Справа № 826/2759/14
Суддя: Кравцов О.В.
Дата ухвалення: 2016-02-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"18" лютого 2016 р. м. Київ К/800/45175/14

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:

головуючого Кравцова О.В.,

суддів Єрьоміна А.В.,

Цуркана М.І.,

секретар судового засідання: Корінець Ю.О.,

за участю:

представника відповідача Вільгельм А.Д,

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Інспекції Державного архітектурно-будівельного контролю у м. Києві на постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 15 липня 2014 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Надія» до Інспекції Державного архітектурно-будівельного контролю у м. Києві про скасування рішення, -

ВСТАНОВИВ:

У березні 2014 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Надія» (надалі - позивач, Товариство) звернулось до суду із позовом до Інспекції Державного архітектурно-будівельного контролю у м. Києві (надалі - відповідач, Інспекція), в якому просило визнати незаконними та скасувати:

- припис від 4 лютого 2014 року про усунення порушення вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил;

- постанову від 18 лютого 2014 року № 76/14/7/26-62/1802/02/1 про накладення штрафу за правопорушення у сфері містобудівної діяльності.

Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 7 квітня 2014 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 15 липня 2014 року рішення першої інстанції скасовано, позовні вимоги задоволено.

Не погоджуючись із рішенням суду апеляційної інстанції, Інспекція звернулась до Вищого адміністративного суду України із касаційною скаргою, в якій просила постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 15 липня 2014 року скасувати, а рішення першої інстанції залишити в силі.

Позивачем надіслано до суду заперечення на касаційну скаргу, в яких Товариство просило касаційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду апеляційної інстанції - без змін.

Заслухавши доповідь судді, представника відповідача, перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, колегія суддів вважає, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на наступне.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що Інспекцією було проведено позапланову перевірку нежитлового приміщення з питань дотримання вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, державних будівельних норм, стандартів і правил, за результатами якої складено акт від 4 лютого 2014 року.

В ході вказаної перевірки відповідачем виявлено факт експлуатації Товариством самовільно реконструйованого нежитлового приміщення із прибудовою до нього в якості торгівельного закладу та кафе (м. Київ, бульвар Ромена Ролана, 13-А).

4 лютого 2014 року Інспекцією складено протокол, відповідно до якого встановлено експлуатацію Товариством самовільно реконструйованого нежитлового приміщення (літ. А) із прибудовою до нього у якості торгівельного закладу та закладу громадського харчування, чим порушено частину восьму статті 39 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності».

Також відповідачем винесено припис, яким Товариству заборонено експлуатацію вищезазначеного нежитлового приміщення до усунення виявленого порушення та зобов'язано усунути таке порушення, про що повідомити Інспекцію у строк до 28 лютого 2014 року.

Постановою Інспекції від 18 лютого 2014 року Товариство визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого абз. 4 пункту 6 частини другої статті 2 Закону України «Про відповідальність за правопорушення у сфері містобудівної діяльності» та накладено штраф у розмірі 109 620,00 грн.

Не погоджуючись із вищенаведеним приписом та постановою Інспекції, позивач звернувся до суду.

Суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні позовних вимог, виходив з того, що Товариство використовує самовільно реконструйоване нежитлове приміщення, яке не було прийнято в експлуатацію в порядку, передбаченому чинним законодавством.

Суд апеляційної інстанції, скасовуючи постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 7 квітня 2014 року і задовольняючи позовні вимоги, зазначив, що відповідачем, при винесенні оскаржуваних припису та постанови, було порушено вимоги чинного законодавства в галузі містобудівної діяльності, що є достатньою та необхідною підставою для визнання вказаних рішень незаконними та їх скасування.

Колегія суддів із висновком судів попередніх інстанцій не погоджується з огляду на наступне.

Правові та організаційні основи містобудівної діяльності і спрямування на забезпечення сталого розвитку територій з урахуванням державних, громадських та приватних інтересів встановлює Закон України від 17 лютого 2011 року № 3038-VI «Про регулювання містобудівної діяльності» (надалі - Закон № 3038-VI).

Відповідно до статті 32 Закону № 3038-VI (в редакції від 19 вересня 2013 року, що була чинною на момент прийняття оскаржуваних рішень) усі об'єкти будівництва поділяються на I, II, III, IV і V категорії складності.

Категорія складності об'єкта будівництва визначається відповідно до державних будівельних норм та стандартів на підставі класу наслідків (відповідальності) такого об'єкта будівництва.

Віднесення об'єкта будівництва до тієї чи іншої категорії складності здійснюється проектною організацією і замовником будівництва.

Відповідальність юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців (суб'єктів містобудування) за правопорушення у сфері містобудівної діяльності встановлює Закон України від 14 жовтня 1994 року N 208/94-ВР «Про відповідальність за правопорушення у сфері містобудівної діяльності» (надалі - Закон N 208/94-ВР).

Частиною першою статті 1 Закону N 208/94-ВР (в редакції від 20 листопада 2012 року, що була чинною на момент виникнення спірних відносин) передбачено, що правопорушеннями у сфері містобудівної діяльності є протиправні діяння (дії чи бездіяльність) суб'єктів містобудування - юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців, що призвели до невиконання або неналежного виконання вимог, установлених законодавством, будівельними нормами, державними стандартами і правилами.

