Справа № 817/2937/15
Суддя: Гломб Ю.О.
Дата ухвалення: 2016-03-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 817/2937/15

04 березня 2016 року м. Рівне

Рівненський окружний адміністративний суд у складі судді Гломба Ю.О. за участю секретаря судового засідання Мідлік А.В. та сторін і інших осіб, які беруть участь у справі:

позивача: представник ОСОБА_1

відповідача 1: представник Здибель Р.О. відповідача 2: представник не прибув

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом

Фізичної особи-підпиємця ОСОБА_4

до Державної податкової інспекції у м.Рівному Головного управління ДФС у Рівненській області до Головного управління Державної казначейської служби України у Рівненській області

про скасування податкового повідомлення - рішення, визнання протиправною бездіяльність та стягнення коштів

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа-підпиємець ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до Державної податкової інспекції у м. Рівному Головного управління ДФС у Рівненській області, Головного управління Державної казначейської служби України у Рівненській області про скасування податкового повідомлення-рішення форми «В1» № від 09.06.2015 року, яким зменшено суму бюджетного відшкодування з податку на додану вартість за лютий 2015 року на суму 5983,18 грн.; визнання протиправною бездіяльності щодо не надання висновку державній казначейській службі про суми відшкодування податку на додану вартість за лютий 2015 року; стягнення з Державного бюджету суми бюджетного відшкодування з податку на додану вартість за лютий 2015 року в розмірі 150739,00 грн.

До початку розгляду справи по суті позивачем подано заяву про зміну (збільшення) підстав позову та предмету позову, в якій просить суд скасувати винесене Державною податковою інспекцією у м. Рівному Головного управління ДФС у Рівненській області податкове повідомлення- рішення форми «В1» від 09.06.2015 року № , яким зменшено суму бюджетного відшкодування з податку на додану вартість за лютий 2015 року на суму 5983,18 грн., визнати протиправною бездіяльність Державної податкової інспекції у м. Рівному Головного управління ДФС у Рівненській області по не наданню висновку державній казначейській службі про суми відшкодування податку на додану вартість за лютий 2015 року, червень 2015 року та липень 2015 року, зобов'язати Державну податкову інспекцію у м. Рівному Головного управління ДФС у Рівненській області прийняти висновок із значенням суми бюджетної заборгованості з податку на додану вартість за лютий 2015 року в розмірі 150739 (сто п'ятдесят тисяч сімсот тридцять дев'ять) гривень, за червень 2015 року в розмірі 5876 (п'ять тисяч вісімсот сімдесят шість) гривень, за липень 2015 року в розмірі 8206 (вісім тисяч двісті шість) гривень та подати його Головному управлінню Державної казначейської служби України у Рівненській області.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що згідно поданої до ДПІ у м. Рівному податкової декларації з ПДВ за лютий 2015 року з урахуванням уточнюючого розрахунку та додатків, сума залишку від'ємного значення попередніх звітних (податкових) періодів, яка підлягає бюджетному відшкодуванню на рахунок платника у банку становить 150739 грн., згідно поданої податкової декларацією з ПДВ за червень 2015 року з урахуванням розрахунку коригування та додатків, сума бюджетного відшкодування податку на додану вартість на рахунок платника у банку становить 5876 грн., згідно з поданою податковою декларацією з ПДВ за липень 2015 року та додатків, сума бюджетного відшкодування податку на додану вартість на рахунок платника у банку становить 8206 грн. При цьому зазначив, що правомірність заявленого бюджетного відшкодування в декларації з ПДВ за лютий 2015 року в сумі 144755,82 грн. підтверджено актом перевірки від 26.05.2015 року №50/17-16-15-02/НОМЕР_5, а також правомірність заявленого бюджетного відшкодування за червень 2015 року в сумі 5876 грн. та за липень 2015 року в сумі 8206 грн. підтверджено довідкою №1247/17-16-17-01/НОМЕР_5 від 19.10.2015 року.

Крім того позивач пояснив, що протягом перевіряємого періоду займався здійсненням вантажних перевезень автомобілями, а тому з метою належного підтримання транспортних засобів в справному стані ним в період з липня 2014 року по лютий 2015 року придбавалися відповідні запчастини. Так, позивач стверджував, що у ході проведення перевірки ним було надано податкові накладні, докази оплати, а також інші документи на підтвердження здійснення діяльності автомобільним транспортом. Зазначені обставини, на переконання позивача, свідчать про безпідставність висновків податкового органу щодо порушення статті 198 ПК України, та як наслідок, протиправність винесеного податкового повідомлення-рішення від 09.06.2015 року, яким зменшено суму бюджетного відшкодування з податку на додану вартість за лютий 2015 року на суму 5983,18 грн.

