Справа № 803/1783/13-а
Суддя: Заверуха Олег Богданович
Дата ухвалення: 2016-03-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 березня 2016 року Справа № 876/12548/13

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Заверухи О.Б.,

суддів Гінди О.М., Ніколіна В.В.,

за участю секретаря судового засідання Андрушківа І.Я.,

представника відповідача Кузьменко О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 на постанову Волинського окружного адміністративного суду від 20 вересня 2013 року у справі за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 до Луцької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Волинській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, -

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2013 року ФОП ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до Луцької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Волинській області, в якому просив визнати протиправними і скасувати податкові повідомлення-рішення від 20.05.2013 року № та від 05.07.2013 року № .

На обґрунтування позовних вимог зазначав, що доходи суб'єкта малого підприємництва-фізичної особи, отримані на спрощеній системі оподаткування і оподатковані за відповідною ставкою єдиного податку, не можуть бути повторно оподатковані податком на доходи фізичних осіб, а єдиним наслідком перевищення 500-тисячного обмеження щодо виручки відповідно до п. 5 Указу Президента України від 03.07.1998 року № 727 «Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності суб'єктів малого підприємництва» є перехід приватного підприємця на загальну систему оподаткування з наступного кварталу за тим, в якому було перевищено граничний розмір виручки, що він зробив з ІІ кварталу 2011 року. Також позивач зазначив, що податковий орган помилково стверджує про те, що він був зобов'язаний з І кварталу 2011 року зареєструватись платником податку на додану вартість та відповідно нараховувати і сплачувати цей податок, оскільки відповідачем не враховано норми пп. 18 п. 2 Перехідних положень Податкового кодексу України, згідно з яким реєстрація платника податку на додану вартість має відбуватись з урахуванням вимог п. 181.1 ст. 181 цього Кодексу України, у випадку сукупного перевищення обсягу оподаткованих операцій у 300000 грн. лише з моменту переходу на загальну систему оподаткування.

Постановою Волинського окружного адміністративного суду від 20 вересня 2013 року у задоволенні позову відмовлено повністю.

Постанова суду першої інстанції мотивована тим, що за результатами 2010 року ФОП ОСОБА_2 допустив порушення вимог ст. 1 Указу Президента України «Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності суб'єктів малого підприємництва», а саме перевищення граничного розміру річної виручки від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг) на суму понад 500000 грн., в зв'язку з чим починаючи з наступного періоду, а саме з І кварталу 2011 року був зобов'язаний перейти на загальну систему оподаткування, обліку та звітності, а також нарахувати і сплатити податок з доходів фізичних осіб із суми виручки, яка перевищили 500000 грн. Тому суд дійшов висновку, що податковий орган правомірно нарахував позивачу грошове зобов'язання з цього податку на загальну суму 27126,31 грн. (з врахуванням штрафних санкцій). Крім того, у зв'язку з перевищенням граничного розміру річної виручки, який дає право застосовувати спрощену систему оподаткування, обліку та звітності, позивач був зобов'язаний відповідно до п. 181.1 ст. 181 Податкового кодексу України зареєструватися як платник податку на додану вартість не пізніше двадцятого календарного дня з моменту досягнення відповідної суми оподатковуваних операцій, однак позивач всупереч наведеним нормам заяву про реєстрацію платника податку на додану вартість не подавав. За таких обставин суд дійшов висновку, що податковий орган правомірно нарахував позивачу грошове зобов'язання з податку на додану вартість на загальну суму 20104,00 грн. (з врахуванням штрафних санкцій).

Не погодившись з постановою суду першої інстанції, ФОП ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просить оскаржувану постанову скасувати та прийняти нову, якою позов задовольнити повністю.

Доводи апеляційної скарги обґрунтовує тим, що оскаржувана постанова є незаконною та необґрунтованою, прийнята з порушенням норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, суд неповно з'ясував обставини, що мають значення для справи, а висновки суду не відповідають обставинам справи.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника відповідача, дослідивши обставини справи та доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції, в період 04-11.04.2013 року працівник Луцької об'єднаної державної податкової інспекції Державної податкової служби, правонаступником якої є Луцька об'єднана державна податкова інспекція Головного управління Міндоходів у Волинській області, провів позапланову виїзну документальну перевірку фінансово-господарської діяльності з питань дотримання ФОП ОСОБА_2 вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2010 року до 31.12.2012 року, про що складено акт від 19.04.2013 року № 2440/17-2/НОМЕР_3.

