Справа № 812/3/16
Суддя: Т.В. Смішлива
Дата ухвалення: 2016-03-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛУГАНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

Іменем України

14 березня 2016 рокуСєвєродонецькСправа № 812/3/16

Луганський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді: Смішливої Т.В.,

при секретарі судового засідання : Кравцовій Т.О.,

за участю

представника позивача Шайтури О.М. - керівника

представника відповідача Пивоварової Д.О., дов. № 6 від 28.07.2015

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Луганська фірма по агрохімічному обслуговуванню сільського господарства "Агрохім" до Сватівської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Луганській області про скасування податкових повідомлень-рішень,-

ВСТАНОВИВ:

04 січня 2016 року до Луганського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов товариства з обмеженою відповідальністю "Луганська фірма по агрохімічному обслуговуванню сільського господарства "Агрохім" до Сватівської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Луганській області, у якому позивач зазначив, що 05.12.2015 позивач отримав акт № 268/12-27-15-21833721 від 29.10.2015 про результати камеральної перевірки з питань своєчасності сплати до бюджету сум податку на прибуток за 2014 рік. При цьому, в акті вказано, що відповідальною особою є директор Пономарьов Р.М., у той час як керівником товариства є генеральний директор.

На підставі зазначеного акту відповідачем прийнято податкове повідомлення-рішення № від 14.12.2015 про нарахування штрафу у сумі 16701,68 грн. та податкове повідомлення-рішення № від 14.12.2015 про нарахування штрафу у сумі 92345,43 грн., які позивач вважає незаконними, оскільки, під час їх прийняття відповідач не врахував положення пункту 35 підрозділу 10 розділу ХХ Перехідних положень Податкового кодексу України тимчасово, до 31 грудня 2016 року включно, платникам податків, обсяг доходів та/або операцій яких за попередній (звітний) рік складав менше 20 млн гривень, штрафні (фінансові) санкції, нараховані на суму податкового зобов'язання, яку платник податків сплатив без оскарження податкового повідомлення-рішення в терміни, визначені цим Кодексом, скасовуються протягом 10 днів з дня сплати такого податкового зобов'язання у порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику.

У зв'язку з викладеним позивач просив суд винести рішення про скасування податкового повідомлення-рішення № від 14.12.2015 на суму 16701,68 грн. та податкового повідомлення-рішення № від 14.12.2015 на суму 92345,43 грн., як таких, що прийняті без достатніх підстав та не відповідають вимогам чинного законодавства.

Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав, надав пояснення, аналогічні викладеним у позові.

Представник відповідача не визнавши позов надав суду письмові заперечення у яких зазначив, що жодним нормативно - правовим актом не передбачено звільнення від сплати щомісячних авансових внесків з податку на прибуток (визначених згідно п. 57.1 ст.57 Податкового кодексу України) та від відповідальності за несвоєчасну сплату узгоджених грошових зобов'язань передбачену п.126.1 ст.126 Податкового кодексу України. Вказав, що позивач не звертався до податкового органу із заявами про розстрочення/відстрочення грошових зобов'язань/податкового боргу відповідно до п. 100.4, 100.5 ст.100 Податкового кодексу України. Копію Сертифікату (висновку) про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) Торгово-промисловою палатою України дійсно надано позивачем до ДПІ в Артемівському районі Луганської області, однак, до сертифікату не додано ні супровідного листа, ні заяви про відстроченні/розстрочення податкового боргу. Без зазначеної заяви податковий орган не мав змоги вирішити питання про відстроченні/розстрочення зобов'язань зі сплати авансових внесків з податку на прибуток. Вважав, що оскаржуване податкове повідомлення -рішення про застосування штрафних санкцій за несвоєчасну сплату авансових внесків з податку на прибуток винесено правомірно, а тому просив у задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог і наданих сторонами доказів, оцінивши докази відповідно до вимог ст.ст. 69-72 КАС України, суд приходить до такого.