У поданих суду письмових поясненнях представник позивача повідомив, що у проваджені Рівненського окружного адміністративного суду перебувала справа №817/3150/15, у ході розгляду якої судом було підтверджено правомірність включення позивачем витрат на придбання запчастин у контрагентів ТОВ «КПП Центр» 69), ФОП ОСОБА_5 (НОМЕР_3), ТОВ «Мадок» 68), ПП «Моторне ательє» 78), ТОВ «Пневмоцентр Плюс» 67), ФОП ОСОБА_6 (НОМЕР_4) до складу валових витрат підприємницької діяльності за 2014 рік. Відповідні обставини, що встановлені у ході судового розгляду справи №817/3150/15 в частині підтвердження використання транспортних засобів у господарській діяльності позивача та доведення правомірності віднесення понесених витрат на придбання запчастин до валових витрат, що пов'язані із господарською діяльністю позивача, спростовують висновки податкового органу щодо неправомірного формування податкового кредиту по податку на додану вартість сплаченого у складі вартості придбаних вказаних запчастин, що лягло в основу висновків про завищення податкового кредиту за відповідний період, а відтак завищення від'ємного значення різниці між сумою податкового зобов'язання та сумою податкового кредиту, а тому і завищення суми бюджетного відшкодування за відповідний період. Таким чином, як переконаний позивач, зменшення суми бюджетного відшкодування з податку на додану вартість за лютий 2015 року на суму 5983,18 грн. та винесення податкового повідомлення-рішення № від 09.06.2015 року є протиправним, а відтак спірне податкове повідомлення-рішення підлягає скасуванню.

Враховуючи те, що позивач правомірно сформував податковий кредит, правильно визначив від'ємне значення різниці між сумою податкового зобов'язання та сумою податкового кредиту, а також вірно відобразив суму податку на додану вартість, що підлягає до відшкодування із бюджету у податкових деклараціях за відповідні періоди, та зважаючи на те, що податковий орган не виконав приписів податкового законодавства та не подав до органу, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, висновку із зазначенням суми податку на додану вартість, яка належить до відшкодування з бюджету та не перерахував на рахунок позивача вказану суму податку на додану вартість, вважаючи порушеним своє право на отримання бюджетного відшкодування по податку на додану вартість у встановленому законом порядку позивач звернувся до суду про оскарження протиправної бездіяльності податкового органу та скасування спірного податкового повідомлення-рішення.

У ході судового розгляду представник позивача позовні вимоги підтримав з наведених підстав та просив суд позов задовольнити.

Відповідач 1 - Державна податкова інспекція у м. Рівному Головного управління ДФС у Рівненській області подав до суду письмові заперечення, в яких зазначив, що відповідно до акту від 26.05.2015 року №50/17-16-1502/НОМЕР_5 було встановлено порушення ст. 198, п.200,1, п.200.2, п.200.3, п.200.4 ст. 200 ПК України, зазначені висновки гуртуються на тому, що вартість придбаних запасних частин не може бути віднесена до складу податкового кредиту, оскільки неможливо ідентифікувати, що даний товар призначався для використання в господарській діяльності платника та сума ПДВ, сплачена у зв'язку з таким придбанням, не включається до складу податкового кредиту, а отже збільшення бюджетного відшкодування є неправомірним, в результаті чого було винесено оспорюване податкове повідомлення-рішення за формою «В1» від 09.06.2015 року №, яким зменшено суму бюджетного відшкодування з податку на додану вартість за лютий 2015 року на суму 5983 (п'ять тисяч дев'ятсот вісімдесят три) гривні 18 копійок та застосовано штрафну санкцію в розмірі 2991 (дві тисячі дев'ятсот дев'яносто дев'ять) гривень 59 копійок.

В судовому засіданні представник відповідача зазначив, що матеріали перевірки були передані до слідчого підрозділу, а відтак у податкового органу відсутні підстави для надання висновків щодо сум бюджетного відшкодування. З таких підстав просив суд відмовити в задоволенні позовних вимог.

Відповідач 2 - Головне управління Державної казначейської служби України в Рівненській області в судове засідання явку представника не забезпечив, про дату час та місце судового розгляду справи повідомлявся судом належним чином. Письмових заперечень на адміністративний позов не подавав.

Оскільки судом явка представника відповідача 2 обов'язковою не визнавалась, суд вважав за можливе здійснити судовий розгляд за відсутності представника відповідача 2.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши представлені документи та інші зібрані по справі матеріали, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню частково з таких підстав.

Як встановлено судом, ОСОБА_4 є суб'єктом господарської діяльності, який зареєстрований як фізична особа-підприємець 11.09.2007 року в виконавчому комітеті Рівненської міської ради, РНОКПП НОМЕР_5, перебуває на податковому обліку у ДПІ у м. Рівному Головного управління ДФС у Рівненській області з 12.09.2007 року на загальній системі оподаткування та є платником податку на додану вартість (свідоцтво НОМЕР_6 від 05.09.2012 року).

