Справа № 803/117/16
Суддя: Валюх Віктор Миколайович
Дата ухвалення: 2016-03-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 березня 2016 року Справа № 803/117/16

Волинський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого - судді Валюха В.М.,

при секретарі судового засідання Столярчук А.В.,

за участю представника позивача ОСОБА_1,

представника відповідача Магурчака М.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку адміністративну справу за позовом ОСОБА_3, поданого його представником ОСОБА_1, до Луцького прикордонного загону Північного регіонального управління Державної прикордонної служби України про визнання протиправним та скасування рішення, зобов'язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 звернувся з адміністративним позовом до Луцького прикордонного загону Північного регіонального управління Державної прикордонної служби України (далі - Луцький прикордонний загін ДПС) про визнання протиправним та скасування рішення про заборону в'їзду в Україну від 12.09.2015 року, зобов'язання анулювати штамп в паспорті про заборону в'їзду на територію України.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що оскаржуваним рішення Луцького прикордонного загону ДПС про заборону в'їзду в Україну від 12.09.2015 року позивачу заборонено в'їзд в Україну строком на три роки до 12.09.2018 року. Крім того, 26.09.2015 року у його паспорт було проставлено відповідний штамп про заборону в'їзду в Україну на три роки до 12.09.2018 року.

Позивач вважає, що рішення Луцького прикордонного загону ДПС про заборону в'їзду в Україну від 12.09.2015 року є незаконним з тих підстав, що при винесенні вказаного рішення на орган охорони державного кордону не покладено саме обов'язку винесення постанови про заборону подальшого в'їзду в Україну строком на три роки, відповідачем не враховано, що позивач неодноразово перетинав кордон з метою відвідування своєї родини та подібне рішення порушує (обмежує) його право щодо спілкування та відвідування родини.

Позивач просить визнати протиправним та скасувати рішення Луцького прикордонного загону ДПС про заборону в'їзду в Україну від 12.09.2015 року, зобов'язати відповідача анулювати штамп в паспорті про заборону в'їзду на територію України.

В поданих до суду письмових запереченнях проти позову від 11.03.2016 року № 43/2792 (а. с. 65-66) представник відповідача адміністративний позов не визнав та просить відмовити у його задоволенні з тих підстав, що у зв'язку із неподанням позивачем документу про сплату штрафу в сумі 170,00 грн. за постановою про накладення адміністративного стягнення від 05.08.2015 року відповідачем правомірно винесено постанову про заборону в'їзду в Україну від 12.09.2015 року.

В судовому засіданні представник позивача адміністративний позов підтримав з підстав, викладених у позовній заяві, просить його задовольнити, та додатково пояснив, що до моменту винесення постанови про заборону в'їзду в Україну від 12.09.2015 року позивачу не було відомо про те, що на нього накладено стягнення у вигляді штрафу в сумі 170,00 грн. згідно із постановою про накладення адміністративного стягнення від 05.08.2015 року.

Представник відповідача в судовому засіданні адміністративний позов не визнав з підстав, викладених у письмових запереченнях, та просить відмовити у його задоволенні.

Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши письмові докази, суд приходить до висновку, що адміністративний позов підлягає до задоволення частково з таких мотивів та підстав.

Судом встановлено, що 03.08.2015 року молодшим інспектором прикордонної служби ВПС «Рівне» Луцького прикордонного загону ДПС Кужелем А.М. було складено протокол про адміністративне правопорушення серії ПнРУ № 009050 відносно громадянина Республіки Польща ОСОБА_3, з якого слідує, що в міжнародному пункті пропуску для автомобільного сполучення «Ягодин» на території Рівненської сільської ради Любомльського району Волинської області о 22:50 виявлено та затримано громадянина Республіки Польща ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, який слідував на виїзд з України та здійснив злісну непокору прикордонному наряду, а саме: не виконував вимог повернутися до транспортного засобу, який він самовільно покинув, чим порушив вимоги пункту 12 статті 20 Закону України «Про Державну прикордонну службу України», тобто вчинив адміністративне правопорушення, відповідальність за яке передбачена частиною першою статті 185-10 Кодексу України про адміністративне правопорушення (КУпАП) (а. с. 83). Вказаний протокол було направлено для розгляду до Любомльського районного суду Волинської області.

