Справа № 515/2124/15-а
Суддя: Кравець О.О.
Дата ухвалення: 2016-03-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
----------------------
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 березня 2016 р.м.ОдесаСправа № 515/2124/15-а

Категорія: 2.1 Головуючий в 1 інстанції: Сивоконь Т.І.

Одеський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді -доповідача - Кравця О.О.
судді -Домусчі С.Д.
судді - за участю секретаряКоваля М.П. Курманової І.І.
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Глущенка Андрія Петровича-Татарбунарського міського голови на постанову Татарбунарського районного суду Одеської області від 18 грудня 2015 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_6 до Глущенка Андрія Петровича-Татарбунарського міського голови про визнання протиправними бездіяльності ,скасування розпорядження та зобов'язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

26.11.2015 року ОСОБА_6 звернулася до суду з позовом до Глущенка Андрія Петровича - Татарбунарського міського голови, та після уточнення позовних вимог 17.12.2015 року, просила визнати протиправною бездіяльність Татарбунарського міського голови Глущенка Андрія Петровича, які полягають у невиконанні ним вимог п.3.3.12 Регламенту Татарбунарської міської ради 6 скликання в частині не постановлення на процедурне голосування питання про схвалення доповіді голови лічильної комісії на затвердження результатів таємного голосування та зобов'язати відповідача внести на розгляд Татарбунарської міської ради на найближчу сесію міської Ради питання «Про затвердження результатів таємного голосування, проведеного на 1-й сесії Татарбунарської міської Ради 19 листопада 2015 року», визнати протиправним та скасувати розпорядження Татарбунарського міського голові від 23.11.2015 року 31-р. .

Постановою Татарбунарського районного суду Одеської області від 18 грудня 2015 року адміністративний позов був задоволений.

Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням представник відповідач подав апеляційну скаргу, в якій вважає, що судом першої інстанції порушено норми матеріального та процесуального права, а тому просить скасувати оскаржувану постанову та прийняти нову, якою відмовити у задоволенні позову.

Апеляційний суд, заслухавши доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість постанови суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, вважає, що вона не підлягає задоволенню з наступних підстав:

Відповідно до ст.8 Конституції України, ст.8 КАС України та ч.1 ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 року ,суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. застосовує цей принцип з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Європейський суд з прав людини у справі "Zand v. Austria" від 12 жовтня 1978 року вказав, що словосполучення "встановлений законом" поширюється не лише на правову основу самого існування "суду", але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Поняття "суд, встановлений законом" у частині першій статті 6 Конвенції передбачає "усю організаційну структуру судів, включно з <…>питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів<…>". З огляду на це не вважається "судом, встановленим законом" орган, котрий, не маючи юрисдикції, судить осіб на підставі практики, яка не передбачена законом.

Конвенція з прав та основоположних свобод людини від 04.11.1950 року , була ратифікована Законом України N 475/97-ВР від 17.07.97, та відповідно до ст.9 Конституції України є частиною національного законодавства.

Відповідно до ч.1 статті 6 Конвенції, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним та безстороннім судом ,встановленим законом - тобто право на доступ до суду.

Відповідно до ч.1 ст.6 КАС України , кожному гарантується право на захист його прав ,свобод та інтересів незалежним та неупередженим судом ,ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи в адміністративному суді ,до підсудності якого вона віднесена .

Відповідно до ст.17 КАС України до компетенції адміністративних судів відносяться, та підлягають розгляду в порядку адміністративного судочинства: спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності; спори з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби; спори між суб'єктами владних повноважень з приводу реалізації їхньої компетенції у сфері управління, у тому числі делегованих повноважень, а також спори, які виникають з приводу укладання та виконання адміністративних договорів; спори за зверненням суб'єкта владних повноважень у випадках, встановлених законом; спори щодо правовідносин, пов'язаних з виборчим процесом чи процесом референдуму.

Відповідно до ч.1 ст.18 КАС України( в ред. зі змінами та доповненнями ,діючими з 21.01.2010 року) місцевим загальним судам як адміністративним судам підсудні адміністративні справи, у яких однією зі сторін є орган чи посадова особа місцевого самоврядування, посадова чи службова особа органу місцевого самоврядування, крім тих, які підсудні окружним адміністративним судам;

Суд апеляційної інстанції вважає, що у порядку ч.1 ст.18 КАС України Татарбунарського районного суду Одеської області є повноважним судом за адміністративним позовом , де відповідачем є посадова особа місцевого самоврядування , предметом оскарження є її бездіяльність , прийняте розпорядження та зобов'язання вчинити певні дії, а зворотні доводи апелянта є безпідставними.

Крім того, доповнення до позовних вимог 17.12.2015 року щодо зобов'язання відповідача внести на розгляд Татарбунарської міської ради на найближчу сесію міської Ради питання «Про затвердження результатів таємного голосування, проведеного на 1-й сесії Татарбунарської міської Ради 19 листопада 2015 року», відбулось до початку розгляду справи по-суті ,що підтверджується журналами судових засідань від 07.12.2015 року та від 17.12.2015 року, та відповідає вимогам ст.137 КАС України .

Згідно вимог ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до п.4 ч.1 ст.26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються такі питання, зокрема обрання на посаду та звільнення з посади секретаря ради у порядку, передбаченому цим Законом.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.50 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» секретар сільської, селищної, міської ради працює в раді на постійній основі. Секретар ради обирається радою з числа її депутатів на строк повноважень ради за пропозицією відповідного сільського, селищного, міського голови. Пропозиція щодо кандидатури секретаря ради може вноситися на розгляд ради не менш як половиною депутатів від загального складу відповідної ради у разі, якщо, зокрема рада не підтримала кандидатуру на посаду секретаря ради, запропоновану відповідним сільським, селищним, міським головою.

