Справа № 446/202/16-а
Суддя: Котормус Т. І.
Дата ухвалення: 2016-03-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 446/202/16-а
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.03.2016 року м. Камянка-Бузька

12:55 год.

Камянка-Бузький районний суд Львівської області у складі:

головуючого судді Котормуса Т.І.;

за участі секретаря судового засідання Карпа Г.М.;

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду, справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Державної архітектурно-будівельної інспекції України в особі Департаменту архітектурно-будівельної інспекції України у Львівській області, ОСОБА_2 інспектора будівельного нагляду Департаменту державної архітектурно-будівельної інспекції у Львівській області Державної архітектурно-будівельної інспекції України ОСОБА_3 про скасування постанови № 13/203-фпз, за участі третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: ОСОБА_4 та ОСОБА_5 по справі про адміністративне правопорушення від 28.12.2015 р.,

ВСТАНОВИВ:

28 січня 2016 року до Камянка-Бузького районного суду Львівської області надійшла позовна заява ОСОБА_1 до відповідачів Державної архітектурно-будівельної інспекції України в особі Департаменту архітектурно-будівельної інспекції України у Львівській області, ОСОБА_2 інспектора будівельного нагляду Департаменту державної архітектурно-будівельної інспекції у Львівській області Державної архітектурно-будівельної інспекції України ОСОБА_3 в якій позивач просить суд: 1. Визнати дії ОСОБА_2 інспектора будівельного нагляду Департаменту державної архітектурно-будівельної інспекції у Львівські області Державної архітектурно-будівельної інспекції України ОСОБА_3 щодо складання Постанови №1з/203-ф/пз по справі про адміністративне правопорушення від 28.12.2015р. про адміністративне правопорушення про накладення на позивача адміністративного стягнення у вигляді штрафу в сумі 5100 гривень, за порушення ч. 2 ст. 148-42 КУпАП незаконними; 2. Визнати Постанову №1з/203-ф/пз по справі про адміністративне правопорушення від 28.12.2015р. протиправною та скасувати її, а провадження по справі закрити.

В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що 21.12.2015р. на ТзОВ "Завод нестандартного технологічного обладнання" де він працює директором прибули працівники Департаменту ДАБІ у Львівській області з направленням на проведення перевірки обєкту будівництва на вул. Голубовича 37, замовником якого є ТзОВ "Завод нестандартного технологічного обладнання". Після їх прибуття він запропонував працівникам ДАБІ відмовитись від вчинення незаконних дій з приводу проведення перевірки. Вважає перевірку незаконною, оскільки пунктом 3 Прикінцевих положень Закону України "Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи" №71-VIII від 28.12.2014р. заборонено проведення таких перевірок в 2015 та 2016 роках.

Також вказує на порушення порядку притягнення його до адміністративної відповідальності, зокрема зазначає, що його взагалі не повідомляли про розгляд справи про адміністративне правопорушення ні поштою, ні телефоном, відомості про розгляд справи не передавались на підприємство, у звязку із чим він був фактично позбавлений права надати будь-які пояснення, подати докази та скористатись правовою допомогою. Зазначає, що оскаржувану постанову отримав лише 18.01.2016р. коли і зміг з нею ознайомитись.

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не прибув, однак надав суду клопотання про розгляд справу без його участі у звязку із неможливістю прибути в судове засідання за станом здоровя.

Представник позивача ОСОБА_1 адвокат ОСОБА_6 в судовому засідання підтримав доводи позовної заяви з підстав наведених у позовній заяві у повному обсязі. Також пояснив, що оскаржувана постанова є незаконною, а дії протиправними, оскільки на підприємстві вже раніше проводилась аналогічна перевірка, а на даний час проведення такої є неможливим, так як №71-VIII від 28.12.2014р. заборонено проведення будь-яких перевірок контролюючими органами за виключенням випадків, під які не підпадає спірний випадок. Наголосив, що Постановою КМУ від 13.08.2014р. №408 визначено перелік контролюючих органів, до яких віднесено зокрема Держахбудінспекція.