З матеріалів справи вбачається, що згідно поданої ОСОБА_4 до Державної податкової інспекції у м. Рівному податкової декларації з податку на додану вартість за лютий 2015року з урахуванням уточнюючого розрахунку та додатків, від'ємне значення різниці між сумою податкового зобов'язання та сумою податкового кредиту, відображене у рядку 19 декларації, складає 5883 грн. та відображена у рядку 30 декларації сума залишку від'ємного значення попередніх звітних (податкових) періодів, яка підлягає бюджетному відшкодуванню на рахунок платника у банку в розмірі 150739 грн., яку сформовано з урахуванням залишку від'ємного значення різниці між сумою податкового зобов'язання та сумою податкового кредиту, нарахованої за попередні звітні (податкові) періоди, а саме: за період жовтень 2012 року - січень 2015 року.

У травні 2015 року на підставі направлення від 13.05.2015 року №73/263/17-16-17-01 та №74/264/17-16-17-01 посадовими особами Державної податкової інспекції у м. Рівному Головного управління ДФС у Рівненській області проведено позапланову виїзну перевірку правомірності нарахування ФОП ОСОБА_4, РНОКПП НОМЕР_5, від'ємного значення різниця між сумою податкового зобов'язання і сумою податкового кредиту за період жовтень 2012 року по січень 2015 року та бюджетного відшкодування податку на додану вартість задекларованого на рахунок платника у банку згідно декларації за лютий 2015 року.

За результатами перевірки складено акт від 26.05.2015 року №50/17-16-15-02/НОМЕР_5, у якому зроблено висновок щодо порушення ст. 198, п. 200.1., п.200.2, п.200.3, п.200.4 ст. 200 при відображенні ФОП ОСОБА_4 у декларації за лютий 2015 року, що призвело до завищення суми залишку від'ємного значення на суму 5983,18 грн., в т.ч.: липень 2014 року на суму 2128,84 грн., серпень 2014 року на суму 186,66 грн., вересень 2014 року на суму 698,98 грн., жовтень 2014 року на суму 902,88 грн., листопад 2014 року на суму 488,18 грн., грудень 2014 року на суму 1304,24 грн., січень 2015 року на суму 273,40 грн., яка підлягає бюджетному відшкодуванню на рахунок платника у банку у сумі 5983,18 грн. (рядок 30), завищення від'ємного значення різниці між сумою податкового зобов'язання та сумою податкового кредиту за лютий 2015 року на суму 1736,50 грн. (рядок 19).

На підставі вищенаведеного висновку акту перевірки відповідачем 1 винесено податкове повідомлення-рішення форми «В1» від 09.06.2015 року №, яким позивачу зменшено суму бюджетного відшкодування з податку на додану вартість за лютий 2015 року на суму 5983,18 грн. та застосовано штрафну санкцію в розмірі 2991,59 грн.

Однак, з даними висновками податкового органу, які покладені в основу оскаржуваного податкового повідомлення-рішення, суд не погоджується за наступних підстав.

За обставинами справи зменшення позивачу суми бюджетного відшкодування за оспорюваним податковим повідомлення-рішенням проведено контролюючим органом на підставі висновку перевірки позивача (акт від 26.05.2015 року №50/17-16-15-02/НОМЕР_5) про завищення залишку від'ємного значення різниці між сумою податкового зобов'язання та сумою податкового кредиту за попередні періоди, а саме: липень 2014 року - січень 2015 року, а також завищення від'ємного значення різниці між сумою податкового зобов'язання та сумою податкового кредиту за лютий 2015 року, внаслідок неправомірного віднесення сум податку на додану вартість, сплачених позивачем контрагентам у складі ціни за придбані запчастини до транспортних засобів позивача.

Таким чином, правомірність спірного податкового повідомлення-рішення залежить від доведення факту протиправного формування позивачем відповідних сум податкового кредиту за операціями з контрагентами щодо придбання зазначених запчастин.

Як слідує з акта перевірки позивача від 26.05.2015 року №50/17-16-15-02/НОМЕР_5, в основі висновків про неправомірне формування позивачем сум податкового кредиту за період липень 2014 року - лютий 2015 року покладені твердження податкового органу, що придбані у наступних контрагентів: ТОВ «КПП Центр» 69), ФОП ОСОБА_5 (НОМЕР_3), ТОВ «Мадок» 68), ПП «Моторне ательє» 78), ТОВ «Пневмоцентр Плюс» 67), ФОП ОСОБА_6 (НОМЕР_4) запасні частини не призначались для автомобілів позивача та не встановлено їх використання у господарській діяльності позивача, у зв'язку з чим перевіряючими зроблено висновок про неправомірність включення сум ПДВ, сплачених у вартості таких запчастин, до складу податкового кредиту за відповідні звітні періоди.

