Справа № 2а-9169/11/1370
Суддя: Моторний О.А.
Дата ухвалення: 2016-02-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 лютого 2016 року м. Київ К/800/64043/14

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:

Головуючого Моторного О.А.

Суддів Борисенко І.В.

Кошіля В.В.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні касаційну скаргу Державної податкової інспекції у Шевченківському районі м. Львова Головного управління Міндоходів у Львівській області

на постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 20.11.2014

у справі № 2а-9169/11/1370

за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2

до Державної податкової інспекції у Шевченківському районі м. Львова Головного управління Міндоходів у Львівській області

про визнання нечинними та скасування податкових повідомлень-рішень,-

ВСТАНОВИВ:

Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 08.11.2011 в задоволенні позову відмовлено.

Постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 20.11.2014 скасовано постанову Львівського окружного адміністративного суду від 08.11.2011та прийнято нову, якою позов задоволено: визнано протиправними та скасовано податкові повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Шевченківському районі м. Львова Головного управління Міндоходів у Львівській області від 07.04.2011 №/0/9079 та від 07.07.2011 №/1/16890.

В касаційній скарзі відповідач просить скасувати рішення суду апеляційної інстанції та залишити в силі рішення суду першої інстанції, посилаючись на порушення апеляційним судом норм матеріального права.

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що за результатами проведеної податковим органом планової виїзної документальної перевірки позивача з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.04.2009 року по 31.12.2010 року, складено акт від 29.03.2011 № 484/17-2/НОМЕР_1, в якому зафіксовано порушення позивачем вимог: ст.ст. 13, 14 Декрету Кабінету Міністрів України «Про прибутковий податок з громадян» від 26.12.1992 № 13-92, п.7.1 ст.7, п. 19.1 ст.19 Закону України «Про податок з доходів фізичних осіб» від 28.12.1994 №334/94-ВР, з наступними змінами та доповненнями, в результаті чого занижено до сплати податок з доходів фізичних осіб в сумі 115 710,45 грн.

Крім того, в акті перевірки зазначено, що в порушення п.1.7, п.1.8 ст.1, пп.7.2.1, пп.7.2.3 п.7.2, пп.7.3.1 п.7.3, пп.7.4.1 п.7.4, пп.7.7.1 п.7.7 статті 7 Закону України «Про податок на додану вартість» від 3.04.1997 №168/97-ВР, позивачем занижено податок на додану вартість в сумі 155675,83 грн.

На підставі акта перевірки, відповідачем були прийняті податкові повідомлення-рішення: від 07.04.2011 №/0/9079, яким визначено грошове зобов'язання з податку на додану вартість в розмірі 194 594,79 грн. (основний платіж - 155 675,83 грн., штрафна (фінансова) санкція - 38 918,96 грн.) та від 07.07.2011 №/1/16890, яким визначено суму грошового зобов'язання з податку з доходів фізичних осіб в розмірі 115 710,45 грн.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з правомірності спірних податкових повідомлень-рішень.

Задовольняючи позов, суд апеляційної інстанції виходив з наступного, з чим погоджується суд апеляційної інстанції.

Згідно з ч. 3 ст. 13 Декрету Кабінету Міністрів України «Про прибутковий податок з громадян» від 26.12.1992 № 13-92 (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), до складу витрат, безпосередньо пов'язаних з одержанням доходів, належать витрати, які включаються до складу валових витрат виробництва (обігу) або підлягають амортизації згідно з Законом України "Про оподаткування прибутку підприємств".

Відповідно до п. 5.1. ст. 5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), валові витрати виробництва та обігу - сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних як компенсація вартості товарів (робіт, послуг), які придбаваються (виготовляються) таким платником податку для їх подальшого використання у власній господарській діяльності.

Згідно з пп.5.2.1 п.5.2 ст. 5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств», до складу валових витрат включаються суми будь-яких витрат, сплачених (нарахованих) протягом звітного періоду у зв'язку з підготовкою, організацією, веденням виробництва, продажем продукції (робіт, послуг) і охороною праці, у тому числі витрати з придбання електричної енергії (включаючи реактивну), з урахуванням обмежень, установлених пунктами 5.3 - 5.7 цієї статті.

У відповідності із пп. 5.3.9 п. 5.3 ст. 5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств», не належать до складу валових витрат будь-які витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення податкового обліку.

Згідно із абзацом третім підпункту 7.4.1 пункту 7.4 статті 7 Закону України "Про податок на додану вартість" (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари (послуги) та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Відповідно до пп. 7.4.5 п. 7.4 ст. 7 вказаного Закону, не підлягають включенню до складу податкового кредиту суми сплаченого (нарахованого) податку у зв'язку з придбанням товарів (послуг), не підтверджені податковими накладними чи митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з пп. 7.2.6 цього пункту.

Матеріали справи свідчать, що факт здійснення господарських операцій між позивачем та ПП «Торгівельна компанія «Бізнесхолдінг» і ПП «Фірма «Юкос», на виконання умов договорів поставки, підтверджується наявними в матеріалах справи, належним чином оформленими податковими та видатковими накладними.

Придбані у ПП «Торгівельна компанія «Бізнесхолдінг» та ПП Фірми «Юкос» хімреактиви були в подальшому реалізовані іншим контрагентам , внаслідок чого позивач отримав прибуток від вказаних операцій. Зазначене підтверджується відповідними накладними, наявними в матеріалах справи.

Згідно із платіжними дорученнями, оплата за отриманий від контрагентів товар, проведена позивачем у безготівковій формі в повному обсязі.

Суми податку на додану вартість сплачені на користь ПП «Фірма «Юкос» та ПП «ТК «Бізнесхолдінг» в повному обсязі, про що свідчать виписки банку, виписані відповідні податкові накладні, а отже, як вірно зазначено судом апеляційної інстанції, позивач правомірно включив суми податку на додану вартість до складу податкового кредиту по податку на додану вартість за відповідні періоди 2009 року та 2010 року.

Крім того, в матеріалах справи відсутні докази встановлення податковим органом обставин на підтвердження того, що укладаючи спірні договори, учасники договірних відносин діяли з метою, яка є завідомо суперечною інтересам держави та суспільства. Податковим органом не доведено наявності протиправного умислу та мети при укладенні угод позивачем з ПП «Торгівельна компанія «Бізнесхолдінг» та ПП Фірми «Юкос», що мали місце під час здійснення позивачем підприємницької діяльності.

Таким чином, суд апеляційної інстанції дійшов вірного висновку про відсутність у податкового органу підстав для прийняття спірних податкових повідомлень-рішень від 07.04.2011 № /0/9079 та від 07.07.2011 № /1/16890./0.

Доводи, наведені скаржником в касаційній скарзі, колегією суддів відхиляються, оскільки вони не спростовують обставин, що на підставі належних та допустимих доказів встановлені судом апеляційної інстанції.

Враховуючи викладене, Вищий адміністративний суд України дійшов висновку, що судом апеляційної інстанції належним чином з'ясовані обставини справи та дано їм відповідну правову оцінку. Порушень норм матеріального чи процесуального права, які могли призвести до зміни чи скасування рішення суду апеляційної інстанції не встановлено.

Керуючись статтями 220-1, 223, 224, 230 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Державної податкової інспекції у Шевченківському районі м. Львова Головного управління Міндоходів у Львівській області - відхилити.

Постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 20.11.2014 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі, та може бути переглянута з підстав, у порядку та в строки, встановлені статтями 236 238 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя: (підпис)О.А. Моторний
Судді(підпис)І.В. Борисенко
(підпис)В.В. Кошіль