Справа № 826/919/15
Суддя: Стрелець Т.Г.
Дата ухвалення: 2016-03-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"03" березня 2016 р. м. Київ К/800/36477/15

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі:

головуючого судді: суддів: Стрелець Т.Г., Голяшкіна О.В., Зайця В.С.,

розглянувши в письмовому провадженні касаційну скаргу ОСОБА_4

на постанову Окружного адміністративного суду м.Києва від 23 квітня 2015 року

та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 14 липня 2015 року

у справі №826/919/15

за позовом ОСОБА_5

до Державної реєстраційної служби України, Державного реєстратора прав

на нерухоме майно Державної реєстраційної служби України Дахно

Артема Михайловича,

треті особи: Реєстраційна служба Головного управління юстиції у місті Києві,

ОСОБА_4,

про скасування рішення та зобов'язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИЛА:

У січні 2015 року ОСОБА_5 звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративним позовом до Державної реєстраційної служби України, Державного реєстратора прав на нерухоме майно Державної реєстраційної служби України Дахно Артема Михайловича, треті особи: Реєстраційна служба Головного управління юстиції у місті Києві, ОСОБА_4, в якому, з урахування заяви про уточнення позовних вимог просив:

- скасувати рішення державного реєстратора Держаної Реєстраційної служби України Дахно А.М. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 5301187 від 27.08.2013 року, згідно якого зареєстровано право власності ОСОБА_4 на житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1;

- зобов'язати Державну реєстраційну службу України внести до Державного реєстру прав запис про скасування державної реєстрації права власності за записом: 3501187, за яким власником будинку, що розташований за адресою: АДРЕСА_1, зазначено ОСОБА_4

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 23 квітня 2015 року, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 14 липня 2015 року, позов задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 5301187 від 27 серпня 2013 року, прийняте державним реєстратором прав на нерухоме майно Державної реєстраційної служби України Дахно Артемом Миколайовичем, яким зареєстровано право власності ОСОБА_4 на житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1.

Обґрунтовуючи свою правову позицію, суди першої та апеляційної інстанції виходили з того, що для внесення записів про скасування державної реєстрації прав, скасування записів Державного реєстру прав заявник має подати рішення суду про скасування рішення державного реєстратора, що набрало законної сили.

Не погоджуючись з рішеннями судів попередніх інстанцій, ОСОБА_4 звернулася до Вищого адміністративного суду України з касаційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права, просить вищезазначені судові рішення скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.

В обґрунтування касаційної скарги зазначено, що суди попередніх інстанцій не встановили, чи має місце порушення прав позивача.

Справу розглянуто в порядку письмового провадження, встановленого пунктом 1 частини 1 статті 222 Кодексу адміністративного судочинства України.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши і обговоривши доводи касаційної скарги, перевіривши правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права і наданої ними правової оцінки обставин у справі, дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Згідно частини 2 статті 220 Кодексу адміністративного судочинства України, суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій в межах касаційної скарги.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що рішенням Деснянського районного суду міста Києва від 24 грудня 2012 року у справі №2-4988/2012 за позовом ОСОБА_4 до Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації, третя особа: Головне управління юстиції у міста Києві, про визнання права власності на житловий будинок за ОСОБА_4 в порядку спадкування за заповітом після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_9 визнано право власності на житловий будинок під літерою «А», рік забудови 1947-й, розташований за адресою АДРЕСА_1, відповідно до Технічного паспорту інвентарний № 46587, виготовленого Київським міським бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна станом на 03.03.2006 року, а саме: на приміщення «1-4» площею 7,1 кв.м, « 1-5» площею 23.3 кв.м., « 1-6» площею 9,2 кв. м., а також на приміщення « 2-5» площею 10,3 кв. м. та « 2-6» площею 13,3 кв. м. у вказаному будинку. Рішення суду набрало законної сили 04.01.2013 року (а.с. 78-84).

На підставі вищевказаного рішення 22 серпня 2013 року ОСОБА_4 подала до Державної реєстраційної служби України заяву про державну реєстрацію права на вказаний житловий будинок.

За результатами розгляду вказаної заяви, Державним реєстратором прав на нерухоме майно Державної реєстраційної служби України Дахно А.М. 27.08.2013 року прийнято рішення, про державну реєстрацію прав та їх обтяжень за індексним номером 5301187, за яким власником будинку зазначено ОСОБА_4 (а.с. 90).