Проте, у провадженні Рівненського окружного адміністративного суду перебувала справа №817/3152/15, за результатом розгляду якої постановою від 26.11.2015 року, що набрала законної сили 12.01.2016 року, адміністративний позов фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 до Державної податкової інспекції у м. Рівному Головного управління ДФС у Рівненській області задоволено. При цьому мотивом для задоволення позовних вимог, поряд з іншим, слугувало доведення перед судом здійснення платником податків закупівлі запасних частин до автомобілів та отримання послуг по їх ремонту у ТОВ «КПП Центр», ФОП ОСОБА_5, ТОВ «Мадок», ПП «Моторне ательє», ТОВ «Пневмоцентр Плюс», ФОП ОСОБА_6. Дані факти встановлені судом на підставі первинних документів: видаткових накладних, актів здачі-приймання робіт, актів виконаних робіт, дефектних актів по виявленню несправностей. За висновком суду у даній справі контролюючий орган не вправі не визнавати факт понесення витрат на ремонт автомобілів, які безпосередньо беруть участь у підприємницькій діяльності позивача, та від належного та справного стану яких залежить факт отримання доходів підприємцем, а відтак і використання у власній господарській діяльності.

Відповідно до частини 1 статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України, обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Згідно з частиною 2 статті 14 Кодексу адміністративного судочинства України, постанови та ухвали суду в адміністративних справах, що набрали законної сили, є обов'язковими до виконання на всій території України.

Статтею 225 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що постанова або ухвала суду, яка набрала законної сили, є обов'язковою для осіб, які беруть участь у справі, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України.

Обставини, які були встановлені постановою, що набрала законної сили, в одній адміністративній справі не можуть оспорюватися в іншій судовій справі за участю тих самих сторін.

Оскільки висновки податкового органу про неправомірне віднесення сум податку на додану вартість, сплачених позивачем у вартості придбаних запчастин до автомобілів, побудовані на твердженнях контролюючого органу про невикористання придбаних вказаних запчастин у господарській діяльності позивача та, як наслідок, відсутність права формування за рахунок відповідних сум податку на додану вартість сум податкового кредиту, спростовані постановою Рівненського окружного адміністративного суду від 26.11.2015 року, що набрала законної сили, де судом встановлено фактичне використання придбаних запчастин у ході господарської діяльності позивача, суд за наведених обставин вважає доведеним належними та допустимими доказами помилковість висновків податкового органу про придбання позивачем запчастин, що були ним використані не у ході господарської діяльності.

Щодо правомірності формування позивачем сум податкового кредиту та визначення від'ємного значення різниці між сумою податкового зобов'язання та сумою податкового кредиту за відповідні періоди, а також відображення суми бюджетного відшкодування податку на додану вартість, суд зазначає наступне.

Порядок формування податкового кредиту по податку на додану вартість та визначення суми податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або відшкодуванню з Державного бюджету України (бюджетному відшкодуванню), строки проведення відповідних розрахунків визначаються статтями 198 - 200 Податкового кодексу України від 02.12.2010 року №2755-VІ, що підлягає до застосування у редакції на момент виникнення спірних правовідносин.

Згідно пункту 198.1 статті 198 ПК України (у редакції на момент виникнення спірних правовідносин), право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг; б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.

Пунктом 198.3 статті 198 ПК України (у редакції на момент виникнення спірних правовідносин) встановлено, що податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Відповідно до пункту 198.6 статті 198 ПК України (у редакції на момент виникнення спірних правовідносин) не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими п.201.11 ст.201 цього Кодексу. У разі коли на момент перевірки платника податку органом державної податкової служби суми податку, які попередньо віднесені до податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними цим пунктом документами, платник податку несе відповідальність відповідно до закону.

В силу пункту 201.10 статті 201 ПК України (у редакції на момент виникнення спірних правовідносин), податкова накладна видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Таким чином, право на формування податкового кредиту з податку на додану вартість виникає у платника податків за фактичного (реального) здійснення оподатковуваних операцій постачальником на користь покупця; наявності причинно-наслідкового зв'язку між операцією з придбання товарів чи послуг та потребою використання в господарській діяльності; документального підтвердження факту здійснення господарської операції сукупністю належним чином складених (оформлених) первинних та інших документів (у т.ч. платіжних), які супроводжують операції певного виду та підтверджують їх фактичне виконання; наявності у покупця належним чином складеної податкової накладної, яка має усі обов'язкові реквізити.