Постановою Любомльського районного суду Волинської області від 21.08.2015 року у справі № 163/1911/15-п справу за протоколом серії ПнРУ № 009050 щодо ОСОБА_3 за ознаками частини першої статті 185-10 КУпАП було направлено начальнику ВПС «Рівне» Луцького прикордонного загону для додаткової перевірки у строк до 20.09.2015 року (а. с. 52-53).

В подальшому постановою Любомльського районного суду Волинської області від 12.10.2015 року у зазначеній справі № 163/1911/15-п провадження в справі за протоколом про адміністративне правопорушення серії ПнРУ № 009050 щодо ОСОБА_3 за ознаками частини першої статті 185-10 КУпАП закрито за відсутністю в його діях складу правопорушення (а. с. 107-109).

Крім того, судом встановлено, що 03.08.2015 року молодшим інспектором прикордонної служби ВПС «Рівне» Луцького прикордонного загону ДПС Кужелем А.М. було складено відносно громадянина Республіки Польща ОСОБА_3 ще один протокол про адміністративне правопорушення серії ПнРУ № 009048, з якого слідує, що в міжнародному пункті пропуску для автомобільного сполучення «Ягодин» на території Рівненської сільської ради Любомльського району Волинської області о 22:50 виявлено та затримано громадянина Республіки Польща ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, який слідував на виїзд з України та самовільно без дозволу покинув транспортний засіб та знаходився на території пункту пропуску без документу, що посвідчує його особу, чим порушив вимоги пункту 2.9 наказу Адміністрації ДПС України № 627 від 29.08.2011 року, тобто вчинив адміністративне правопорушення, відповідальність за яке передбачена статтею 202 КУпАП. При цьому, позивача було повідомлено про розгляд справи про адміністративне правопорушення 05.08.2015 року о 9:30 у приміщенні ВПС «Рівне» Луцького прикордонного загону та позивачу під підпис вручено примірник вказаного протоколу (а. с. 68).

Постановою начальника ВПС «Рівне» Луцького прикордонного загону Савчука А.І. про накладення адміністративного стягнення № 009048 від 05.08.2015 року, за результатами розгляду протоколу про адміністративне правопорушення серії ПнРУ № 009048, громадянина Республіки Польща ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченою статтею 202 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в сумі 170,00 грн. (а. с. 79).

Як слідує із відмітки на постанові про накладення адміністративного стягнення № 009048 від 05.08.2015 року, її копію надіслано на адресу позивача поштою 07.08.2015 року.

12.09.2015 року т. в. о. офіцера відділу по роботі з іноземцями та адміністративного провадження штабу Луцького прикордонного загону ДПС Негодюк Т.М. виніс постанову про заборону в'їзду в Україну, яку затвердив начальник Луцького прикордонного загону ДПС Мейко О.В., згідно з якою заборонено громадянину Республіки Польща ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, в'їзд в Україну строком на три роки до 12.09.2018 року (а. с. 67).