Судом встановлено, що товариство з обмеженою відповідальністю "Луганська фірма по агрохімічному обслуговуванню сільського господарства "Агрохім", ідентифікаційний код 21833721, зареєстровано як юридичну особу, що підтверджено випискою з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, є платником податку на прибуток та на час прийняття оскаржуваних податкових повідомлень-рішень перебуває на податковому обліку в Сватівській об`єднаній державній податковій інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Луганській області (а.с. 6).

Позивачем як платником податку на прибуток 25.02.2014 подано до податкового органу податкову декларацію по податку на прибуток за 2013 рік № , у якій самостійно визначено розмір авансових внесків, які підлягають сплаті щомісячно у сумі 41991,00 грн., у тому числі у січні 2015 року (строк сплати 30.01.2015) та лютому 2015 року (строк сплати 28.02.2015). (а.с. 74-75)

Згідно декларації по податку на прибуток за 2014 рік № від 02.03.2015 позивачем самостійно визначено обов'язкові щомісячні авансові внески на 2015 рік у сумі 98653,00 грн. починаючи з березня 2015 року (а.с. 76-77).

Згідно акту № 268/12-27-15-21833721 від 29.10.2015 про результати камеральної перевірки ТОВ "Луганська фірма по агрохімічному обслуговуванню сільського господарства "Агрохім" з питань своєчасності сплати до бюджету сум податку на прибуток за 2014 рік встановлено порушення платником податків граничних термінів сплати сум податкового зобов'язання, зазначених у поданих ним податкових деклараціях по податку на прибуток від 02.03.2015 № та від 25.02.2014 № , на строк від 1 до 59 днів. (а.с. 7-10)

На підставі вказаного акту Світівською ОДПІ прийнято податкове повідомлення-рішення № від 14.12.2015 яким застосовано штраф у розмірі 20% у сумі 16701,68 грн. за порушення граничного строку сплати податкового зобов'язання з податку на прибуток на 59 днів від суми узгодженого зобов'язання в розмірі 83508,40 грн. (а.с. 11-12) та податкове повідомлення-рішення № від 14.12.2015 яким застосовано штраф у розмірі 10% у сумі 92345,43 грн. за порушення граничного строку сплати податкового зобов'язання з податку на прибуток на 30 днів від суми узгодженого зобов'язання в розмірі 923454,30 грн. (а.с. 13-14)

В акті перевірки податкового органу № 268/12-27-15-21833721 від 29.10.2015 наведено дані щодо несвоєчасної сплати позивачем авансових внесків з податку на прибуток за період з січня по травень 2015 року. Дані про дати сплати та строк затримки погашення податкового боргу відповідають даним інтегрованої картки платника податків ТОВ «Луганська фірма «Агрохім» (а.с. 85-107)

Інформація, відображена податковим органом в інтегрованих картках, відповідає даним позивача про дати сплати податкового боргу, а саме даним платіжних доручень про сплату у 2015 році податку на прибуток (а.с. 44-55), а також листам позивача про зарахуванні переплати податку на додану вартість у рахунок погашення податкового боргу зі сплати авансових внесків на прибуток (а.с. 115-118)

Так, представником відповідача надано суду лист ТОВ «Луганська фірма «Агрохім» № 10 від 27.01.2015 про зарахуванні переплати податку на додану вартість у рахунок погашення податкового боргу зі сплати авансових внесків на прибуток за січень 2015 року у сумі 41991,00 грн., який зареєстровано у ДПІ в Артемівському районі м. Луганська ГУ Міндоходів в Луганській області 27.03.2015 за № 259/10. Доказів того що вказаний лист подано до податкового органу раніше ніж 27.03.2015 позивачем не надано (а.с. 115)

Згідно інтегрованої картки позивача з податку на додану вартість кошти у сумі 41991,00 грн списані на погашення податкового боргу з авансових внесків на прибуток 30.03.2015, тобто, на наступний робочий день після реєстрації заяви платника оскільки 27.03.2015 це п'ятниця, а 28 та 29 березня 2015 року - вихідні дні. (а.с. 113)