Отже слід зазначити, що факт здійснення витрат на придбання запчастин та факт правомірного використання їх безпосередньо у підприємницькій діяльності позивача встановлений судовим рішенням, що набрало законної сили, а відтак не підлягає повторному доказуванню. Крім того, факт сплати суми податку на додану вартість у ціні таких витрат підтверджений податковими накладними, до форми та змісту яких зауважень у контролюючого органу немає.

За таких обставин, виходячи з аналізу вищевказаних норм податкового законодавства суд дійшов висновку про відсутність підстав у відповідача 1 для висновків про неправомірне віднесення позивачем сум податку на додану вартість, сплачених у складі вартості товару, що використовувався у ході господарської діяльності, до складу податкового кредиту, а відтак і визначення від'ємного значення різниці між сумою податкового зобов'язання та сумою податкового кредиту, а також суми, що підлягає до бюджетного відшкодування, оскільки інші підстави для висновків про неправомірне формування позивачем податкового кредиту за наслідками відповідних операцій, як слідує із викладеного у акті перевірки, у відповідача відсутні.

Судом також враховується, що за висновком оперуповноваженого СДСБЕЗ Рівненського МВ УМВС України в Рівненській області, затвердженого начальником Рівненського МВ УМВС України в Рівненській області 30.06.2015 року, проведення перевірки за матеріалами, зареєстрованими в Журналі єдиного обліку заяв і повідомлень про вчинені кримінальні правопорушення та інші події за №13480 від 22.06.2015 припинено (щодо можливого замаху на заволодіння ФОП ОСОБА_4).

За таких обставин податкове повідомлення-рішення форми «В1» від 09.06.2015 року №, яким позивачу зменшено суму бюджетного відшкодування з податку на додану вартість за лютий 2015 р на суму 5983,18 грн. підлягає скасуванню.

Судом також враховано, що у висновку акту перевірки від 26.05.2015 року №50/17-16-15-02/НОМЕР_5 містяться відомості про те, що перевіркою не встановлено порушень при відображенні ФОП ОСОБА_4 у декларації з ПДВ за лютий 2015 року бюджетного відшкодування податку на додану вартість у сумі 144755,82 грн.

Також згідно з поданою позивачем до Державної податкової інспекції у м. Рівному податкової декларації з податку на додану вартість за червень 2015 року з урахуванням розрахунку коригування та додатками, від'ємне значення різниці між сумою податкового зобов'язання та сумою податкового кредиту, відображене у рядку 19 декларації, складає 5876 грн., та сума бюджетного відшкодування податку на додану вартість на рахунок платника у банку, відображена у рядку 23.2 декларації в розмірі 5876грн.

Крім того, згідно з поданою позивачем до Державної податкової інспекції у м. Рівному податкової декларації з податку на додану вартість за липень 2015 року та додатками, від'ємне значення різниці між сумою податкового зобов'язання та сумою податкового кредиту, відображене у рядку 19 декларації, складає 8206 грн. та сума бюджетного відшкодування податку на додану вартість на рахунок платника у банку, відображена у рядку 23.2 декларації в розмірі 8206 грн.

Державною податковою інспекцією у м. Рівному Головного управління ДФС у Рівненській області проведено документальну позапланову виїзну перевірку правомірності нарахування ФОП ОСОБА_4, РНОКПП НОМЕР_5, від'ємного значення різниці між сумою податкового зобов'язання та податкового кредиту за червень 2015 року та бюджетного відшкодування податку на додану вартість, задекларованого на рахунок платника у банку по декларації з ПДВ за червень 2015 року, а також від'ємного значення різниці між сумою податкового зобов'язання та податкового кредиту за липень 2015 року та бюджетного відшкодування податку на додану вартість, задекларованого на рахунок платника у банку по декларації з ПДВ за липень 2015 року.

За результатами перевірки 19.10.2015 року складено довідку №1247/17-16-17-01/НОМЕР_5, згідно висновків якої не встановлено порушень при відображенні ФОП ОСОБА_4 у декларації з ПДВ за червень 2015 року від'ємного значення різниці між сумою податкового зобов'язання та податкового кредиту червень 2015 року у сумі 5876 грн. та бюджетного відшкодування податку на додану вартість, задекларованого на рахунок платника у банку по декларації з ПДВ за червень 2015 року у сумі 5876 грн. та не встановлено порушень при відображенні ФОП ОСОБА_4 у декларації з ПДВ за липень 2015 року від'ємного значення різниці між сумою податкового зобов'язання та податкового кредиту за липень 2015 року у сумі 8206 грн. та бюджетного відшкодування податку на додану вартість, задекларованого на рахунок платника у банку по декларації з ПДВ за липень 2015 року у сумі 8206 грн.