Як слідує із мотивувальної частини вказаної постанови, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, 03.08.2015 року о 22:50 був виявлений та затриманий прикордонним нарядом «ОТЗ» в міжнародному пункті пропуску для автомобільного сполучення «Ягодин» на території Рівненської сільської ради Любомльського району Волинської області. Після вивчення всіх наявних документів стало відомо, що даний громадянин слідував на виїзд з України та самовільно без дозволу покинув транспортний засіб та знаходився на території пункту пропуску без документу, що посвідчує його особу, чим порушив вимоги пункту 2.9 наказу Адміністрації ДПС України № 627 від 29.08.2011 року, тобто вчинив адміністративне правопорушення, відповідальність за яке передбачена статтею 202 КУпАП. Начальник ВПС розглянув справу про адміністративне правопорушення та виніс постанову з накладенням адміністративного стягнення у вигляді штрафу у розмірі 170,00 грн. Громадянин ОСОБА_3 у встановлені законодавством терміни документ, що підтверджує сплату штрафу, на ВПС «Рівне» не надав. При цьому, вказана постанова винесена з покликанням на частину першу статті 13 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», підпункт «ґ» пункту 2.1, пункти 2.2, 2.3, 5.2 Інструкції про порядок прийняття органами охорони державного кордону Державної прикордонної служби України рішень про заборону в'їзду в Україну іноземцям та особам без громадянства, затвердженої наказом Адміністрації ДПС України від 05.12.2011 року № 946.

26.09.2015 року у паспорт громадянина Республіки Польща ОСОБА_3 серії НОМЕР_1 було проставлено відповідний штамп про заборону в'їзду в Україну на три роки до 12.09.2018 року (а. с. 7).

Крім того, судом встановлено, що квитанціями № 377 від 26.09.2015 року на суму 170,00 грн., № 379 від 26.09.2015 року на суму 170,00 грн. позивач сплатив кошти в загальному розмірі 340,00 грн., при цьому, в графі призначення платежу квитанцій зазначено «за порушення режиму в пункті пропуску», а кошти перераховані на рахунок для сплати штрафів, що вказаний у постанові про накладення адміністративного стягнення № 009048 від 05.08.2015 року (а. с. 18-19).

Судом також встановлено, що 05.10.2015 року за вх. № 2619/03-20 у Відділі державної виконавчої служби Любомльського районного управління юстиції було зареєстровано супровідний лист ВПС «Рівне» Луцького прикордонного загону ДПС від 09.09.2015 року № 2886 про направлення для примусового виконання постанови про накладення адміністративного стягнення № 009048 від 05.08.2015 року (а. с. 114).

Постановою старшого державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Любомльського районного управління юстиції від 06.10.2015 року ВП № 48942580 відмовлено в прийнятті до провадження виконавчого документа та у відкритті виконавчого провадження з примусового виконання постанови ВПС «Рівне» № 009048 від 05.08.2015 року про стягнення з ОСОБА_3 в дохід держави штрафу в розмірі 340,00 грн., на підставі пункту 8 частини першої статті 26 Закону України «Про виконавче провадження» (а. с. 115), та супровідним листом Відділу державної виконавчої служби Любомльського районного управління юстиції від 06.10.2015 року № 4745/03-20/8 вказану постанову державного виконавця разом із виконавчим документом було скеровано на адресу ВПС «Рівне» Луцького прикордонного загону ДПС (а. с. 115 зворот).

Згідно із частиною другою статті 17 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) юрисдикція адміністративних судів поширюються на публічно-правові спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

Відповідно до частин першої, другої статті 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

На думку суду, відповідач не довів правомірність оскаржуваної в даній адміністративній справі постанови, з огляду на таке.

Відповідно до абзацу сьомого частини першої статті 13 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» від 22.09.2011 року № 3773-VI (з наступними змінами та доповненнями) в'їзд в Україну іноземцю або особі без громадянства не дозволяється: якщо під час попереднього перебування на території України іноземець або особа без громадянства не виконали рішення суду або органів державної влади, уповноважених накладати адміністративні стягнення, або мають інші не виконані майнові зобов'язання перед державою, фізичними або юридичними особами, включаючи пов'язані з попереднім видворенням, у тому числі після закінчення терміну заборони подальшого в'їзду в Україну.

Згідно із частинами другою, третьою статті 13 цього ж Закону за наявності підстав, зазначених в абзацах другому, сьомому і восьмому частини першої цієї статті, відомості про іноземця або особу без громадянства вносяться до бази даних осіб, яким згідно із законодавством України не дозволяється в'їзд в Україну або тимчасово обмежено право виїзду з України. Рішення про заборону в'їзду в Україну приймається центральним органом виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, Службою безпеки України або органом охорони державного кордону.