В акті перевірки зазначено про наступні порушення позивачем вимог законодавства: ст. 1 Указу Президента України від 03.07.1998 року № 727 «Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності суб'єктів малого підприємництва»; розділу IV ст. 13, ст.14 Декрету Кабінету Міністрів України від 26.12.1992 року № 13-92 «Про прибутковий податок з громадян», пп. 5.3.9 п. 5.3 ст. 5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств», пп. 4.2.8 п. 4.2 ст. 4 та пп. 164.1.1 п. 164.1, п. 164.2 ст.164, п. 177.2 ст.177 Податкового Кодексу України, а саме занижено суму чистого доходу за 2010 рік на 55200,00 грн. та за 2011 рік на 100515,00 грн., в результаті занижено податок з доходів фізичних осіб на загальну суму 23357,75 грн., а саме за 2010 рік на суму 8280,00 грн. та за 2011 рік на 15077,25 грн.; п. 181.1 ст. 181, п. 183.2 ст. 183, п. 183.10 ст. 183, пп. «а» п. 185.1 ст. 185, пп. «а» п. 187.1 ст. 187 Податкового кодексу України, встановлено заниження податку на додану вартість за І квартал 2011 року, що підлягає сплаті до бюджету, на суму 20103,00 грн.

На підставі зазначеного акту перевірки Луцька об'єднана державна податкова інспекція Державної податкової служби 20.05.2013 року прийняла податкові повідомлення-рішення № , яким ФОП ОСОБА_2 було збільшено грошове зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб на 27126,31 грн., в тому числі 23357,00 грн. за основним платежем і 3769,31 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами), та № , яким ФОП ОСОБА_2 було збільшено грошове зобов'язання з податку на додану вартість на 25128,75 грн., в тому числі 20103,00 грн. за основним платежем і 5025,75 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами).

ФОП ОСОБА_2 оскаржив вказані податкові повідомлення-рішення в адміністративному порядку і за результатами розгляду його скарг рішенням Головного управління Міністерства доходів і зборів у Волинській області від 21.06.2013 року № 0/34/10.2-06 скаргу було задоволено частково. Скасовано частину штрафних (фінансових) санкцій в сумі 5024,75 грн., застосованих податковим повідомлення-рішенням від 20.05.2013 року № , а в решті відмовлено. Рішенням Міністерства доходів і зборів України від 29.07.2013 року № 3266/0/99-99/10- 01-03-14 у задоволенні скарги було відмовлено, а рішенням від 09.08.2013 року № 3526/0/99- 99/10-01-03-14 скаргу було залишено без розгляду.

Таким чином, за результатами процедури адміністративного оскарження податкове повідомлення-рішення від 20.05.2013 року № про збільшення ФОП ОСОБА_2 грошового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб було залишено без змін та було прийняте податкове повідомлення-рішення від 05.07.2013 року , яким ФОП ОСОБА_2 було збільшено грошове зобов'язання з податку на додану вартість на 20104,00 грн., в тому числі 20103,00 грн. за основним платежем і 1,00 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами).

З матеріалів справи слідує, що ОСОБА_2 25.02.2003 року був зареєстрований Виконавчим комітетом Луцької міської ради як суб'єкт підприємницької діяльності, перебуває на обліку платників податків в Луцькій об'єднаній державній податковій інспекції, був платником єдиного податку і не був зареєстрований як платник податку на додану вартість.

Відповідно до п. 1 ст. 1 Указу Президента України від 03.07.1998 року № 727/98 «Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності суб'єктів малого підприємництва» спрощена система оподаткування, обліку та звітності застосовується для суб'єктів малого підприємництва, зокрема, фізичних осіб, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і у трудових відносинах з якими, включаючи членів їх сімей, протягом року перебуває не більше 10 осіб та обсяг виручки від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг) за рік не перевищує 500 тис. грн.

Згідно з п. 4 ст. 1 цього Указу під виручкою розуміють суму, фактично отриману суб'єктом підприємницької діяльності на розрахунковий рахунок або (та) в касу за здійснення операцій з продажу продукції (товарів, робіт, послуг).

А згідно з ст. 5 Указу у разі порушення вимог, установлених статтею 1 цього Указу, платник єдиного податку повинен перейти на загальну систему оподаткування, обліку та звітності, починаючи з наступного звітного періоду (кварталу).