За наведених обставин, суд вважає доведеним належними та допустимими доказами правомірність задекларованих позивачем до відшкодування з бюджету сум податку на додану вартість за лютий 2015 року в сумі 144755,82 грн., червень 2015 року в сумі 5876 грн., липень 2015 року в сумі 8206 грн.

Згідно з положеннями пункту 200.7 та п. 200.10 статті 200 ПК України (у редакції на момент виникнення спірних правовідносин) платник податку, який має право на отримання бюджетного відшкодування та прийняв рішення про повернення суми бюджетного відшкодування, подає відповідному контролюючому органу податкову декларацію та заяву про повернення суми бюджетного відшкодування, яка відображається у податковій декларації. Протягом 30 календарних днів, що настають за граничним терміном отримання податкової декларації, контролюючий орган проводить камеральну перевірку заявлених у ній даних.

Згідно з пунктом 200.11 ПК України (у редакції на момент виникнення спірних правовідносин) за наявності достатніх підстав, які свідчать, що розрахунок суми бюджетного відшкодування було зроблено з порушенням норм податкового законодавства, контролюючий орган має право провести документальну позапланову виїзну перевірку платника для визначення достовірності нарахування такого бюджетного відшкодування протягом 30 календарних днів, що настають за граничним терміном проведення камеральної перевірки.

Перелік достатніх підстав, які надають право податковим органам на позапланову виїзну документальну перевірку платника податку на додану вартість для визначення достовірності нарахування бюджетного відшкодування податку, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до пунктів 200.12 та 200.13 статті 200 ПК України контролюючий орган зобов'язаний у п'ятиденний строк після закінчення перевірки подати органу, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів висновок із зазначенням суми, що підлягає відшкодуванню з бюджету. На підставі отриманого висновку відповідного контролюючого органу орган, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, видає платнику податку зазначену в ньому суму бюджетного відшкодування шляхом перерахування коштів з бюджетного рахунка на поточний банківський рахунок платника податку в обслуговуючому банку протягом п'яти операційних днів після отримання висновку контролюючого органу.

Таким чином, у разі виконання платником податку, який має право на отримання бюджетного відшкодування, передбачених пунктами 200.7 та 200.8 статті 200 ПК України вимог, та підтвердження достовірності нарахування такого відшкодування податковим органом за результатами проведення камеральної чи документальної позапланової виїзної перевірки, цей орган зобов'язаний у п'ятиденний строк після закінчення перевірки подати органу Державного казначейства України висновок із зазначенням суми, що підлягає відшкодуванню з бюджету.

Протягом п'яти операційних днів після отримання зазначеного висновку орган Державного казначейства України повинен видати платнику податку зазначену в ньому суму бюджетного відшкодування шляхом перерахування коштів з бюджетного рахунка на поточний банківський рахунок платника податку в обслуговуючому банку.

Стосовно визначення моменту, з якого у податкового органу виник обов'язок подати органу, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, висновок із зазначенням суми податку, що підлягає відшкодуванню з бюджету, суд зазначає наступне.

Статтею 3 ПК України (у редакції на момент виникнення спірних правовідносин) визначено, що до складу податкового законодавства України належать чинні міжнародні договори, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України і якими регулюються питання оподаткування. Якщо міжнародним договором, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України, встановлено інші правила, ніж ті, що передбачені цим Кодексом, застосовуються правила міжнародного договору.

В свою чергу, при обчисленні строків у цивільних, комерційних і адміністративних справах, включаючи процедуру стосовно таких справ, якщо такі строки встановлені законом або судовим чи адміністративним органом, застосовуються положення Європейської конвенції про обчислення строків від 16.05.1972 року №ETS-076 (далі - Конвенція).

Оскільки податкові правовідносини належать до адміністративних, суд вважає, що правила обчислення строків, встановлені Конвенцією, підлягають застосуванню при обрахунку початку перебігу строків, визначених у статті 200 ПК України.

Відповідно до статті 3 Конвенції, строки, обчислені у днях, тижнях, місяцях і роках починаються опівночі dies a quo і спливають опівночі dies ad quem.

За змістом статті 2 цієї Конвенції термін "dies a quo" означає день, з якого починається відлік строку, а термін "dies ad quem" означає день, у який цей строк спливає.

Крім того, згідно зі статтею 5 Конвенції, при обчисленні строку суботи, неділі та офіційні свята враховуються. Однак, якщо dies ad quem строку, до спливу якого має бути здійснена та чи інша дія, припадає на суботу, неділю, офіційне свято чи день, який вважається офіційним святом, встановлений строк подовжується на перший робочий день, який настає після них.

Отже, в разі, якщо останній день вказаного строку припадає на вихідний або святковий день, то даний строк продовжується на наступний робочий день.