Однак, рішенням Апеляційного суду м. Києва від 04.11.2014 року скасовано рішення Деснянського районного суду м. Києва від 24 грудня 2012 року та ухвалено нове рішення, яким у позові ОСОБА_4 до Деснянської районної в м.Києві державної адміністрації, третя особа: Головне управління юстиції у м. Києві про визнання права власності на житловий будинок - відмовлено.

На підставі рішення Апеляційного суду м. Києва від 04.11.2014 року ОСОБА_5, звернувся до Реєстраційної служби Головного управління юстиції у місті Києві із заявою про скасування державної реєстрації права власності ОСОБА_4 на житловий будинок.

Листом від 15 грудня 2014 року № 36137/0/11-14/5.5 Реєстраційна служба Головного управління юстиції у місті Києві повідомила позивача про те, що згідно з п. 2.6. Порядку прийняття і розгляду заяв про внесення змін до записів, внесення записів про скасування державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень та скасування записів Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 12 грудня 2011 року №3502/5, для внесення записів про скасування державної реєстрації прав, скасування записів Державного реєстру прав заявник подає рішення суду про скасування рішення державного реєстратора, що набрало законної сили.

Переглядаючи судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій, з урахуванням доводів касаційної скарги, колегія суддів Вищого адміністративного суду України виходить з наступного.

Згідно частини першої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

За визначенням пункту 8 статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України позивач - особа, на захист прав, свобод та інтересів якої подано адміністративний позов до адміністративного суду, а також суб'єкт владних повноважень, на виконання повноважень якого подана позовна заява до адміністративного суду.

Згідно частини 1 статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

З аналізу норм Кодексу адміністративного судочинства України випливає, що судовому захисту підлягають лише порушені, невизнані або оспорювані права, свободи та інтереси учасників адміністративних правовідносин. Так, до адміністративного суду вправі звернутися кожна особа, яка вважає, що її право чи охоронюваний законом інтерес порушено чи оспорюється. В контексті наведених приписів Кодексу адміністративного судочинства України підставою для звернення особи до суду з позовом є її суб'єктивне уявлення, особисте переконання в порушенні прав чи свобод, однак, обов'язковою умовою здійснення такого захисту судом є об'єктивна наявність відповідного порушеного права чи законного інтересу .

Вирішуючи спір, суди попередніх інстанцій належним чином не врахували вимоги вищевказаних норм.

Колегія суддів звертає увагу, що питання про можливість задоволення конкретних позовних вимог позивача, спрямованих на відновлення його прав, має вирішуватися, виходячи із суті заявлених вимог та наявності спірних правовідносин, які виникли безпосередньо між позивачем та відповідачем, протиправні дії якого, порушили його право. При цьому, факт порушення права позивача та, як наслідок, наявність спірних правовідносин потребують доведення та встановлення в ході судового розгляду справи.

З огляду на викладене, колегія суддів Вищого адміністративного суду України приходить до висновку, що рішення судів попередніх інстанцій підлягають скасуванню з направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Згідно статті 159 Кодексу адміністративного судочинства України, судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

За змістом частини 1 статті 220 Кодексу адміністративного судочинства України, суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі і не може досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні, та вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Згідно частини 2 статті 227 Кодексу адміністративного судочинства України підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, які унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

Оскільки судами попередніх інстанцій порушені вимоги щодо всебічного, повного та об'єктивного дослідження усіх фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, що призвело до ухвалення рішень, які не відповідають вимогам щодо законності та обґрунтованості і таке неправильне вирішення справи не може бути усунено судом касаційної інстанції, рішення судів попередніх інстанцій підлягає скасуванню з направленням справи на новий розгляд.

Під час нового розгляду суду першої інстанції слід врахувати вищенаведене та прийняти обґрунтоване та законне рішення за результатами повного, всебічного та об'єктивного розгляду всіх обставин справи в їх сукупності.

Керуючись статтями 220, 222, 223, 7, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 - задовольнити частково.

Постанову Окружного адміністративного суду м.Києва від 23 квітня 2015 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 14 липня 2015 року у справі №826/919/15 - скасувати.

Справу №826/919/15 направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді