Справа № 804/8897/15
Суддя: Єфанова Ольга Володимирівна
Дата ухвалення: 2015-12-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
17 грудня 2015 р. Справа № 804/8897/15
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого суддіЄфанової О.В.
при секретаріЛегкій А.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпропетровську адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_3 до Управління Держгеокадастру у Криворізькому районі Дніпропетровської області, треті особи - ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 про визнання дій протиправними
До Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшов позов ОСОБА_3 до Управління Держземагенства у Криворізькому районі Дніпропетровської області, в якому позивач просить:
визнати протиправними дії Управління Держземагентства у Криворізькому районі Дніпропетровської області з приводу відмови у здійсненні державної реєстрації земельної ділянки на підставі проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, замовником якого є ОСОБА_3 по фактичному розміщенню житлової будівлі у АДРЕСА_1 площею 0,1000 га.;
зобов'язати Управління Держземагентства у Криворізькому районі Дніпропетровської області зареєструвати земельну ділянку на підставі проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, замовником якого є ОСОБА_3 по фактичному розміщенню житлової будівлі у АДРЕСА_1 площею 0,1000 га.
В подальшому замінено первинного відповідача на Управління Держгеокадастру у Криворізькому районі Дніпропетровської області.
Також, ухвалою суду від 05.11.2015 року залучено як третіх осіб ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7.
Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив суд позов задовольнити.
Представник відповідача в судове засідання не з'явився, просив розглянути справу в порядку письмового провадження.
Треті особи надали клопотання про розгляд справи без особистої участі.
Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступних висновків.
Судом встановлено, що ОСОБА_3 є власником 1/5 частини житлового будинку з господарчими спорудами розташованого за адресою АДРЕСА_1, яке складається з: А-1 - житловий будинок загальною площею 180,5 кв. м., житловою площею 117,4 кв.м., Б-1 - житловий будинок загальною площею 45,5 кв.м., житловою площею 29,4 кв.м. В - літня кухня загальною площею 20 кв.м., Г - літня кухня загальною площею 20,3 кв.м., Д - літня кухня загальною площею 32 кв.м., Е - літня кухня загальною площею 22,8 кв.м., 3 - сарай загальною площею 7,7 кв.м., К - вбиральня загальною площею 1,4 кв.м., Л - вбиральня загальною площею 1,4 кв.м., М - вбиральня загальною площею 1,4 кв.м., Н - вбиральня загальною площею 1,4 кв.м., О - вбиральня загальною площею 1,4 кв.м., П - сарай загальною площею 8,8 кв.м., Р - сарай загальною площею 9,3 кв.м. С - сарай загальною площею 8,3 кв.м., 1 - огорожа 2 - огорожа 3 - огорожа 4 ворота/хвіртка 5 - огорожа І - водоколонка II - водоколонка III - водоколонка IV - вимощення.
29.11.2013 року позивач звернувся до ПП "ЗЕМСПРАВА" для виготовлення технічної документації із землеустрою, щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі на місцевості. Після виготовлення документації із землеустрою по вказаній ділянці її було направлено в Управління Держземагенства в Криворізькому районі Дніпропетровської області для погодження та проведення державної реєстрації земельної ділянки в Державному земельному кадастрі.
06.04.2015 року позивач отримав рішення про відмову у внесенні відомостей до Державного земельного кадастру.
Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до ч. 1 ст. 9 Закону України «Про Державний земельний кадастр» від 07.07.2011 року № 3613-УІ (зі змінами), внесення відомостей до Державного земельного кадастру і надання таких відомостей здійснюються державними кадастровими реєстраторами центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин.
Відповідно до ч.4 ст. 19 зазначеного Закону, державний кадастровий реєстратор: здійснює реєстрацію заяв про внесення відомостей до Державного земельного кадастру, надання таких відомостей; перевіряє відповідність поданих документів вимогам законодавства; формує поземельні книги на земельні ділянки, вносить записи до них, забезпечує зберігання таких книг; здійснює внесення відомостей до Державного земельного кадастру або надає відмову у їх внесенні; присвоює кадастрові номери земельним ділянкам; надає відомості з Державного земельного кадастру та відмову у їх наданні; здійснює виправлення помилок у Державному земельному кадастрі; передає органам державної реєстрації речових прав на нерухоме майно відомості про земельні ділянки.