В подальшому, в судове засідання, яке було призначене на 17.03.2016р. представник позивача не прибув, однак надав суду клопотання про розгляд справи без його участі, у звязку із неможливістю його участі в судовому засіданні.

Представник відповідача ДАБІ України ОСОБА_7 в судовому засіданні заперечив проти задоволення позову у повному обсязі. Зокрема зазначив, що перевірка була ініційована у звязку із зверненнями мешканців сусіднього будинку. При виході на місце працівники підприємства не допустили працівників ДАБІ України у звязку із чим було складено протокол про правопорушення у сфері містобудування, а також припис про усунення порушень у сфері містобудування, в подальшому було складено оскаржувану постанову. Зазначив, що дії працівників ДАБІ є правомірними, оскільки перевірка проводилась відповідно до Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" та Постанови КМУ від 23.11.2011р. "Про затвердження порядку здійснення державного архітектурно будівельного контролю".

В подальшому, в судове засідання, яке було призначене на 17.03.2016р. представник відповідача не прибув, однак надав суду клопотання про розгляд справи без його участі, у звязку із неможливістю його участі в судовому засіданні.

Відповідач ОСОБА_2 інспектор будівельного нагляду Департаменту державної архітектурно-будівельної інспекції у Львівські області ОСОБА_3 в судове засідання, яке було призначене на 25.02.2016р. зявився та повідомив, що він заперечує проти задоволення позову, оскільки його постанова винесена у відповідності до процедури визначеної законом та за наявності відповідних підстав. В подальшому відповідач в судові засідання не зявлявся, хоча про час та місце судового розгляду був повідомлений належним чином.

Треті особи ОСОБА_4 та ОСОБА_5, які залучені до участі у даній справі ухвалою суду від 04.03.2016р. в судове засідання не прибули, однак надали суду відповідні заяви в яких повідомили, що просять справу розглядати без їх участі, а також те, що вони підтримують заперечення відповідача.

Враховуючи наявність відповідних заяв від осіб, які беруть участь у справі, а також враховуючи факт неявки одного з відповідачів, який не зявився в судове засідання будучи належним чином повідомленим про час та місце судового розгляду, суд, у відповідності до ч. 4 ст. 122 та ч. 6 ст. 128 КАС України розглядав справу в порядку письмового провадження.

Заслухавши думку учасників судового процесу, дослідивши матеріали адміністративної справи у їх сукупності та взаємозвязку, суд встановив наступні обставини справи та відповідні до них правовідносини.

Як видно з матеріалів справи та що не заперечується сторонами по справі, позивач ОСОБА_1 працює директором ТзОВ "Завод нестандартного технологічного обладнання".

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення №27/1/1480-ф від 21.12.2015р., який складено інспектором будівельного нагляду у присутності позивача, керівником ТзОВ " Завод нестандартного технологічного обладнання" ОСОБА_1 не допущено посадових осіб Департаменту ДАБІ у Львівській області до проведення позапланової перевірки на проведення будівельних робіт на вул. Голубовича, 34 у м. Львові, чим порушив п. 1 ч. 4 ст. 41 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" та пп. 1 п. 11 Порядку здійснення державного архітектурно-будівельного контролю, затвердженого Постановою КМУ від 23.05.2011р. №553, чим вчинив адміністративне правопорушення передбачене ч. 2 ст. 188-42 КУпАП. (а.с. 74-75).

Постановою №1з/203-ф/пз від 28.12.2015р. головний інспектор будівельного нагляду ОСОБА_3, розглянувши протокол про адміністративне правопорушення №27/1/1480-ф від 21.12.2015р. вирішив визнати ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 188-41 КУпАП та накласти на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 5100,00 грн. (а.с. 9-11).