Суд встановив, що перевірка позивача проводилась з 13.05.2015 року по 19.05.2015 року, термін перевірки не продовжувався (пункт 2.1. акта від 26.05.2015 року №50/17-16-15-02/НОМЕР_5).

Таким чином, обов'язок податкового органу подати висновок органу, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, протягом п'яти робочих днів, що настали після закінчення перевірки, почався з 20.05.2015 року та закінчився 25.05.2015 року (включно).

Однак, відповідач 1 в порушення вказаних вище приписів податкового законодавства впродовж установленого строку (з 20.05.2015 року по 25.05.2015 року) відповідний висновок органу, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, не подав, чим допустив протиправну бездіяльність, порушивши законні інтереси платника податку щодо отримання бюджетного відшкодування податку на додану вартість.

Таким чином, враховуючи, що позивачем виконані всі необхідні умови для отримання бюджетного відшкодування з податку на додану вартість, а відповідач 1 не вчинив визначених законом дій, спрямованих на перерахування позивачу бюджетного відшкодування, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог в частині визнання протиправною бездіяльності відповідача 1 щодо не надання висновку до відповідача 2 про суми відшкодування податку на додану вартість позивачу за лютий 2015 року в сумі 144755,82 грн., червень 2015 року в сумі 5876 грн., липень 2015 року в сумі 8206 грн.

Задовольняючи заявлені позовні вимоги в частині суд врахував наступне.

Як вже зазначалось судом, пунктами 200.11 - 200.13 статі 200 ПК України (у редакції на момент виникнення спірних правовідносин), передбачено проведення контролюючим органом документальної позапланової виїзної перевірки платника для визначення достовірності нарахування суми бюджетного відшкодування податку на додану вартість у встановлений строк, по закінченню якої у контролюючого органу виникає обов'язок у п'ятиденний строк подати органу, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, висновок із зазначенням суми, що підлягає відшкодуванню з бюджету. Враховуючи те, що відповідна перевірка платника проводиться контролюючим органом за для саме визначення достовірності нарахування суми бюджетного відшкодування, то включенню до відповідного висновку підлягають підтверджені податковим органом суми бюджетного відшкодування.

Такі висновки суду узгоджуються із приписами пункту 200.14 статті 200 ПК України (у редакції на момент виникнення спірних правовідносин), згідно якого якщо за результатами камеральної або документальної позапланової виїзної перевірки контролюючий орган виявляє невідповідність суми бюджетного відшкодування сумі, заявленій у податковій декларації, то податковий орган, зокрема, у разі перевищення заявленої платником податку суми бюджетного відшкодування над сумою, визначеною контролюючим органом за результатами перевірок, надсилає платнику податку податкове повідомлення, в якому зазначаються сума такого перевищення та підстави для її вирахування (підпункт б).

Тобто, якщо за наслідками перевірки контролюючий орган виявляє факт, зокрема, завищення платником суми податку на додану вартість, що підлягає бюджетному відшкодуванню за відповідний період, це має наслідком направлення платнику податку податкового повідомлення із зазначенням суми перевищення та підстави для вирахування відповідної суми.

Так, за висновками акта документальної позапланової виїзної перевірки позивача від 26.05.2015 року №50/17-16-15-02/НОМЕР_5 перевіркою не встановлено порушень при відображенні позивачем у декларації з ПДВ за лютий 2015 року та бюджетного відшкодування ПДВ у сумі 144755,82 грн. (рядок 23.2).

За таких обставин, за правилами пункту 200.12 статті 200 ПК України (у редакції на момент виникнення спірних правовідносин) відповідач 1 був зобов'язаний у п'ятиденний строк після закінчення вказаної перевірки позивача (з 20.05.2015 року по 25.05.2015 року) подати відповідачу 2 відповідний висновок із зазначенням 144755,82 грн. податку на додану вартість, що підлягає відшкодуванню з бюджету за лютий 2015 року.

Таким чином, оскільки встановлення податковим органом факту завищення платником суми податку на додану вартість, що підлягає бюджетному відшкодуванню, за нормами статті 200 ПК України (у редакції на момент виникнення спірних правовідносин) не має наслідком подання висновку щодо суми бюджетного відшкодування до органу казначейського обслуговування, твердження позивача щодо протиправності бездіяльності відповідача 1 в частині неподання до державної казначейської служби висновку про бюджетне відшкодування податку на додану вартість у розмірі 5983,18 грн. не знайшли свого підтвердження у ході судового розгляду, відтак позовні вимоги в цій частині не підлягають до задоволення.