Як передбачено підпунктом «ґ» пункту 2.1 розділу ІІ (Підстави для прийняття органом охорони державного кордону рішення про заборону іноземцю в'їзду в Україну) Інструкції про порядок прийняття органами охорони державного кордону Державної прикордонної служби України рішень про заборону в'їзду в Україну іноземцям та особам без громадянства, затвердженої наказом Адміністрації ДПС України від 05.12.2011 року № 946, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 29.12.2011 року за № 1564/20302 (з наступними змінами та доповненнями), рішення про заборону в'їзду в Україну іноземцю (далі - рішення про заборону в'їзду в Україну) приймається органом охорони державного кордону в разі: якщо під час попереднього перебування на території України іноземець або особа без громадянства не виконали рішення суду або органів державної влади, уповноважених накладати адміністративні стягнення, або мають інші не виконані майнові зобов'язання перед державою, фізичними або юридичними особами, включаючи пов'язані з попереднім видворенням, у тому числі після закінчення терміну заборони подальшого в'їзду в Україну.

Пунктами 2.3, 2.4 розділу ІІ (Підстави для прийняття органом охорони державного кордону рішення про заборону іноземцю в'їзду в Україну) цієї ж Інструкції визначено, що рішення про заборону в'їзду в Україну іноземцю органом охорони державного кордону приймається відповідно до Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» на строк 3 роки. У разі виявлення в пункті пропуску службовою особою Державної прикордонної служби України іноземця, якому уповноваженим органом заборонено в'їзд в Україну, але в паспортному документі якого відмітки «Заборонено в'їзд в Україну терміном на...» немає, уповноважена службова особа підрозділу охорони державного кордону проставляє таку відмітку із зазначенням терміну, вказаного в базі даних осіб, яким заборонено в'їзд в Україну.

Згідно із пунктами 5.1 - 5.3 розділу V (Особливості прийняття рішення про заборону в'їзду в Україну іноземцям за поданням державного виконавця або іноземцям, які не виконали рішення органу (підрозділу) охорони державного кордону про накладання штрафу) зазначеної Інструкції у разі невиконання іноземцями рішень органу (підрозділу) охорони державного кордону про накладання штрафу за правопорушення, розгляд справ за якими належить до компетенції Державної прикордонної служби України, або надходження до органу охорони державного кордону подання державного виконавця про заборону в'їзду в Україну іноземцям довідка, передбачена пунктом 3.1 розділу III цієї Інструкції, не складається. Постанова у разі невиконання рішень про накладання штрафу готується підрозділом по роботі з іноземцями та адміністративного провадження відповідного органу (підрозділу) охорони державного кордону, Морської охорони не пізніше трьох робочих днів після закінчення строку, передбаченого статтею 307 Кодексу України про адміністративні правопорушення. Постанова за поданням державного виконавця готується штабом органу охорони державного кордону.

Системний аналіз вказаних нормативно-правових актів дає суду підстави дійти висновку про те, що орган охорони державного кордону вправі з власної ініціативи прийняти постанову про заборону в'їзду в Україну іноземцю на строк 3 роки, у зв'язку із невиконання ним рішення органу (підрозділу) охорони державного кордону про накладання штрафу за правопорушення, розгляд справ за якими належить до компетенції ДПС України.

Разом з тим, на думку суду, із вказаної підстави постанова про заборону в'їзду в Україну може бути винесена лише тоді, коли іноземцю було відомо про прийняте відносно нього рішення суду або органів державної влади, уповноважених накладати адміністративні стягнення, проте у добровільному чи примусовому порядку таке рішення про накладення адміністративного стягнення (в т. ч. штрафу) іноземцем не виконано.

Як слідує із матеріалів справи, оскаржувану постанову Луцького прикордонного загону ДПС від 12.09.2015 року про заборону в'їзду в Україну було винесено у зв'язку із невиконанням позивачем постанови № 009048 від 05.08.2015 року про накладення на нього адміністративного стягнення в сумі 170,00 грн.

