Справа № 826/17599/15
Суддя: Петрик І.Й.
Дата ухвалення: 2016-03-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

Іменем України

14 березня 2016 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого суддіПетрика І.Й.
СуддівКоротких А.Ю.,
Оксененка О.М.,
При секретаріПриходько К.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за апеляційною скаргою Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України на постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 25 січня 2016 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_5 до Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_5 пред'явив позов до Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України, в якому, з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог від 05.10.2015 р., просив: стягнути з Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України середній заробіток за час вимушеного прогулу за квітень-жовтень 2015 року та середній заробіток з урахуванням коефіцієнтів підвищення посадових окладів (з відрахуванням сум, зазначених у рішеннях суду від 04 вересня 2014 року та від 29 квітня 2015 року) за час вимушеного прогулу з 01 лютого 2007 року по жовтень 2015 року (включно) в сумі 288336,09 грн.; прийняти додаткове судового рішення: додаткову постанову чи постановити додаткову ухвалу суду, якою зобов'язати Міністерство регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України сплатити 24674,07 грн. на користь позивача.

Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 25 січня 2016 року позовні вимоги задоволено частково: стягнуто з Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України на користь ОСОБА_5 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період квітень-жовтень 2015 року (включно) в розмірі 48408,29 грн. (сорок вісім тисяч чотириста вісім грн. 29 коп.); в іншій частині позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з постановою суду першої інстанції відповідач звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нове рішення яким у задоволені позовних вимог позивачу відмовити. В обґрунтування апеляційної скарги апелянт вказує, що судом першої інстанції неповно з'ясовано обставини, що мають значення для справи, судове рішення прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Відповідно до ч.1 ст. 195 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Колегія суддів зазначає, що рішення суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні позовних вимог позивачем не оскаржується.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а постанова суду - без змін з таких підстав.

Згідно із п. 1 ч. 1 ст. 198, 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, Наказом Міністра будівництва, архітектури та житлово-комунального господарства України ОСОБА_6 №49 «ос» від 01 лютого 2007 року було звільнено ОСОБА_5 з посади начальника контрольно-ревізійного відділу Міністерства будівництва, архітектури та житлово-комунального господарства України у зв'язку із змінами в організації праці (пункт 1 статті 40 Кодексу законів про працю України)

Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 25 травня 2010 року в адміністративній справі № 2а-4477/09/2670 позов задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано наказ №49 «ос» від 01 лютого 2007 р. про звільнення ОСОБА_5 з роботи з посади начальника Контольно-ревізійного відділу Міністерства будівництва, архітектури та житлово-комунального господарства України згідно з п. 1 ст. 40 КЗпП України. Стягнуто з Ліквідаційної комісії Міністерства будівництва, архітектури та житлово-комунального господарства України на користь ОСОБА_5 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 01.02.2007 р. по 01.05.2010 р. в сумі 118104,00 гривень. Вважати звільненим ОСОБА_5 з роботи з 01.05.2010 р. на підставі п. 3 ч. ст. 30 Закону України «Про державну службу» у зв'язку із досягненням ним граничного віку проходження державної служби. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 28 жовтня 2010 року постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 25 травня 2010 року залишено без змін.

Постановою Вищого адміністративного суду України від 29 березня 2011 року постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 25 травня 2010 року змінено.