При цьому суд зазначає, що перевіряючи рішення, дію чи бездіяльність суб'єкта владних повноважень на відповідність закріпленим частиною третьою статті 2 КАС України критеріям, суд не втручається у повноваження суб'єкта владних повноважень та не порушує його компетенцію поза межами перевірки за названими критеріями згідно норм КАС України. Завдання адміністративного судочинства полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання прав та вимог законодавства, інакше було б порушено принцип розподілу влади.

Принцип розподілу влади заперечує надання адміністративному суду адміністративно-управлінських повноважень - ключовим завданням якого є здійснення правосуддя.

Суд наголошує, що суд не може втручатись в діяльність суб'єкта владних повноважень та підміняти його в частині реалізації ним власних повноважень, в тому числі шляхом прийняття замість рішення, що оскаржується, іншого рішення, яке б відповідало закону та давати вказівки, які б свідчили про вирішення питань, що належать до компетенції такого суб'єкта владних повноважень.

Вказана правова позиція узгоджується з висновками Верховного Суду України, викладеними у постанові від 05.12.2006 року по справі №21-527во06, та є обов'язковою для врахування в силу вимог частини першої статті 244-1 Кодексу адміністративного судочинства України.

Як вже йшлося вище, згідно пункту 200.13. статті 200 ПК України (у редакції на момент виникнення спірних правовідносин) на підставі отриманого висновку відповідного контролюючого органу орган, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, видає платнику податку зазначену в ньому суму бюджетного відшкодування шляхом перерахування коштів з бюджетного рахунка на поточний банківський рахунок платника податку в обслуговуючому банку протягом п'яти операційних днів після отримання висновку контролюючого органу.

Отже, реалізація процедури проведення відшкодування платнику сум податку на додану вартість із бюджету відповідно до норм ПК України покладено на податковий орган та орган, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, та не може вирішуватись судом поза межами, встановленими законом.

Відповідно до статті 19 Конституції України, правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачене законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

За результатами судового розгляду адміністративної справи суд дійшов висновку, що відповідач 1 належними та допустимими доказами не підтвердив правомірності своєї позиції у спірних правовідносинах. Натомість зібраними у справі та дослідженими судом доказами доведено, що правомірно заявлена позивачем сума бюджетного відшкодування податку на додану вартість за лютий 2015 року в сумі 144755,82 грн., червень 2015 року в сумі 5876 грн., липень 2015 року в сумі 8206 грн. не відшкодована платнику податків протягом строку, визначеного статтею 200 ПК України.

Обираючи належний спосіб захисту порушеного права позивача суд вважає доцільним зобов'язати відповідача 1 подати до відповідача 2 висновок про суми відшкодування податку на додану вартість позивачу за лютий 2015 року в сумі 144755,82 грн., за червень 2015 року 5876 грн., за липень 2015 року 8206 грн.

Згідно з частиною першою статті 94 КАС України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа. А відповідно до частини третьої цієї ж статті КАС України якщо адміністративний позов задоволено частково, судові витрати, здійснені позивачем, присуджуються йому відповідно до задоволених вимог, а відповідачу - відповідно до тієї частини вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Таким чином, враховуючи частину задоволених позовних вимог присудженню позивачу підлягають 527,34 грн. судового збору.

Керуючись статтями 160-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Позов задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення - рішення Державної податкової інспекції у м.Рівному Головного управління ДФС у Рівненській області форми "В1" № від 09.06.2015.

Визнати протиправною бездіяльність Державної податкової інспекції у м.Рівному Головного управління ДФС у Рівненській області щодо не надання висновку до Головного управління Державної казначейської служби України у Рівненській області про суми відшкодування податку на додану вартість Фізичній особі-підпиємцю ОСОБА_4 за лютий 2015 року в сумі 144755,82 грн., червень 2015 року в сумі 5876 грн., липень 2015 року в сумі 8206 грн.

Зобов'язати Державну податкову інспекцію у м.Рівному Головного управління ДФС у Рівненській області щодо подати до Головного управління Державної казначейської служби України у Рівненській області висновок про суми відшкодування податку на додану вартість Фізичній особі-підпиємцю ОСОБА_4 за лютий 2015 року в сумі 144755,82 грн. (сто сорок чотири тисячi сімсот п'ятдесят п'ять грн. 82 коп.) грн., червень 2015 року 5876 грн. (п'ять тисяч вісімсот сімдесят шість грн.), липень 2015 року 8206 грн. (вісім тисяч двісті шість грн.).

В решті позовних вимог відмовити.

Присудити на користь позивача Фізична особа-підпиємець ОСОБА_4 за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень Державна податкова інспекція у м.Рівному Головного управління ДФС у Рівненській області судовий збір у розмірі 527,34 грн.

Постанова суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга подається до Житомирського апеляційного адміністративного суду через Рівненський окружний адміністративний суд. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Житомирського апеляційного адміністративного суду.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 КАС України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя Гломб Ю.О.