Статтею 202 КУпАП передбачено, що порушення прикордонного режиму, режиму в пунктах пропуску через державний кордон України або режимних правил у контрольних пунктах в'їзду - виїзду - тягне за собою накладення штрафу на громадян від семи до десяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, а на посадових осіб - від десяти до двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Відповідно до статті 222-1 цього ж Кодексу органи Державної прикордонної служби України розглядають справи про адміністративні правопорушення, пов'язані з порушенням прикордонного режиму, режиму в пунктах пропуску через державний кордон України або режимних правил у контрольних пунктах в'їзду - виїзду, порушенням іноземцями та особами без громадянства правил перебування в Україні і транзитного проїзду через її територію, а також з неповерненням капітаном іноземного судна перепусток на право сходження на берег осіб суднового екіпажу (стаття 202, частина друга статті 203, стаття 207). Від імені органів Державної прикордонної служби України розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право: начальники органів охорони державного кордону та Морської охорони Державної прикордонної служби України та їх заступники; керівники підрозділів органів охорони державного кордону та Морської охорони Державної прикордонної служби України, які безпосередньо виконують завдання з охорони державного кордону України.

Згідно із частинами першою, третьою статті 285 КУпАП постанова оголошується негайно після закінчення розгляду справи. Копія постанови протягом трьох днів вручається або висилається особі, щодо якої її винесено. Копія постанови вручається під розписку. У разі якщо копія постанови висилається, про це робиться відповідна відмітка у справі.

З відмітки на постанові про накладення адміністративного стягнення № 009048 від 05.08.2015 року вбачається, що її копію надіслано на адресу позивача поштою 07.08.2015 року. Проте, всупереч вимогам частин першої, другої статті 71 КАС України, відповідач не надав суду будь-яких доказів на підтвердження обставини надіслання позивачу вказаної постанови (зокрема, реєстр поштових відправлень, квитанцію про оплату послуг поштового зв'язку) та доказів її вручення позивачу (повідомлення про вручення поштового відправлення, розписку тощо).

Відповідно до частин першої, третьої статті 307 КУпАП штраф має бути сплачений порушником не пізніш як через п'ятнадцять днів з дня вручення йому постанови про накладення штрафу, крім випадків, передбачених статтею 300-1 цього Кодексу, а в разі оскарження такої постанови - не пізніш як через п'ятнадцять днів з дня повідомлення про залишення скарги без задоволення. Штраф, накладений за вчинення адміністративного правопорушення, вноситься порушником в установу банку України, за винятком штрафу, що стягується на місці вчинення правопорушення, якщо інше не встановлено законодавством України.

Статтею 308 цього ж Кодексу визначено, що у разі несплати правопорушником штрафу у строк, установлений частиною першою статті 307 цього Кодексу, постанова про накладення штрафу надсилається для примусового виконання до відділу державної виконавчої служби за місцем проживання порушника, роботи або за місцезнаходженням його майна в порядку, встановленому законом. У порядку примусового виконання постанови про стягнення штрафу за вчинення адміністративного правопорушення з правопорушника стягується: подвійний розмір штрафу, визначеного у відповідній статті цього Кодексу та зазначеного у постанові про стягнення штрафу; витрати на облік зазначених правопорушень. Розмір витрат на облік правопорушень визначається Кабінетом Міністрів України.

Як слідує із матеріалів справи, до прийняття оскаржуваної постанови Луцького прикордонного загону ДПС про заборону в'їзду в Україну від 12.09.2015 року позивачу не було вручено постанову № 009048 від 05.08.2015 року про накладення на нього адміністративного стягнення в сумі 170,00 грн., а вказана постанова про накладення штрафу була надіслана для примусового виконання до відділу державної виконавчої служби лише 09.09.2015 року та 06.10.2015 року постановою старшого державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Любомльського районного управління юстиції від 06.10.2015 року ВП № 48942580 відмовлено в прийнятті до провадження виконавчого документа та у відкритті виконавчого провадження з примусового виконання постанови № 009048 від 05.08.2015 року про стягнення з ОСОБА_3 в дохід держави штрафу в розмірі 340,00 грн.