Згідно листа позивача № 18 від 17.02.2015 (зареєстровано у ДПІ в Артемівському районі м. Луганська 28.04.2015 за № 384) зараховано переплату податку на додану вартість у рахунок погашення податкового боргу зі сплати авансових внесків на прибуток за лютий 2015 року у сумі 50000,00 грн. Зарахування коштів здійснено у день надходження заяви до ДПІ. (а.с. 116)

На виконання листа ТОВ «Луганська фірма «Агрохім» № 83 від 19.05.2015 (зареєстровано ДПІ в Артемівському районі м. Луганська 21.05.2015 за № 511) зараховано переплату податку на додану вартість у рахунок погашення податкового боргу зі сплати авансових внесків на прибуток за травень 2015 року у сумі 50000,00 грн. (а.с. 117)

Сватівською ОДПІ, на підставі листа позивача № 114 від 23.06.2015 здійснено зарахування переплати податку на додану вартість у рахунок погашення податкового боргу зі сплати авансових внесків на прибуток за 2015 року у сумі 300000,00 грн. (а.с. 118)

Те, що зазначені листи надходили до ДПІ в Артемівському районі м. Луганська у дати, вказані податковим органом на листах ТОВ «Луганська фірма «Агрохім», підтверджено реєстраційним журналом запитів, пропозицій, заяв ДПІ в Артемівському районі м. Луганська за 2015 рік. (а.с. 132-136)

Згідно пп.14.1.156 п.14.1 ст.14 ПК України - податкове зобов'язання - сума коштів, яку платник податків, у тому числі податковий агент, повинен сплатити до відповідного бюджету як податок або збір на підставі, в порядку та строки, визначені податковим законодавством (у тому числі сума коштів, визначена платником податків у податковому векселі та не сплачена в установлений законом строк). Базовий податковий (звітний) період - період, за який платник податків зобов'язаний здійснювати розрахунки податків, подавати податкові декларації (звіти, розрахунки) та сплачувати до бюджету суми податків та зборів, крім випадків, передбачених цим Кодексом, коли контролюючий орган зобов'язаний самостійно визначити суму податкового зобов'язання платника податку.(п. 33.3 ст.33 ПК України).

Водночас, у контексті розуміння Податкового кодексу України, штрафні (фінансові) санкції визначаються, як плата у вигляді фіксованої суми та/або відсотків, що справляється з платника податків у зв'язку з порушенням ним вимог податкового законодавства та іншого законодавства, контроль за дотриманням яких покладено на контролюючі органи, а також штрафні санкції за порушення у сфері зовнішньоекономічної діяльності.

Таким чином, з правового аналізу вищезазначених норм права випливає, що податкове зобов`язання визначається суб`єктом господарювання самостійно та, як у даному випадку, фіксується у податкових деклараціях, у той час як штрафні (фінансові) санкції є тією мірою відповідальності, яка застосовується відповідним суб`єктом владних повноважень, зокрема, за порушення граничних строків сплати вищезазначених грошових зобов`язань. Отже, підсумовуючи вищезазначене, суд зазначає, що вказані поняття мають різну правову природу, можуть існувати самостійно одне від одного та підлягають сплаті платником податків в окремому порядку.

Положеннями п.11 ст.56 ПК України встановлено, що не підлягає оскарженню грошове зобов'язання, самостійно визначене платником податків.

У відповідності до абз. 1 п. 57.1 ст. 57 ПК України визначено, що платник податків зобов'язаний самостійно сплатити суму податкового зобов'язання, зазначену у поданій ним податковій декларації, протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого цим Кодексом для подання податкової декларації, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Матеріалами справи підтверджено та фактично не заперечувалось позивачем, що ТОВ «Луганська фірма «Агрохім» відповідно до наданих платіжних доручень та листів про зарахуванні переплати податку на додану вартість у рахунок погашення податкового боргу зі сплати авансових внесків на прибуток сплачено лише частину податкових зобов'язань з авансового внеску на прибуток, розрахованого на 2015 рік, з порушенням гранично встановлених строків сплати таких податкових зобов'язань.