Як встановив суд, згідно з поданим звітом суб'єкта малого підприємництва-фізичної особи - платника єдиного податку за 2010 рік, ФОП ОСОБА_2 задекларував обсяг виручки від реалізації товарів (робіт, послуг) за вказаний період в сумі 573600 грн.

Таким чином за результатами 2010 року позивач перевищив обсяг виручки від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг) на 73600,00 грн., в зв'язку з чим був зобов'язаний з наступного звітного періоду, а саме І кварталу 2011 року перейти на загальну систему оподаткування, обліку та звітності.

Разом з тим, колегія суддів враховує, що зазначений вище Указ не містить положень, які б регулювали питання оподаткування сум, що перевищують граничний обсяг виручки, встановлений законодавцем, однак суд першої інстанції помилково обмежився застосуванням до спірних відносин лише норм даного Указу.

На думку колегії суддів, оподаткування доходів, отриманих платником єдиного податку з порушенням умов перебування на спрощеній системі оподаткування, повинно здійснюватися із застосуванням правил загальної системи оподаткування, врегульованих, зокрема, Законом України «Про податок з доходів фізичних осіб», який був чинним на той час, з урахуванням загальних принципів оподаткування, закріплених Конституцією України та Законом України «Про систему оподаткування», який був чинним на той час, і якими встановлювалися засади податкових відносин в Україні.

Відповідно до п. 22.10 ст. 22 Прикінцевих положень Закону України «Про податок з доходів фізичних осіб» до набрання чинності спеціальним законом з питань оподаткування фізичних осіб-суб'єктів підприємницької дальності, діє розділ IV Декрету Кабінету Міністрів України «Про прибутковий податок з громадян», який застосовується з урахуванням положень п. 9.12 ст. 9 Закону України «Про податок з доходів фізичних осіб».

Відповідно до пп. пп. 9.12.1, 9.12.2 п. 9.12 ст. 9 цього Закону оподаткування доходів, отриманих фізичною особою від продажу нею товарів (надання послуг, виконання робіт) у межах її підприємницької діяльності без створення юридичної особи, а також фізичною особою, яка сплачує ринковий збір, здійснюється за правилами, встановленими спеціальним законодавством з цих питань, з урахуванням норм цього пункту; якщо фізична особа - суб'єкт підприємницької діяльності або фізична особа, яка сплачує ринковий збір, отримує інші доходи, ніж визначені у підпункті 9.12.1 цього пункту, то такі доходи оподатковуються за загальними правилами, встановленими цим Законом для платників податку, що не є такими суб'єктами підприємницької діяльності.

Таким чином в частині оподаткування доходів позивача, отриманих ним у 2010 році, які перевищують граничні обсяги виручки від здійснення підприємницької діяльності, необхідно застосовувати вимоги Закону України «Про податок з доходів фізичних осіб».

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 15 травня 2012 року у справі № 21-95а12.

Наведеним спростовуються твердження позивача про те, що єдиним наслідком перевищення 500-тисячного обмеження щодо виручки відповідно до норм Указу Президента України від 03.07.1998 року № 727 «Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності суб'єктів малого підприємництва» є перехід приватного підприємця на загальну систему оподаткування з наступного кварталу за тим, в якому було перевищено граничний розмір виручки.

Відповідно до ст. 13 розділу IV зазначеного вище Декрету Кабінету Міністрів, оподатковуваним доходом вважається сукупний дохід, тобто різниця між валовим доходом (виручки у грошовій та натуральній формі) і документально підтвердженими витратами, безпосередньо пов'язаними з одержанням доходу.

Якщо ці витрати не можуть бути підтверджені документально, то вони враховуються податковими органами при проведенні остаточних розрахунків за нормами, визначеними Головною державною податковою інспекцією України за погодженням з Міністерством економіки України та Державним комітетом України по сприянню малим підприємствам та підприємництву.

До складу витрат, безпосередньо пов'язаних з одержанням доходів, належать витрати, які включаються до складу валових витрат виробництва (обігу) або підлягають амортизації згідно із Законом України «Про оподаткування прибутку підприємств».

Як встановив суд першої інстанції, ФОП ОСОБА_2 не задекларував дохід, одержаний від реалізації продукції 2010 році, перевищив обсяг виручки від реалізації продукції 500000,00 грн., а саме 73600,00 грн., а також не надав до перевірки документів, які підтверджують валові витрати, пов'язані з отриманням доходу.