В судовому засіданні представник позивача пояснив, що про несплату штрафу позивачу стало відомо лише 26.09.2015 року при черговому перетині державного кордону і того ж дня квитанціями № 377, № 379 від 26.09.2015 року позивач сплатив штраф в загальному розмірі 340,00 грн. Будь-яких доказів про те, що до 26.09.2015 року позивачу було відомо про накладення на нього штрафу в сумі 170,00 грн. згідно із постановою про накладення адміністративного стягнення № 009048 від 05.08.2015 року відповідачем не надано.

При цьому, суд враховує, що після прийняття постанови про накладення адміністративного стягнення № 009048 від 05.08.2015 року протягом серпня 2015 року позивач неодноразово перетинав державний кордон України, що підтверджується відмітками у паспорті громадянина Республіки Польща ОСОБА_3 серії НОМЕР_1 (а. с. 7), проте, лише 26.09.2015 року при черговому перетині державного кордону позивачу було повідомлено про несплату ним штрафу.

Частиною третьою статті 2 КАС України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:

1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України;

2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано;

3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії);

4) безсторонньо (неупереджено);

5) добросовісно;

6) розсудливо;

7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації;

8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія);

9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення;

10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

З урахуванням встановлених обставин справи та наведених норм чинного законодавства України, суд дійшов висновку про те, що оскаржувана постанова Луцького прикордонного загону ДПС від 12.09.2015 року про заборону в'їзду в Україну винесена безпідставно, без урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, відповідач при її прийнятті не дотримав принципів безсторонності, добросовісності, розсудливості, пропорційності, при цьому, відповідачем не були дотримані вимоги КУпАП щодо надіслання (вручення) позивачу постанови про накладення штрафу, у зв'язку із чим відсутні докази того, що до прийняття вказаної постанови про заборону в'їзду в Україну від 12.09.2015 року позивачу було відомо про прийняту відносно нього постанову про накладення адміністративного стягнення № 009048 від 05.08.2015 року і він у добровільному чи примусовому порядку її не виконав.

Відтак, з наведених вище підстав, виходячи із наданих суду статтею 162 КАС України повноважень позовні вимоги про визнання протиправним та скасування рішення про заборону в'їзду в Україну підлягають до задоволення шляхом прийняття постанови про визнання протиправною та скасування постанови т. в. о. офіцера відділу по роботі з іноземцями та адміністративного провадження штабу Луцького прикордонного загону ДПС України Негодюка Т.М. від 12.09.2015 року про заборону в'їзду в Україну громадянину Республіки Польща ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, строком на три роки до 12.09.2018 року.

Разом з тим, позовні вимоги про зобов'язання відповідача анулювати штамп в паспорті про заборону в'їзду на територію України до задоволення не підлягають, з огляду на таке.

Пунктом 8.2 розділу VIII (Оскарження рішення про заборону в'їзду в Україну) Інструкції про порядок прийняття органами охорони державного кордону Державної прикордонної служби України рішень про заборону в'їзду в Україну іноземцям та особам без громадянства, затвердженої наказом Адміністрації ДПС України від 05.12.2011 року № 946, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 29.12.2011 року за № 1564/20302 (з наступними змінами та доповненнями), передбачено, що у випадку скасування заборони в'їзду (зміни її терміну) органами, зазначеними у пункті 8.1 цього розділу, або рішенням суду, яке набрало законної сили:

а) орган охорони державного кордону:

негайно письмово повідомляє про це Головний центр обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України з обов'язковим зазначенням інформації відповідно до вимог підпункту «а» пункту 3.2 розділу III цієї Інструкції;

скасовує в паспортному документі особи відмітку «Заборонено в'їзд в Україну терміном на...» шляхом проставлення на ньому штемпеля «Анульовано», форма якого наведена в додатку 6 до цієї Інструкції;

проставляє у паспортному документі нову відмітку «Заборонено в'їзд в Україну терміном на...», засвідчує її підписом та печаткою, із зазначенням нового терміну заборони (у разі зміни терміну заборони в'їзду);

б) Головний центр обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України вилучає зазначену інформацію (вносить зміни) з баз даних.