Відповідно до ст. 21 зазначеного Закону, підставою щодо внесення відомостей до Державного земельного кадастру є, зокрема відомості про межі земельної ділянки, які вносяться до Державного земельного кадастру на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) - у разі встановлення (відновлення) меж земельної ділянки за її фактичним використанням відповідно до статті 107 Земельного кодексу України та у разі зміни меж суміжних земельних ділянок їх власниками.
Статтею 22 зазначеного Закону встановлено вимоги до документів, які є підставою для внесення відомостей до Державного земельного кадастру: текст документів має бути написаний розбірливо; документи не мають містити підчищення або дописки, закреслені слова чи інші не обумовлені в них виправлення, орфографічні та арифметичні помилки, бути заповнені олівцем, а також з пошкодженнями, які не дають змоги однозначно тлумачити їх зміст; документи мають відповідати законодавству.
Відповідно до ч. 4 ст. 24 зазначеного Закону, для державної реєстрації земельної ділянки Державному кадастровому реєстратору, який здійснює таку реєстрацію, подаються: заява за формою, встановленою центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері земельних відносин; оригінал документації із землеустрою, яка є підставою для формування земельної ділянки; документація із землеустрою, яка є підставою для формування земельної ділянки у формі електронного документа. Заява з доданими документами надається заявником особисто чи уповноваженою ним особою або надсилається поштою цінним листом з описом вкладення та повідомленням про вручення.
Відповідно до ч. 5 ст. 24 зазначеного Закону, Державний кадастровий реєстратор, який здійснює державну реєстрацію земельних ділянок, протягом чотирнадцяти днів з дня реєстрації заяви: перевіряє відповідність документів вимогам законодавства: за результатами перевірки здійснює державну реєстрацію земельної ділянки або надає заявнику мотивовану відмову у державній реєстрації.
Відповідно до ч. 6 ст. 24 зазначеного Закону, підставою для відмови у здійсненні державної реєстрації земельної ділянки є: розташування земельної ділянки на території дії повноважень іншого Державного кадастрового реєстратора; подання заявником документів, передбачених частиною четвертою цієї статті, не в повному обсязі; невідповідність поданих документів вимогам законодавства: знаходження в межах земельної ділянки, яку передбачається зареєструвати, іншої земельної ділянки або її частини.
Ч.2 ст. 120 Земельного кодексу України від 25.10.2001 року № 2768-ІІІ (зі змінами), визначено, що якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об'єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача.
Ч.4 ст. 120 зазначеного Кодексу визначено, що у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду кількома особами право на земельну ділянку визначається пропорційно до часток осіб у праві власності жилого будинку, будівлі або споруди.
Так, відповідно до ст. 10 Закону України «Про Державний земельний кадастр», одним із об'єктів Державного земельного кадастру, є, зокрема земельна ділянка.
Державним кадастровим реєстратором можливе здійснення державної реєстрації земельної ділянки за умови, що технічна документація із землеустрою, яка є підставою для внесення відомостей до Державного земельного кадастру, відповідає вимогам законодавства.
У зв'язку з тим, що Позивач набув право власності не на цілий житловий будинок, розташований на земельній ділянці, яку він просить зареєструвати, а лише на його частину, відповідно, він набув право користування також на ту частину земельної ділянки, що знаходиться під належною йому на праві власності частини житлового будинку. Враховуючи, що Державний кадастровий реєстратор може зареєструвати лише цілу земельну ділянку, на якій також розташований цілий житловий будинок, а не його частина, Державний кадастровий реєстратор відповідно до вимог ст.ст. 22, 24 Закону України «Про Державний земельний кадастр» перевіряє на відповідність вимогам законодавства документи, подані для здійснення державної реєстрації земельної ділянки.