В зв'язку з цим податковий орган визначив такі витрати за нормами у відсотках встановлених до валового доходу відповідно до Інструкції про прибутковий податок з громадян, затвердженої наказом Головної державної податкової інспекції України від 21.04.1993 року № 12, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 09.06.1993 року за № 64, а саме для виду діяльності, яку здійснював ФОП ОСОБА_2, норми витрат, що враховуються при оподаткуванні доходів громадян, які займаються підприємницькою діяльністю без створення юридичної особи та інших доходів становить 18400,00 грн. (73600грн. х 25%).

Таким чином, як правильно та обґрунтовано встановив відповідач, чистий дохід позивача у 2010 році становив 55200,00 грн. (73600,00 грн. - 18400,00 грн.), з якого він був зобов'язаний нарахувати і сплатити податок з доходів фізичних осіб в розмірі 8280,00 грн. (55200,00 грн. х 15%).

Відповідно до пп. 54.3.2 п. 54.3 ст. 54 Податкового кодексу України контролюючий орган зобов'язаний самостійно визначити суму грошових зобов'язань, зменшення (збільшення) суми бюджетного відшкодування та/або зменшення (збільшення) від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток або від'ємного значення суми податку на додану вартість платника податків, передбачених цим Кодексом або іншим законодавством, якщо дані перевірок результатів діяльності платника податків, крім електронної перевірки, свідчать про заниження або завищення суми його податкових зобов'язань, суми бюджетного відшкодування та/або від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток або від'ємного значення суми податку на додану вартість платника податків, заявлених у податкових (митних) деклараціях, уточнюючих розрахунках.

За таких обставин колегія суддів вважає, що податковий орган правомірно збільшив ФОП ОСОБА_2 суму грошового зобов'язання з податку з доходів фізичних осіб на 8280,00 грн.

Також колегія суддів враховує, що як зазначено вище, в зв'язку з перевищенням граничного розміру виручки, ФОП ОСОБА_2 був зобов'язаний з наступного звітного періоду, а саме І кварталу 2011 року перейти на загальну систему, однак перейшов на загальну систему оподаткування, обліку та звітності лише з ІІ кварталу 2011 року.

З поданого позивачем звіту платника єдиного податку за І квартал 2011 року слідує, що ним було самостійно задекларовано суму виручки за цей період в розмірі 100515,00 грн.

Відповідно до пп. 163.1.1 п. 163.1 ст. 163 Податкового кодексу України об'єктом оподаткування резидента податком з доходів фізичних осіб є загальний місячний (річний) оподатковуваний дохід.

Згідно з п. 164.1 ст. 164 цього Кодексу базою оподаткування є загальний оподатковуваний дохід, з урахуванням особливостей, визначених цим розділом. Загальний оподатковуваний дохід - це будь-який дохід, який підлягає оподаткуванню, нарахований (виплачений, наданий) на користь платника податку протягом звітного податкового періоду.

А відповідно до п. 167.1 ст. 167 цього Кодексу Ставка податку становить 15 відсотків бази оподаткування щодо доходів, нарахованих (виплачених, наданих) (крім випадків, визначених у пунктах 167.2-167.5 цієї статті).

Таким чином, оскільки, як зазначено вище, виручка позивача за І квартал 2011 року, становила 100515,00 грн., він був зобов'язаний за результатами цього податкового періоду задекларувати і сплатити податок з доходів фізичних осіб в розмірі 15077,00 грн. (100515 грн. х 15%), однак всупереч вимогам наведених норм не зробив цього.

Твердження позивача про те, що у І кварталі 2011 року у нього фактично не було виручки, оскільки кошти в розмірі 100515,00 грн., отримані в цьому періоді від ТзОВ «Оріон Будінвест» він повернув цьому контрагенту в червні 2011 року, в зв'язку з чим у нього був відсутній об'єкт оподаткування, колегія суддів вважає безпідставними з таких підстав.

Як зазначено вище, п. 164.1 ст. 164 Податкового кодексу України визначено, що загальний оподатковуваний дохід включає будь-які доходи (виручку), нараховані (виплачені, надані) на користь платника податку протягом відповідного податкового періоду.

Таким чином, доходом є, зокрема, будь-які кошти, які надійшли на розрахунковий рахунок платника податків від продажу товарів (робіт, послуг) незалежно від форми розрахунку чи особливостей правочину.