З матеріалів справи вбачається, що підставою прийняття оскаржуваних рішень стала експлуатація позивачем самовільно реконструйованого нежитлового приміщення № 235 літ.А із прибудовою до нього в якості торгівельного закладу громадського харчування.

Відповідно до абзацу 4 пункту 6 частини другої статті 2 Закону N 208/94-ВР суб'єкти містобудування, які є замовниками будівництва об'єктів (у разі провадження містобудівної діяльності), або ті, що виконують функції замовника і підрядника одночасно, несуть відповідальність у вигляді штрафу, зокрема, за експлуатацію або використання об'єктів будівництва, не прийнятих в експлуатацію.

Суд апеляційної інстанції вказав, що законодавством у галузі містобудівної діяльності забороняється використання об'єктів будівництва не введених в експлуатацію, однак, викладені нормативні приписи щодо експлуатації приміщень не розповсюджуються на порядок використання малих архітектурних форм. А тому, враховуючи віднесення спірної добудови до об'єкту першої категорії складності відповідно до висновку експертного будівельно-технічного дослідження Черкаського відділення Київського науково-дослідного інституту судових експертиз від 31 березня 2014 року № 612/14-23, у Інспекції були відсутні підстави для винесення оскаржуваних рішень.

Згідно зі статтею 21 Закону України від 6 вересня 2005 року № 2807-IV «Про благоустрій населених пунктів» (в редакції від 20 листопада 2012 року, що була чинна на момент виникнення спірних відносин) мала архітектурна форма - це елемент декоративного чи іншого оснащення об'єкта благоустрою.

До малих архітектурних форм належать:

альтанки, павільйони, навіси;

паркові арки (аркади) і колони (колонади);

вуличні вази, вазони і амфори;

декоративна та ігрова скульптура;

вуличні меблі (лавки, лави, столи);

сходи, балюстради;

паркові містки;

огорожі, ворота, ґрати;

інформаційні стенди, дошки, вивіски;

інші елементи благоустрою, визначені законодавством.

Відповідно до абзацу 5 частини першої статті 4 Закону об'єктами будівництва є будинки, будівлі, споруди будь-якого призначення, їх комплекси, лінійні об'єкти інженерно-транспортної інфраструктури.

Отже, чинним законодавством передбачені як малі архітектурні форми, так і об'єкти будівництва, що, у свою чергу, поділяються на категорії складності.

Проте, надаючи аналіз оскаржуваним рішенням Інспекції, суди не встановили який саме об'єкт був не введений в експлуатацією позивачем - об'єкт будівництва чи мала архітектурна форма.

Окрім того, Верховний Суд України у свої постанові від 4 березня 2014 року (справа № 21-433а13) зазначив, що при розгляді спорів цієї категорії суди мають з'ясовувати питання щодо наявності в діях суб'єкта містобудування складу правопорушення, зокрема, факту закінчення будівництвом відповідного об'єкта, наявності на цей момент встановленого законодавством обов'язку вводити об'єкт в експлуатацію, невведення в експлуатацію та використання об'єкта, закону, який би встановлював відповідальність за невиконання обов'язку із введення в експлуатацію, а також дотримання строків притягнення до публічної відповідальності.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів приходить до висновку,що судами не встановлено статус об'єкта, не встановлено наявності на цей момент встановленого законодавством обов'язку вводити даний об'єкт в експлуатацію, невведення в експлуатацію та використання об'єкта.

За таких обставин, судами не досліджено всі докази та неповно встановлено обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Наведені порушення норм процесуального права судами першої та апеляційної інстанцій унеможливлюють постановлення законного та обґрунтованого рішення в даній справі, оскільки без їх виправлення неможливо повно, всебічно та об'єктивно дати оцінку спірному рішенню відповідача.

Суд касаційної інстанції не має повноважень виправити допущені судами порушення норм процесуального права.

Згідно з частиною другою статті 227 КАС України підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, які унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до частини першої статті 220 КАС України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі і не може досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні, та вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

За таких обставин, постанова Окружного адміністративного суду м. Києва від 7 квітня 2014 року та постанова Київського апеляційного адміністративного суду від 15 липня 2014 року підлягають скасуванню з направленням справи до суду першої інстанції на новий розгляд.

Під час нового розгляду справи суду необхідно врахувати викладене, повно і всебічно з'ясувати і перевірити всі фактичні обставини справи, об'єктивно оцінити докази, що мають значення для справи, і в залежності від встановленого, правильно визначити норми матеріального та процесуального права, що підлягають застосуванню до спірних правовідносин, та прийняти обґрунтоване і законне судове рішення.

Керуючись статтями 220, 221, 223, 227, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Інспекції Державного архітектурно-будівельного контролю у м. Києві задовольнити частково.

Постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 7 квітня 2014 року та постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 15 липня 2014 року - скасувати.

Справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення.

Заява про перегляд судового рішення в адміністративній справі Верховним Судом України може бути подана з підстав, в порядку та у строки, що встановлені статтями 236-238 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя Кравцов О.В.

Судді Єрьомін А.В.

Цуркан М.І.