Справа № 826/22118/15
Суддя: Погрібніченко І.М.
Дата ухвалення: 2016-03-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

10 березня 2016 року № 826/22118/15

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Погрібніченка І.М. розглянувши в письмовому провадженні адміністративну справу

за позовомОСОБА_1
до треті особиАпеляційного суду Київської області Державна казначейська служба України, Державна судова адміністрація України
провизнання відмови неправомірною, зобов'язання вчинити певні дії,

О Б С Т А В И Н И С П Р А В И:

ОСОБА_1 (далі по тексту - позивач) звернувся з позовом до Апеляційного суду Київської області (далі по тексту - відповідач), за участі третіх осіб, що не заявляють самостійних вимог на предмет спору - Державної казначейської служби України та Державна судова адміністрація України про визнання неправомірною відмови відповідача у нарахуванні та виплаті ОСОБА_1 вихідної допомоги у розмірі 10 місячних заробітних плат за останньою посадою при виході у відставку та зобов'язання відповідача здійснити нарахування та виплату позивачу вихідної допомоги у розмірі 10 місячних заробітних плат за останньою посадою при виході у відставку.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що відповідачем невиплачено позивачу вихідну допомогу у розмірі 10 місячних заробітних плат на момент подання заяви про відставку та звільнення з роботи.

Представник відповідача проти позовних вимог заперечив з підстав їх необґрунтованості, у зв'язку з тим, що 01.04.2014р. набрав чинності Закон України «Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в Україні» від 27.03.2014р. №1166-VІІ, пунктом 28 розділу ІІ якого статтю 136 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» про виплату судді, який вийшов у відставку вихідної допомоги у розмірі 10 місячних заробітних плат за останньою посадою, виключено.

Треті особи проти позовних вимог заперечили.

На підставі ч. 6 ст. 128 КАС України суд дійшов переконання про можливість подальшого розгляду справи в порядку письмового провадження.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 з лютого 1987 року по квітень 1999 року обіймав посаду судді, голови Таращанського районного суду Київської області; з квітня 1999 року по липень 2008 року працював суддею Обухівського районного суду Київської області; з липня 2008 року працював на посаді судді Апеляційного суду Київської області.

11 листопада 2013 року позивачем до Вищої ради юстиції України подано заяву про звільнення з посади судді у зв'язку з відставкою.

26 листопада 2013 року рішенням Вищої ради юстиції України №1285/0/15-13 "Про внесення подання до Верховної Ради України про звільнення ОСОБА_1 з посади судді апеляційного суду Київської області, у зв'язку з поданням заяви про відставку" заяву позивача про відставку було задоволено, внесено подання до Верховної Ради України про звільнення позивача з посади судді апеляційного суду Київської області.

Постановою Верховної Ради України від 25 грудня 2014 року №59-VIII "Про звільнення суддів" відповідно до пункту 9 частини 5 статті 126 Конституції України ОСОБА_1 звільнено з посади судді апеляційного суду Київської області.

Наказом апеляційного суду Київської області від 17 січня 2015 року №5 позивача звільнено з посади судді апеляційного суду Київської області.

21 липня 2015 року позивач звернувся до відповідача із заявою щодо виплату вихідної допомоги у розмірі 10 місячних заробітних плат за останньою посадою.

Листом від 13.08.2015р. №18490/05-14/15 відповідач відмовив у виплаті вихідної допомоги у розмірі 10 місячних заробітних плат за останньою посадою.

Вважаючи свої права порушеними, позивач звернувся до суду з адміністративним позовом.

Вирішуючи дану справу, суд виходить з наступного.

Частиною 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини третьої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

На час звернення позивача до Вищої ради юстиції в листопаді 2013 року була чинною норма статті 136 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", яка передбачала право судді у разі виходу у відставку на отримання вихідної допомоги у розмірі 10 місячних заробітних плат за останньою посадою судді.

Відповідно до положень статті 126 Конституції України суддя у разі подання ним заяви про відставку або про звільнення з посади за власним бажанням звільняється з посади органом, що його обрав або призначив - в даному випадку Верховною Радою України.

Постановою Верховної Ради України від 25 грудня 2014 року позивача було звільнено у зв'язку з поданням заяви про відставку.

Законом України від 27 березня 2014 року №1166 "Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в Україні", який набрав законної сили з 1 квітня 2014 року виключено статтю 136 Закону України "Про судоустрій і статус суддів".

У рішенні Конституційного Суду України від 9 лютого 1999 року №1-рп/99 зазначено, що за загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип закріплений у частині першій статті 58 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

Отже, в даному випадку, до спірних правовідносин слід застосовувати положення нормативно-правових актів, які діяли на час прийняття Верховною Радою України постанови про звільнення позивача (25 грудня 2014 року).

Рішення Конституційного Суду України від 3 червня 2013 року №1-2/2013, на яке посилається позивач, ухвалено раніше ніж набрав чинності Закон України від 27 березня 2014 року № 1166 "Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в Україні", а тому його висновки не розповсюджуються на положення вказаного Закону.

Дана правова позиція узгоджується з правовою позицією, викладеною в ухвалі Вищого адміністративного суду України від 25.11.2015р. у справі №826/4136/15.

Таким чином, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Згідно з ч. 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Керуючись вимогами статтями 69-71, 94, 160-165, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 відмовити.

Постанова може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції протягом десяти днів за правилами, встановленими ст. ст. 185-187 КАС України , шляхом подання через суд першої інстанції апеляційної скарги.

Суддя І.М. Погрібніченко