При цьому, достовірність зазначення граничних термінів сплати та фактичні дати сплати вказаних податкових зобов'язань, відображені в акті перевірки податкового органу позивачем не оскаржуються.

Пунктом 152.4 статті 152 Податкового кодексу України визначено, що у разі якщо платник податку, який прийняв рішення про сплату консолідованого податку, сплачує авансовий внесок з податку згідно з підпунктом 153.3.2 пункту 153.3 статті 153 цього Кодексу, такий авансовий внесок сплачується за місцезнаходженням юридичної особи та її відокремлених підрозділів пропорційно питомій вазі суми витрат відокремлених підрозділів, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування відповідно до положень цього розділу, в загальній сумі таких витрат цього платника податку, визначених у останній податковій звітності, поданій таким платником податку.

Відповідно до підпункту 153.3.1 пункту 153.3 статті 153 Податкового кодексу України у разі прийняття рішення щодо виплати дивідендів емітент корпоративних прав, на які нараховуються дивіденди, проводить зазначені виплати власнику таких корпоративних прав незалежно від того, чи є оподатковуваний прибуток, розрахований за правилами, визначеними статтею 152 цього Кодексу , чи ні.

Згідно з підпунктом 153.3.2 пункту 153.3 статті 153 цього Кодексу крім випадків, передбачених підпунктом 153.3.5 цього пункту, емітент корпоративних прав, який приймає рішення про виплату дивідендів своїм акціонерам (власникам), нараховує та вносить до бюджету авансовий внесок із податку в розмірі ставки, встановленої пунктом 151.1 статті 151 цього Кодексу, нарахованої на суму дивідендів, що фактично виплачуються, без зменшення суми такої виплати на суму такого податку. Зазначений авансовий внесок вноситься до бюджету до/або одночасно з виплатою дивідендів.

Обов'язок з нарахування та сплати авансового внеску з цього податку, за визначеною пунктом 151.1 статті 151 цього Кодексу ставкою, покладається на будь-якого емітента корпоративних прав, що є резидентом, незалежно від того, є такий емітент або отримувач дивідендів платником податку чи має пільги зі сплати податку, надані цим Кодексом, чи у вигляді застосування ставки податку іншої, ніж встановлена в пункті 151.1 статті 151 цього Кодексу (крім платників цього податку, які підпадають під дію статті 156 цього Кодексу ).

Підпунктом 153.3.4 пункту 153.3 статті 153 Податкового кодексу України передбачено, що у разі якщо сума авансового внеску, попередньо сплаченого протягом звітного періоду, перевищує суму податкових зобов'язань підприємства - емітента корпоративних прав за податком на прибуток такого звітного періоду, сума такого перевищення переноситься у зменшення податкових зобов'язань наступного податкового періоду, а при отриманні від'ємного значення об'єкта оподаткування такого наступного періоду - на зменшення податкових зобов'язань майбутніх податкових періодів.

Поряд з цим, суд звертає увагу, що за приписами абз. 1 пункту 87.9 статті 87 Податкового кодексу України, у разі наявності у платника податків податкового боргу контролюючі органи зобов'язані зарахувати кошти, що сплачує такий платник податків, в рахунок погашення податкового боргу згідно з черговістю його виникнення незалежно від напряму сплати, визначеного платником податків.

З правового аналізу вищезазначеної норми права випливає, що з моменту вступу в дію Податкового кодексу України законодавцем передбачено право податкового органу щодо зарахування коштів, які сплачує платник податків в рахунок погашення податкового боргу згідно з черговістю його виникнення незалежно від напряму сплати.

Також, згідно абз. 2 пункту 87.9 статті 87 Податкового кодексу України, спрямування коштів платником податків на погашення грошового зобов'язання перед погашенням податкового боргу забороняється, крім випадків спрямування цих коштів на виплату заробітної плати та єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування.