Абзац третій резолютивної частини постанови суду викладено в наступній редакції: «Стягнути з Ліквідаційної комісії Міністерства будівництва, архітектури та житлово-комунального господарства України на користь ОСОБА_5 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 01 лютого 2007 року по 01 травня 2010 року, з відрахуванням отриманої ним допомоги по безробіттю, обов'язкових зборів та платежів.». Виключено з резолютивної частини постанови суду четвертий абзац щодо визнання звільненим ОСОБА_5 з роботи з 01 травня 2010 року на підставі п. 3 ст. 30 Закону України «Про державну службу» у зв'язку із досягненням ним граничного віку проходження державної служби. Доповнено резолютивну частину постанови суду абзацом наступного змісту: «Поновити ОСОБА_5 на посаді начальника Контрольно-ревізійного відділу Міністерства будівництва, архітектури та житлово-комунального господарства України, з 02 лютого 2007 року». В іншій частині постанову суду залишено без змін.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 11 листопада 2013 року, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 01.04.2014 року, у справі № 2а-4477/09/2670, замінено боржника - Ліквідаційну комісію Міністерства будівництва, архітектури та житлово-комунального господарства України на його правонаступника - Міністерство регіонального розвитку, будівництва та жилого-комунального господарства України у виконавчих провадженнях ВП № 20781118 та ВП № 26593723 з примусового виконання виконавчих листів виданих Окружним адміністративним судом м. Києва.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 04 вересня 2014 року, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 18 листопада 2014 року у справі № 2а-4477/09/2670, частково задоволено заяву ОСОБА_5 про визначення суми до стягнення за судовим рішенням, а саме: встановлено спосіб виконання постанови Вищого адміністративного суду України від 29 березня 2011 року в частині стягнення з Ліквідаційної комісії Міністерства будівництва, архітектури та житлово-комунального господарства України на його користь середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 01.02.2007 р. по 01.05.2010 р. з відрахуванням отриманої ним допомоги по безробіттю, обов'язкових зборів та платежів, шляхом визначення суми, що підлягає стягненню у розмірі 149161,22 грн.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 09 квітня 2015 року у справі № 826/1296/15, залишеною в силі ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 23 червня 2015 року, стягнуто з Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України на користь ОСОБА_5 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 01 травня 2010 року по 02 квітня 2015 року в розмірі 262981,59 грн.

Ухвалою Вищого адміністративного суду від 23 липня 2015 року у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою відповідача на вищевказані рішення суду першої та апеляційної інстанції відмовлено.

Позивач, враховуючи, що станом на сьогоднішній день його на посаді не поновлено, звернувся до суду із позовом про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу за квітень-жовтень 2015 року та середній заробіток з урахуванням коефіцієнтів підвищення посадових окладів (з відрахуванням сум, зазначених у рішеннях суду від 04 вересня 2014 року та від 29 квітня 2015 року) за час вимушеного прогулу з 01 лютого 2007 року по жовтень 2015 року (включно) в сумі 288336,09 грн. з Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України.

Виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд першої інстанції дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог.

Із такою правовою позицією суду першої інстанції колегія суддів погоджується із огляду на наступне.

Відповідно до частини 2 ст. 235 КЗпП України, при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Статтею 236 КЗпП України встановлено, що у разі затримки власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки.

Як зазначено у п. 34 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» від 06.11.1992 р. № 9, рішення про поновлення на роботі вважається виконаним з дня видання власником або уповноваженим ним органом про це наказу.

Судом встановлено, що станом на момент розгляду справи рішення у справі № 2а-4477/09/2670 про поновлення на роботі незаконно звільненого позивача, відповідачем не виконано.

Відтак, затримка виконання власником рішення органу по розгляду трудових спорів про поновлення на роботі незаконно звільненого або незаконно переведеного працівника тягне за собою обов'язок власника виплатити працівникові середній заробіток за весь час затримки.

При цьому, строк з дати ухвалення судового рішення у справі № 2а-4477/09/2670, по дату фактичного поновлення позивача на посаді (прийняття відповідного наказу) є часом затримки виконання рішення про поновлення на роботі, а тому даний строк має бути включений до періоду вимушеного прогулу з стягненням відповідних сум середнього заробітку за цей період на користь позивача.

Відповідно до п. 32 Постанови Пленум Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» від 06.11.1992 р. № 9 у випадках стягнення на користь працівника середнього заробітку за час вимушеного прогулу в зв'язку з незаконним звільненням або переведенням, відстороненням від роботи невиконанням рішення про поновлення на роботі, затримкою видачі трудової книжки або розрахунку він визначається за загальними правилами обчислення середнього заробітку, виходячи з заробітку за останні два календарні місяці роботи.

Для працівників, які пропрацювали на даному підприємстві (в установі, організації) менш двох місяців, обчислення проводиться з розрахунку середнього заробітку за фактично пропрацьований час.

При цьому враховуються положення Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100 (далі-Порядок № 100).

Відповідно до п.2 Порядку № 100, у разі визначення середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата.