Зокрема, Державний кадастровий реєстратор, перевіряє на відповідність вимогам законодавства технічну документацію із землеустрою, яка є підставою для внесення відомостей до Державного земельного кадастру. Зокрема, перевіряється відповідність наявних в поданій технічній документації із землеустрою документів, підтверджуючих право власності на житловий будинок чи інший об'єкт нерухомого майна, розташованого на земельній ділянці, яку необхідно зареєструвати. У випадку переходу права власності не на цілий житловий будинок, а лише на його частину, розташованої на земельній ділянці, яку необхідно зареєструвати, Державний кадастровий реєстратор зобов'язаний перевірити, щоб сума часток житлового будинку, розташованого на земельній ділянці, яку необхідно зареєструвати, при їх доданні становила 1, тобто, щоб це був цілий житловий будинок, оскільки Державний кадастровий реєстратор не може зареєструвати земельну ділянку, яка б не була розташована під всім житловим будинком чи яка б не охоплювала якусь його частину.
Так, у поданих Позивачем Державному кадастровому реєстратору документах, а саме: у технічній документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості). Державним кадастровим реєстратором при перевірці документів, підтверджуючих право власності на житловий будинок його співвласників, розташованого на земельній ділянці, яку необхідно зареєструвати, було виявлено, що сума часток у спільній частковій власності не дорівнює 1, тобто або наявні помилки у зареєстрованих частках житлового будинку у правовстановлюючих документах, або у зазначеній технічній документації наявні не всі правовстановлюючі документи, що підтверджують право власності на житловий будинок його співвласників, розташований на земельній ділянці, яку необхідно зареєструвати.
Так, у поданій Позивачем технічній документації із землеустрою на титульній сторінці значиться 5 співвласників: ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7. Відповідно технічна документація із землеустрою також містить відповідну кількість правовстановлюючих документів на житловий будинок на кожного із зазначених вище осіб.
Так, відповідно до правовстановлюючих документів:
ОСОБА_3 належить 1/5 частина житлового будинку по АДРЕСА_2
ОСОБА_4 належать дві частки по 3/20 частини житлового будинку по АДРЕСА_2
ОСОБА_5 належить 1/4 частина житлового будинку по АДРЕСА_3;
ОСОБА_6 належить 1/10 частина житлового будинку по АДРЕСА_2
ОСОБА_7 належить 2/10 частини житлового будинку по АДРЕСА_3.
При сумуванні зазначених часток встановлено: 1/5 + 3/20 + 3/20 + 1/4 +1/10 + 2/10 = 21/20.
Крім того, відповідно до наявного в технічній документації із землеустрою схематичного плану будівельного кварталу № 460 м. Кривий Ріг, складеного Криворізьким міським бюро технічної інвентаризації від 12.06.1954 року із змінами від 18.03.1980 року, вбачається, що власниками житлового будинку по АДРЕСА_1 були 6 (а не 5 як зараз) осіб: ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_9 (нині правонаступник ОСОБА_3), ОСОБА_10 (нині правонаступник ОСОБА_4), ОСОБА_7, ОСОБА_11. Яка частка житлового будинку за зазначеною адресою належала останньому невідомо.
Відповідно до ст. 69 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.
Відповідно до ст. 71 КАС України, кожна сторона повинна, довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.
Позивачем не доведено належними та допустимими доказами обґрунтованість заявлених позовних вимог з урахуванням вищенаведених обставин та доказів, а тому в задоволенні адміністративного позову має бути відмовлено.
Керуючись ст. 163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -
У задоволенні адміністративного позову відмовити.
Постанова суду може бути оскаржена до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги через Дніпропетровський окружний адміністративний суд з одночасним направленням копії апеляційної скарги особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі складення постанови у повному обсязі, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

У разі якщо справа розглядалась судом за місцезнаходженням суб'єкта владних повноважень і він не був присутній у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, але його було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо у суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Постанова суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Повний текст постанови складено 22 грудня 2015 року

Суддя О.В. Єфанова