Оцінюючи доводи позивача щодо неправомірності винесення зазначеної постанови, а також доводи відповідачів щодо правомірності таких дій, суд виходив з наступних мотивів та положень закону.

Відповідно до п. 1 ч. 4 ст. 41 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" посадові особи органів державного архітектурно-будівельного контролю під час перевірки мають право безперешкодного доступу до місць будівництва об'єктів та до об'єктів, що підлягають обов'язковому обстеженню.

На виконання даної норми Закону, Постановою Кабінету Міністрів України від 23 травня 2011 р. №553 затверджено Порядок здійснення державного архітектурно-будівельного контролю (надалі - Порядок). Відповідно до п. 7 цього Порядку, підставами для проведення позапланової перевірки є зокрема звернення фізичних чи юридичних осіб про порушення суб'єктом містобудування вимог містобудівного законодавства.

Судом встановлено і що також не заперечується сторонами по справі, що проведення спірної позапланової перевірки ТзОВ "Завод нестандартного технологічного обладнання" проводилось на підставі звернення фізичних осіб мешканців сусідніх будинків щодо порушення містобудівного законодавства при будівництві за адресою м. Львів, вул. Голубовича, 37.

Відтак, суд дійшов до висновку, що працівники ДАБІ у Львівській області при проведенні спірної позапланової перевірки діяли в межах та на підставі повноважень наданих законом, що відповідає положенням ст. 19 Конституції України.

Причому оцінюючи посилання позивача та його представника про наявність законодавчої заборони на проведення такої перевірки згідно Закону України "Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи" №71-VIII від 28.12.2014р. (надалі Закон №71-VIII від 28.12.2014р.) суд розцінює їх як безпідставні виходячи із наступного.

Так, відповідно до п. 3 Прикінцевих положень Закону №71-VIII від 28.12.2014р., установити, що у 2015 та 2016 роках перевірки підприємств, установ та організацій, фізичних осіб - підприємців з обсягом доходу до 20 мільйонів гривень за попередній календарний рік контролюючими органами здійснюються виключно з дозволу Кабінету Міністрів України, за заявкою суб'єкта господарювання щодо його перевірки, згідно з рішенням суду або згідно з вимогами Кримінального процесуального кодексу України. Зазначене обмеження не поширюється:з 1 січня 2015 року на перевірки суб'єктів господарювання, що ввозять на митну територію України та/або виробляють та/або реалізують підакцизні товари, на перевірки дотримання норм законодавства з питань наявності ліцензій, повноти нарахування та сплати податку на доходи фізичних осіб, єдиного соціального внеску, відшкодування податку на додану вартість; з 1 липня 2015 року на перевірки платників єдиного податку другої і третьої (фізичні особи - підприємці) груп, крім тих, які здійснюють діяльність на ринках, продаж товарів у дрібнороздрібній торговельній мережі через засоби пересувної мережі, за винятком платників єдиного податку, визначених пунктом 27 підрозділу 10 розділу XX "Перехідні положення" Податкового кодексу України, з питань дотримання порядку застосування реєстраторів розрахункових операцій.

Згідно ст. 41.1. Податкового кодексу України, контролюючими органами є органи доходів і зборів - центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування єдиної державної податкової, державної митної політики в частині адміністрування податків і зборів, митних платежів та реалізує державну податкову, державну митну політику, забезпечує формування та реалізацію державної політики з адміністрування єдиного внеску, забезпечує формування та реалізацію державної політики у сфері боротьби з правопорушеннями при застосуванні податкового та митного законодавства, а також законодавства з питань сплати єдиного внеску (далі - центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику), його територіальні органи.

Відтак, системний аналіз цих двох норм закону свідчить, що обмеження щодо проведення перевірок, яке передбачено у п. 3 Прикінцевих положень Закону №71-VIII від 28.12.2014р. стосується виключно центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування єдиної державної податкової, державної митної політики і не поширюється на інші органи державної влади, які здійснюють контроль за субєктами господарювання, в т.ч. на Державну архітектурно-будівельну інспекцію України.