Колегія суддів враховує, що зазначені вище кошти надійшли на рахунок позивача не помилково чи з інших підстав, не пов'язаних з веденням підприємницької діяльності, а були перераховані його контрагентом ТзОВ «Оріон Будінвест» в результаті господарських взаємовідносин, які існували між ними, та, як зазначено вище, були самостійно задекларовані позивачем у звіті платника єдиного податку за І квартал 2011 року.

При цьому, на думку колегії суддів, подальше повернення позивачем цих коштів в іншому податковому періоді, не впливає на розмір його оподатковованого доходу в періоді, в якому ці кошти були отримані.

Тому колегія суддів вважає, що відповідач правомірно збільшив ФОП ОСОБА_2 суму грошового зобов'язання з податку з доходів фізичних осіб на 15077,25 грн.

Пунктом 123.1 ст. 123 Податкового кодексу України, якою відповідач керував при визначенні штрафної санкції, передбачено, що у разі якщо контролюючий орган самостійно визначає суму податкового зобов'язання, зменшення суми бюджетного відшкодування та/або від'ємного значення суми податку на додану вартість платника податків на підставах, визначених підпунктами 54.3.1, 54.3.2, 54.3.4, 54.3.5, 54.3.6 пункту 54.3 статті 54 цього Кодексу, тягне за собою накладення на платника податків штрафу в розмірі 25 відсотків суми визначеного податкового зобов'язання, завищеної суми бюджетного відшкодування.

Однак податковий орган безпідставно не врахував положення до п. 7 підрозділу 10 «Інші перехідні положення» Податкового кодексу України, відповідно до якого штрафні санкції за порушення податкового законодавства за період з 1 січня по 30 червня 2011 року застосовуються у розмірі не більше 1 гривні за кожне порушення.

Оскільки зазначене вище порушення вимог податкового законодавства мало місце у І кварталі 2011 року, тобто в період з 1 січня по 30 червня 2011 року, штрафна санкція за це порушення повинна становити 1,00 грн., а не 25% суми заниження грошового зобов'язання, в зв'язку з чим застосування до позивача штрафних санкцій за вказане порушення в розмірі 3768,31 грн. є протиправним.

Враховуючи наведене вище, колегія суддів дійшла висновку, що податкове повідомлення-рішення Луцької об'єднаної державної податкової інспекції Державної податкової служби від 20.05.2013 року № в частині збільшення ФОП ОСОБА_2 грошового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб в розмірі за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) на 3768,31 грн. підлягає скасуванню.

Щодо податкового повідомлення-рішення Луцької об'єднаної державної податкової інспекції Державної податкової служби від 05.07.2013 року № , яким ФОП ОСОБА_2 було збільшено грошове зобов'язання з податку на додану вартість, колегія суддів зазнчаає наступне.

Відповідно до п. 180.1 ст. 180 Податкового кодексу України для цілей оподаткування платником податку є: 1) будь-яка особа, що провадить господарську діяльність і реєструється за своїм добровільним рішенням як платник податку у порядку, визначеному статтею 183 цього розділу; 2) будь-яка особа, що зареєстрована або підлягає реєстрації як платник податку; 3) будь-яка особа, що ввозить товари на митну територію України в обсягах, які підлягають оподаткуванню, та на яку покладається відповідальність за сплату податків у разі переміщення товарів через митний кордон України відповідно до Митного кодексу України, а також: особа, на яку покладається дотримання вимог митних режимів, які передбачають повне або часткове умовне звільнення від оподаткування, у разі порушення таких митних режимів, встановлених митним законодавством; особа, яка використовує, у тому числі при ввезенні товарів на митну територію України, податкову пільгу не за цільовим призначенням та/або всупереч умовам чи цілям її надання згідно із цим Кодексом, а також будь-які інші особи, що використовують податкову пільгу, яку для них не призначено.

Пунктом 181.1 ст. 181 цього Кодексу встановлено, що у разі якщо загальна сума від здійснення операцій з постачання товарів/послуг, що підлягають оподаткуванню згідно з цим розділом, у тому числі з використанням локальної або глобальної комп'ютерної мережі, нарахована (сплачена) такій особі протягом останніх 12 календарних місяців, сукупно перевищує 300000,00 грн. (без урахування податку на додану вартість), така особа зобов'язана зареєструватися як платник податку в органі державної податкової служби за своїм місцезнаходженням (місцем проживання) з дотриманням вимог, передбачених статтею 183 цього Кодексу, крім особи, яка є платником єдиного податку.