Отже, у контексті розуміння вищевказаних норм права, законодавцем, як необхідну умову виникнення за суб`єктом господарювання можливості спрямування коштів на погашення грошових зобов`язань, визначається саме відсутність у такого платника податків непогашеного податкового боргу.

Однак, як вбачається з матеріалів справи та не заперечувалось представником позивача як під час подання даного адміністративного позову, так і в ході судових засідань, ТОВ «Луганська фірма «Агрохім» самостійно узгоджені грошові зобов`язання за податковими деклараціями з податку на прибуток за 2013 та за 2014 роки сплачені несвоєчасно та не в повному обсязі, а відтак за підприємством позивача обліковувався несплачений податковий борг.

Відповідно до п.4 розділу III Порядку № 755 нарахування узгоджених сум грошових зобов'язань за податками, зборами, митними платежами та сум єдиного внеску, нарахованих до сплати, в інтегрованій картці платника здійснюється датою граничного строку сплати таких нарахувань.

Відповідальність за порушення строків сплати узгодженого грошового зобов'язання передбачена п. 126.1 статті 126 Податкового кодексу України, згідно якого у разі якщо платник податків не сплачує узгоджену суму грошового зобов'язання протягом строків, визначених цим Кодексом, такий платник податків притягується до відповідальності у вигляді штрафу у таких розмірах: при затримці до 30 календарних днів включно, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов'язання, - у розмірі 10 відсотків погашеної суми податкового боргу; при затримці більше 30 календарних днів, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов'язання, - у розмірі 20 відсотків погашеної суми податкового боргу.

Таким чином, за несплату платником податків узгодженої суми грошового зобов'язання у саме у гранично встановлений термін законодавець для такого платника передбачив негативні наслідки у вигляді штрафних санкцій. Вказана правова позиція узгоджується з правовою позицією Верховного суду України, яка викладена в постанові від 16.06.2015 у справі № 21-377а15.

Щодо посилання позивача на Закон України від 17.07.2015 № 655-VIII, яким внесено зміни до Податкового кодексу України щодо зменшення податкового тиску на платників податків, зокрема на п. 35, суд зазначає наступне.

Так, відповідно до п. 35 Закону № 655VIII, тимчасово, до 31.12.2016 року включно, платникам податків, обсяг доходів та/або операцій яких за попередній (звітній) рік складав менше 20 млн. грн. штрафні (фінансові) санкції, нараховані на суму податкового зобов'язання, яку платник податків сплатив без оскарження податкового повідомлення-рішення в терміни, визначені цим Кодексом, скасовуються протягом 10 днів з дня сплати такого податкового зобов'язання.

За даними інтегрованої картки, а також з акту звірення розрахунків № 1083-20 від 25.11.2015 (а.с. 43) вбачається, що на час винесення податковим органом оскаржуваних податкових повідомлень рішень у ТОВ «Луганська фірма «Агрохім» відсутня заборгованість з авансових внесків з податку на прибуток підприємств.

У зв'язку з цим та на підставі п. 35 підрозділу 10 розділу ХХ Податкового кодексу України позивач вважає протиправним застосування до нього штрафних санкцій оскаржуваними податковими повідомленнями-рішеннями.

Суд вважає таку позицію позивача помилковою, оскільки в даному випадку має місце не порушення строку сплати податкового зобов'язання визначеного податковим органом, а несвоєчасна сплата самостійно визначеного платником податкового зобов'язання. Тому положення зазначені п. 35 підрозділу 10 розділу ХХ Податкового кодексу України в даному випадку не застосовуються.

Посилання позивача на наявність у нього сертифікату Торгово-промислової палати України про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) № 3785, яким засвідчено настання для ТОВ «Луганська фірма «Агрохім» форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) щодо обов'язку платника податків сплати авансового внеску з податку на прибуток за червень, липень, серпень, вересень, жовтень, листопад, грудень 2014 року та січень, лютий, березень 2015 року, як на підставу для звільнення від відповідальності за несвоєчасну сплату податкових зобов'язань суд вважає необґрунтованим.