Такий висновок суд робить оскільки вважає, що прийняття Закону №71-VIII від 28.12.2014р. було спрямовано на проведення податкової реформи, що випливає із назви цього закону та із пояснювальної записки до нього, відповідно до якої прийняття зазначеного законопроекту було обумовлено необхідністю реалізації заходів щодо економного та раціонального використання державних коштів та приведення до фінансових можливостей дії положень окремих Законів України.

Також, суд відзначає, що ані Законом №71-VIII від 28.12.2014р., ані будь-яким іншим нормативно-правовим актом не вносились зміни, щодо обмежень при проведенні перевірки, до існуючих Законів України та Постанов КМУ, які регулюють питання діяльності Державної архітектурно-будівельної інспекції України, які є спеціальними актами при реалізації повноважень відповідачем.

Посилання представника позивача на Постанову КМУ від 13.08.2014р. №408 суд вважає також недоречним, оскільки дана постанова була прийнята у звязку із запровадженням статтею 31 Закону України Про Державний бюджет України на 2014 рік обмежень на проведення перевірок державними інспекціями та іншими контролюючими органами, тобто є такою, що прийнята до моменту прийняття Закону №71-VIII від 28.12.2014р. та регулює спеціальні правовідносини, які виникли при реалізації Закону України Про Державний бюджет України на 2014 рік і не поширюється на правовідносини, які виникли між сторонами у 2015 році.

Отже, суд вважає, що позивач безпідставно здійснював не допуск працівників ДАБІ до обєкту будівництва, а тому в його діях є склад адміністративного правопорушення, яке визначено у ч. 2 ст. 188-42 КУпАП і передбачає відповідальність за недопущення посадових осіб органів державного архітектурно-будівельного контролю на об'єкти будівництва під час здійснення ними державного архітектурно-будівельного контролю.

Щодо посилань позивача на порушення порядку притягнення його до адміністративної відповідальності, зокрема на не повідомлення його про розгляд справи про адміністративне правопорушення суд відзначає наступне.

Як видно із протоколу про адміністративне правопорушення №27/1/1480-ф від 21.12.2015р. такий складався у присутності позивача ОСОБА_1 та він його підпис, дав пояснення, отримав його другий примірник. У даному протоколі міститься повідомлення про те, що розгляд справи про адміністративне правопорушення відбудеться о 12:20 год. 28.12.2015р.

У своїх письмових поясненнях ОСОБА_1 вказує, що підпис у протоколі від 21.12.2015р. дійсно його (а.с. 89).

Таким чином, суд дійшов до переконання, що при винесенні оскаржуваної постанови не порушено право особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 на ознайомлення із часом та місцем розгляду справи про адміністративне правопорушення, а відтак він мав можливість взяти участь у розгляді справи, надати пояснення і скористатись правовою допомогою. Відтак, це посилання позивача суд також відхиляє.

Враховуючи, що судом досліджено всі доводи позивача, які викладені у його позовній заяві і які суд вважає необґрунтованими, то суд дійшов до висновку, що у задоволенні адміністративного позову слід відмовити повністю.

Керуючись ст. ст. 2, 6, 8, 9-11, 69-71, 159-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України,

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Державної архітектурно-будівельної інспекції України в особі Департаменту архітектурно-будівельної інспекції України у Львівській області, ОСОБА_2 інспектора будівельного нагляду Департаменту державної архітектурно-будівельної інспекції у Львівській області Державної архітектурно-будівельної інспекції України ОСОБА_3 про скасування постанови № 13/203-фпз, за участі третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: ОСОБА_4 та ОСОБА_5 по справі про адміністративне правопорушення від 28.12.2015 р. відмовити повністю.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Львівського апеляційного адміністративного суду через Камянка-Бузький районний суд Львівської області. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції. Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення.

Суддя