Згідно з п. 183.10 ст. 183 цього Кодексу будь-яка особа, що підлягає обов'язковій реєстрації як платник податку, вважається платником податку з першого числа місяця, що настає за місяцем, в якому досягнуто обсягу оподатковуваних операцій, визначеного у статті 181 цього Кодексу, без права на віднесення сум податку до податкового кредиту та отримання бюджетного відшкодування до моменту реєстрації платником податку на додану вартість.

Пунктом 6 Указу Президента України «Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності суб'єктів малого підприємництва» було передбачено, що суб'єкт малого підприємництва, який сплачує єдиний податок, не є платником податку на додану вартість.

Зважаючи на положення наведених вище норм, колегія суддів дійшла висновку, що суму, передбачену п. 181.1 ст. 181 Податкового кодексу України, слід враховувати лише з моменту перевищення платником податків граничного обсягу виручки, встановленого Указом, тобто, з моменту, коли платник податків припиняє діяльність у межах спрощеної системи оподаткування і зобов'язаний перейти на загальну.

Аналогічна норма визначена і п. 18 підрозділу 2 розділу ХХ «Перехідні положення» Податкового кодексу України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), відповідно до якого, особи, які перейшли на загальну систему оподаткування із спрощеної системи оподаткування і не були зареєстровані платниками податку на додану вартість, підлягають обов'язковій реєстрації платниками податку на додану вартість з урахуванням вимог пункту 181.1 статті 181 цього Кодексу. Обсяг оподатковуваних операцій визначається починаючи з періоду переходу на загальну систему оподаткування.

Враховуючи, що позивач протягом 2010 року ФОП ОСОБА_2 на спрощеній системі оподаткування, здійснені ним господарські операції, у межах законодавчо визначеного граничного обсягу виручки, протягом цього часу не підлягали оподаткуванню податком на додану вартість, а тому не могли бути враховані у загальному обсязі оподаткованих операцій, оскільки згідно з п. 181.1 ст. 181 Податкового кодексу України, в суму 300000,00 грн. входять лише ті суми від здійснення операцій з поставки товарів/послуг, які підлягають оподаткуванню податком на додану вартість, а в даному випадку такі операції у межах 500000,00 грн. оподаткуванню не підлягали.

Оскільки позивач був зобов'язаний перейти на загальну систему оподаткування з І кварталу 2011 року (фактично перейшов з другого кварталу), загальний обсяг виручки, що підлягає оподаткуванню за правилами загальної системи і враховується для визначення законодавчо встановленого розміру в сумі 300000,00 грн., перевищення якого має наслідком виникнення обов'язку зареєструватись платником податку на додану вартість, слід обчислювати саме з І кварталу 2011 року, а суми виручки за попередні періоди, коли позивач пербував на спрощеній системі, не підлягають врахуванню.

Враховуючи наведене вище, колегія суддів дійшла висновку про те, що податкове повідомлення-рішення Луцької об'єднаної державної податкової інспекції Державної податкової служби від 05.07.2013 року № є протиправним і підлягає скасуванню.

За наведених обставин колегія суддів дійшла висновку, що оскаржувану постанову слід скасувати, оскільки вона прийнята з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Керуючись ст. ст. 160, 195, 196, п. 3 ч. 1 ст. 198, ст. 202, ч. 2 ст. 205, ст. ст. 206, 254 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 задовольнити частково.

Постанову Волинського окружного адміністративного суду від 20 вересня 2013 року у справі № 803/1783/13-а - скасувати та прийняти нову постанову, якою позов задовольнити частково.

Визнати протиправним і скасувати повністю податкове повідомлення-рішення Луцької об'єднаної державної податкової інспекції Державної податкової служби від 05 липня 2013 року № .

Визнати протиправним і скасувати податкове повідомлення-рішення Луцької об'єднаної державної податкової інспекції Державної податкової служби від 20 травня 2013 року № в частині збільшення Фізичній особі-підприємцю ОСОБА_2 грошового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб в розмірі 3768 (три тисячі сімсот шістдесят вісім) грн. 31 коп. за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами).

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий: О.Б. Заверуха

Судді: О.М. Гінда

В.В. Ніколін