею подано 23 вересня 2015 року. Водночас, відсутність свідоцтва про народження, виданого за українським законодавством зумовлювалося обєктивними, незалежними від заявниці обставинами народження дитини на тимчасово окупованій території України.

Згідно з ч.1 ст.18 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», громадянам України гарантується дотримання у повному обсязі їхніх прав і свобод, передбачених Конституцією України, у тому числі соціальних, трудових, виборчих прав та права на освіту, після залишення ними тимчасово окупованої території.

Відповідно до ст.2 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб», Україна вживає всіх можливих заходів, передбачених Конституцієюта законами України, міжнародними договорами, згода на обовязковість яких надана Верховною Радою України, щодо запобігання виникненню передумов вимушеного внутрішнього переміщення осіб, захисту та дотримання прав і свобод внутрішньо переміщених осіб, створення умов для добровільного повернення таких осіб до покинутого місця проживання або інтеграції за новим місцем проживання в Україні.

Згідно ч.1 ст.9 вищевказаного Закону серед прав внутрішньо переміщених осіб визначає отримання соціальних та адміністративних послуг за місцем перебування; інші права, визначені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч.1 ст.8 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

У відповідності до ч.ч.1,2,4 ст.71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти позову. Субєкт владних повноважень повинен надати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.

Згідно ст. 70 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмету доказування.

Таким чином, враховуючи, що представник відповідача не заперечив проти задоволення позову, стороною позивача доведено правомірність на звернення до суду та підставність позовних вимог, суд приходить до висновку про задоволення позову.

Керуючись ст.ст. 3, 8, 46 Конституції України, ст.ст. 2, 6, 8, 11, 18, 70, 71, 86, 99, 138, 154, 160, 161, 163, 171-2 КАС України, ст.ст. 9, 10 Міжнародного пакту про економічні, соціальні і культурні права, ст. 26 Конвенції ООН про права дитини, ст. 1, ч. 2 ст. 3, ст.ст. 10-12 Закону України «Про державну допомогу сімям з дітьми», ст.ст. 3, 9, 18 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», ст.ст. 2, 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб», Порядком призначення і виплати державної допомоги сімям з дітьми, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 27 грудня 2001 року № 1751, суд, -

п о с т а н о в и в :

позов задоволити.

Зобовязати Галицький відділ соціального захисту Управління соціального захисту Департаменту гуманітарної політики Львівської міської ради призначити ОСОБА_1 допомогу при народженні дитини у порядку, встановленому законодавством України.

На постанову суду може бути подана апеляційна скарга протягом 10-ти днів з дня її проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення постанови можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цієї постанови.

Головуючий суддя Мисько Х.М.