Згідно ч. 15 ст. 46 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" порядок проведення першої сесії ради, порядок обрання голови та заступника (заступників) голови районної у місті, районної, обласної ради, секретаря сільської, селищної, міської ради, скликання чергової та позачергової сесії ради, призначення пленарних засідань ради, підготовки і розгляду питань на пленарних засіданнях, прийняття рішень ради про затвердження порядку денного сесії та з інших процедурних питань, а також порядок роботи сесії визначаються регламентом ради, з урахуванням вимог Закону України "Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності". До прийняття регламенту ради чергового скликання застосовується регламент ради, що діяв у попередньому скликанні.

Судом 1-ої інстанції було встановлено , що 19 листопада 2015 року о 14 години почала роботу перша сесія сьомого скликання Татарбунарської міської ради

Голова територіальної виборчої комісії оголосив про початок повноважень міського голови Татарбунарської міської ради, депутатів Татарбунарської міської ради сьомого скликання та передав головування на засіданні міському голові - Глущенка Андрія Петровича.

Радою було затверджено порядок денний першої сесії 7-го скликання. Згідно даного порядку денного відбулись вибори секретаря ради по кандидатурі ОСОБА_7, яку запропонував міський голова, однак, депутати не підтримали дану кандидатуру.

13 депутатами ради було запропоновано кандидатуру ОСОБА_6 для обрання на посаду секретаря ради, про що міському голові було подано відповідну письмову пропозицію з підписами. Також із числа депутатів було запропоновано і іншу кандидатуру на посаду секретаря міської ради .

Шляхом таємного голосування на посаду секретаря міської ради було більшістю голосів обрано ОСОБА_6

Головуючим на засіданні сесії міським головою - Глущенком А.П.не було поставлено на голосування рішення про затвердження результатів голосування радою щодо обрання ОСОБА_6 на посаду секретаря міської ради , та вказане рішення радою не приймалось.

Апеляційний суд погоджується із висновком суду 1-ої інстанції ,що вказана бездіяльність головуючого на засіданні сесії міського голови - Глущенка А.П. є порушенням п.3.1.14 ;3.3.12 Регламенту Татарбунарської міської ради, затвердженого рішенням Татарбунарської міської ради від 15.12.2010 року №4-VI призвела до неприйняття вказаного рішення радою.

23 листопада 2015 року розпорядженням Татарбунарського міського голови № 1-р «Про зупинення рішення першої сесії Татарбунарської міської ради VII скликання Татарбунарської міської ради від19 листопада 2015 року «Про обрання секретаря Татарбунарської міської ради», була зупинена дія рішення першої сесії VII скликання Татарбунарської міської ради «Про обрання секретаря ради» від 19.11.2015 року та зазначено внести його із врахуванням зауважень на повторний розгляд ради.

У зауваженнях ,що були додатком до розпорядження було вказано , що радою не були затверджені підсумки голосування по кандидатурам ОСОБА_6та ОСОБА_7, а збір підписів для внесення пропозиції щодо обрання на посаду секретаря Сергієнко Д.І. був здійснений до початку повноважень депутатів міської ради та пропозиції депутатів про включення в порядок денний даного питання також до початку повноважень депутатів.

Апеляційний суд погоджується із висновком суду 1-ої інстанції ,що розпорядження Татарбунарського міського голови № 1-р від 23 листопада 2015 року було прийняте у порушення вимог п.2 ч.4 ст.42, ч.4 ст.59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» , так як рішення сесії Татарбунарської міської ради про обрання секретаря міської ради за результатами голосування - не приймалося, а тому й не може бути зупиненим, а зауваження не підтверджені належними та допустимими доказами , та спростовуються стенограмою та протоколом першої сесії VII скликання Татарбунарської міської ради .

Згідно п. 30. Рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27 вересня 2001 р., рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя .

Однак, згідно п. 29 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Ruiz Torija v. Spain» від 9 грудня 1994 р., статтю 6 п. 1 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов'язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, оскільки ґрунтуються на невірному трактуванні апелянтом фактичних обставин і норм матеріального права, питання належної сплати судового збору повинні були з'ясовуватися при прийнятті судом 1-ої інстанції доповнень до позовної заяви ,але їх неналежне з'ясування не може тягнути за собою скасування правильного по-суті рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Згідно з ч.2 ст.200 КАС України (в редакції на момент вчинення процесуальної дії) не може бути скасовано правильне по-суті рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 198 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін.

Таким чином , апеляційний суд доходить до висновку, що не має підстав в межах доводів апеляційної скарги для скасування чи зміни постанови суду 1-ої інстанції .

Керуючись ч.1 ст. 195, ст.196, п.1 ч.1. ст.198, 200, п.1 ч.1 ст. 205,ст. 206,210, 211, 212 , ч. 5 ст. 254 КАС України, апеляційний суд

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу Глущенка Андрія Петровича-Татарбунарського міського голови - залишити без задоволення , а постанову Татарбунарського районного суду Одеської області від 18 грудня 2015 року - без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили негайно після її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України протягом 20-ти днів з дня набрання законної сили судовим рішенням суду апеляційної інстанції.

Головуючий

суддя-доповідач Кравець О.О.

Суддя Домусчі С.Д.

Суддя Коваль М.П.