Відповідно до норм статті 32 Податкового кодексу України зміна строку сплати податку та збору здійснюється шляхом перенесення встановленого податковим законодавством строку сплати податку та збору або його частини на більш пізній строк. Зміна строку сплати податку здійснюється у формі відстрочки або розстрочки.

Згідно з пунктом 100.2 статті 100 Податкового кодексу України платник податків має право звернутися до контролюючого органу із заявою про розстрочення та відстрочення грошових зобов'язань або податкового боргу. Платник податків, який звертається до контролюючого органу із заявою про розстрочення, відстрочення грошових зобов'язань, вважається таким, що узгодив суму такого грошового зобов'язання.

Відповідно до пункту 100.4 статті 100 Податкового кодексу України підставою для розстрочення грошових зобов'язань або податкового боргу платника податків є надання ним достатніх доказів існування обставин, перелік яких визначається Кабінетом Міністрів України, що свідчать про наявність загрози виникнення або накопичення податкового боргу такого платника податків, а також економічного обґрунтування, яке свідчить про можливість погашення грошових зобов'язань та податкового боргу та/або збільшення податкових надходжень до відповідного бюджету внаслідок застосування режиму розстрочення, протягом якого відбудуться зміни політики управління виробництвом чи збутом такого платника податків.

Згідно з пункту 100.5 статті 100 Податкового кодексу України підставою для відстрочення грошових зобов'язань або податкового боргу платника податків є надання ним доказів, перелік яких визначається Кабінетом Міністрів України, що свідчать про наявність дії обставин непереборної сили, що призвели до загрози виникнення або накопичення податкового боргу такого платника податків, а також економічного обґрунтування, яке свідчить про можливість погашення грошових зобов'язань або податкового боргу та/або збільшення податкових надходжень до відповідного бюджету внаслідок застосування режиму відстрочення, протягом якого відбудуться зміни політики управління виробництвом чи збутом такого платника податків.

Відповідно до постанови Кабінету міністрів України від 27 грудня 2010 року № 1235 «Про затвердження переліку обставин, що свідчать про наявність загрози виникнення або накопичення податкового боргу, і доказів існування таких обставин» доказами, що підтверджують факт настання зазначених обставин є висновок Торгово-промислової палати про настання обставин непереборної сили чи стихійного лиха на території України, рішення Президента України про оголошення окремих місцевостей України зоною надзвичайної екологічної ситуації, затверджені Верховною Радою України.

Отже, наданий позивачем сертифікат № 3785 про настання обставин непереборної сили є однією з підстав для звернення із заявою щодо розстрочення або відстрочення грошових зобов'язань або податкового боргу. Однак, позивач не надав будь-яких підтверджуючих документів звернення до податкового органу із заявою про розстрочення або відстрочення грошових зобов'язань або податкового боргу з податку на прибуток та авансових внесків з податку на прибуток, тому викладені обставини не є достатнім обґрунтуванням щодо звільнення від відповідальності за порушення строків сплати.

Згідно ч.3 ст.2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до приписів ст. 11 Кодексу адміністративного судочинства України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Кожна особа, яка звернулася за судовим захистом, розпоряджається своїми вимогами на свій розсуд, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Таким правом користуються й особи, в інтересах яких подано адміністративний позов, за винятком тих, які не мають адміністративної процесуальної дієздатності.

Отже, проаналізувавши вищевикладене, суд приходить до висновку про недоведеність та необґрунтованість позовних вимог, а відтак даний адміністративний позов задоволенню не підлягає.

Судові витрати у випадку відмови у позові позивачу не відшкодовуються.

Керуючись ст.ст. 69-72, 87, 94, 158-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні позовних вимог товариства з обмеженою відповідальністю "Луганська фірма по агрохімічному обслуговуванню сільського господарства "Агрохім" до Сватівської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Луганській області про скасування податкових повідомлень-рішень від 14.12.2015 № та № відмовити повністю.

Постанова суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого Кодексом адміністративного судочинства України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Повний текст постанови складено та підписано 17 березня 2016 року.

Суддя Т.В. Смішлива