З цього слідує, що постанова суду про скасування рішення про заборону в'їзду в Україну, яка набрала законної сили, є підставою для скасування органом охорони державного кордону в паспортному документі особи відмітки «Заборонено в'їзд в Україну терміном на...» шляхом проставлення на ньому штемпеля «Анульовано».

Відтак, оскільки цією постановою визнано протиправним та скасовано рішення про заборону в'їзду в Україну, тому у випадку набрання нею законної сили вона буде підставою для вчинення органом охорони державного кордону дій щодо скасування в паспортному документі позивача відмітки про заборону в'їзду в Україну.

Отже, відсутні правові підстави для зобов'язання відповідача анулювати штамп в паспорті про заборону в'їзду на територію України, оскільки такі позовні вимоги стосуються виконання судового рішення, цією постановою суду про скасування рішення про заборону в'їзду в Україну захищені права позивача, а в судовому порядку підлягають захисту лише порушені права, захист прав особи на майбутнє КАС України не передбачено.

Згідно із частиною першою статті 94 КАС України (із змінами, внесеними Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо сплати судового збору» від 22.05.2015 року № 484-VIII, який набрав чинності 01.09.2015 року) якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Відповідно до частини третьої статті 94 цього ж Кодексу якщо адміністративний позов задоволено частково, судові витрати, здійснені позивачем, присуджуються йому відповідно до задоволених вимог, а відповідачу - відповідно до тієї частини вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Відтак, оскільки позивач сплатив судовий збір в загальній сумі 1515,80 грн. згідно із квитанціями № 649065 від 04.02.2016 року (а. с. 2), № 668374, № 668756 від 15.02.2015 року (а. с. 26-27), який був зарахований до спеціального фонду Державного бюджету України (а. с. 34-36), за подання клопотання про забезпечення позову та позовної заяви, що містила дві самостійні вимоги немайнового характеру, одну з яких (про визнання протиправним та скасування рішення про заборону в'їзду в Україну) задоволено, як і задоволено клопотання про забезпечення позову, тому на користь позивача слід стягнути за рахунок бюджетних асигнувань відповідача судовий збір в сумі 964,60 грн. (413,40 грн. судового збору за клопотання про забезпечення позову + 551,20 грн. судового збору за позовну вимогу немайнового характеру про визнання протиправним та скасування рішення про заборону в'їзду в Україну = 964,60 грн.).

Керуючись частиною третьою статті 160, статтями 162, 163 Кодексу адміністративного судочинства України, на підставі Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», суд

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправною та скасувати постанову т. в. о. офіцера відділу по роботі з іноземцями та адміністративного провадження штабу Луцького прикордонного загону ДПС України Негодюка Т.М. від 12 вересня 2015 року про заборону в'їзду в Україну громадянину Республіки Польща ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, строком на три роки до 12 вересня 2018 року.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Присудити на користь ОСОБА_3 за рахунок бюджетних асигнувань Луцького прикордонного загону Північного регіонального управління Державної прикордонної служби України судовий збір в розмірі 964 гривні 60 копійок (дев'ятсот шістдесят чотири гривні шістдесят копійок).

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого статтею 186 КАС України, якщо таку апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Львівського апеляційного адміністративного суду через Волинський окружний адміністративний суд. Апеляційна скарга на постанову суду подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Львівського апеляційного адміністративного суду.

Суддя В.М.Валюх

Постанова складена у повному обсязі 16 березня 2016 року