Пунктом 5 Порядку № 100 встановлено, що основою для визначення загальної суми заробітку, що підлягає виплаті за час вимушеного прогулу, є середньоденна (середньогодинна) заробітна плата працівника, яка згідно з пункту 8 Порядку визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців роботи (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Після визначення середньоденної заробітної плати як розрахункової величини для нарахування виплат, працівнику здійснюється нарахування загальної суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу, яка обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді.

Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим із дотриманням вимог законодавства.

Так, пунктом 10 Порядку № 100 встановлено, що у випадках підвищення тарифних ставок і посадових окладів на підприємстві, в установі, організації відповідно до актів законодавства, а також за рішеннями, передбаченими в колективних договорах (угодах), як у розрахунковому періоді, так і в періоді, протягом якого за працівником зберігається середній заробіток, заробітна плата, включаючи премії та інші виплати, що враховуються при обчисленні середньої заробітної плати, за проміжок часу до підвищення коригуються на коефіцієнт їх підвищення. На госпрозрахункових підприємствах і в організаціях коригування заробітної плати та інших виплат провадиться з урахуванням їх фінансових можливостей.

Коефіцієнт, на який необхідно прокоригувати виплати, що включаються при обчисленні середньої заробітної плати, розраховується шляхом ділення тарифної ставки (окладу), встановленого працівнику після підвищення, на тарифну ставку (оклад), яку він мав до підвищення.

При цьому, коли у розрахунковому періоді або періоді, протягом якого за працівником зберігається середній заробіток, на підприємстві відбулося підвищення тарифних ставок (окладів) лише окремій категорії працівників, коригування середнього заробітку не проводиться.

В межах даної адміністративної справи суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах вимоги щодо стягнення з відповідача на користь ОСОБА_5 середнього заробітку з урахуванням коефіцієнтів підвищення посадових окладів за час вимушеного прогулу за період з квітня 2015 року по жовтень 2015 року (включно).

Як встановлено судом, у період вимушеного прогулу позивача його посадовий оклад неодноразово підвищувались, зокрема, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 12 травня 2007 року № 700 «Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 09 березня 2006 року №268» - на 7 % та відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 06 лютого 2008 року № 34 «Про внесення змін до деяких постанов Кабінету Міністрів України» - на 45 %.

Оскільки з дня незаконного звільнення позивача і до цього чого часу він не працював, обрахована судом в ухвалі від 04.09.2014 р. у справі № 2а-4477/09/2670 величина середньоденної заробітної плати позивача є незмінною та становить 217,43 грн., також незмінною залишається величина середньомісячного числа робочих днів у кількості 20,5 днів.

Середньоденна заробітна плата позивач із урахуванням коефіцієнту підвищення посадових окладів складає: 217,43 грн. х 7% = 232,65 грн.; 232,65 грн. х 45% = 337,34 грн.

Таким чином, середній заробіток за час вимушеного прогулу, що підлягає стягненню на користь позивача за період з квітня 2015 року по жовтень 2015 року (включно) із урахуванням коефіцієнту підвищення посадових окладів становить 48408,29 грн. (7 місяців х 20,5) х 337,34 грн.).

Апелянт наголошує, що 01.05.2015 р. ОСОБА_5 виповнилось 65 років, (тобто ним досягнуто граничного віку проходження державної служби), а тому стягнення середнього заробітку за вимушений прогул є неправильним та суперечить засадам Закону України «Про державну службу».

Однак, колегія суддів критично оцінює зазначені доводи відповідача, оскільки припинення державної служби оформлюється відповідним актом суб'єкта призначення про звільнення державного службовця з посади державної служби, у якому зазначаються підстава припинення державної служби та дата звільнення.

Оскільки такий наказ в матеріалах справи відсутній, позивач має право на отримання середнього заробітку за час вимушеного прогулу за спірний період.

З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дослідив наявні докази, надав їм належну оцінку та прийняв законне і обґрунтоване рішення, з дотриманням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, то колегія суддів апеляційної інстанції підстав для його скасування не вбачає.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 160, 196, 198, 200, 205, 206, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України на постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 25 січня 2016 року залишити без задоволення.

Постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 25 січня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня складання в повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України в порядку ст. 212 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя: Петрик І.Й.

Судді: Коротких А.Ю.

Оксененко О.М.

.

Головуючий суддя Петрик І.Й.

Судді: Оксененко О.М.

Коротких А. Ю.