Справа № 826/25225/15
Суддя: Аблов Є.В.
Дата ухвалення: 2016-02-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

11 лютого 2016 року 12:45 № 826/25225/15

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі:

головуючого судді Аблова Є.В.,

судді Погрібніченка І.М.,

судді Шулежка В.П.,

при секретарі судового засідання Мар'янченко Д.А.,

за участю сторін:

позивача - ОСОБА_1,

представника відповідача - Павлишин В.В.,

представника третьої особи (Національного юридичного університету імені Ярослава Мудрого) - Комарова В.В.,

представника третьої особи (ОСОБА_5.) - ОСОБА_6,

розглянувши в судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Міністерства освіти і науки України за участю третіх осіб - Національного юридичного університету імені Ярослава Мудрого, ОСОБА_5 про скасування наказу №520-К від 26.10.2015 року, -

В С Т А Н О В И В:

З позовом до Окружного адміністративного суду міста Києва звернувся ОСОБА_1 до Міністерства освіти і науки України за участю третіх осіб - Національного юридичного університету імені Ярослава Мудрого, ОСОБА_5 про скасування наказу №520-К від 26.10.2015 року, мотивуючи позовні вимоги тим, що оскаржуваний наказ прийнятий з порушенням процедури висування кандидатів на посаду ректора університету та норм Закону України «Про очищення влади».

В позовній заяві позивач просить скасувати (визнати нечинним) наказ міністра Міністерства освіти і науки України №520-к від 26.10.2015 р. «Про призначення на посаду ректора».

В ході судового розгляду даної справи позивач підтримав позовні вимоги та просив суд їх задовольнити.

В наданих суду письмових запереченнях представник Міністерства освіти і науки України зазначив про відсутність підстав для задоволення позовних вимог, оскільки оскаржуваний наказ прийнятий за наявності законних на те підстав та в межах наданих чинним законодавством повноважень. При цьому, представник відповідача стверджує, що до ОСОБА_5 не застосовуються обмеження, передбачені Законом України «Про очищення влади», тому його кандидатура відповідала вимогам, передбаченим Законом України «Про вищу освіту» і не було перешкод для участі його у виборах та призначення на посаду ректора Національного юридичного університету імені Ярослава Мудрого.

Представник третьої особи - Національного юридичного університету імені Ярослава Мудрого заперечував щодо задоволення позовних вимог з підстав того, що членство в ЦК КПРС не віднесене чинними за радянських часів та чинними станом на сьогодні нормативно-правовими актами до керівних посад та відповідальних посад, не здійснювалося на постійних засадах з оформленням службових правовідносин та одержанням заробітної плати за рахунок бюджету партійного органу, воно не може вважатися обранням і працею на керівних посадах Комуністичної партії Радянського Союзу та не підпадає під дію ч. 3 ст. 1 Закону України «Про очищення влади». Крім того, представник університету стверджує в письмових запереченнях, що керівництво навчального закладу організаційно не має ніякого відношення до підготовки та проведення процедури висування кандидатів на посаду ректора університета та проведення виборів.

Представник третьої особи - ОСОБА_5 в письмових пояснення щодо позовних вимог просив суд відмовити в задоволенні позовних вимог, оскільки останні є безпідставними та ґрунтуються на припущеннях та суб'єктивних твердженнях.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи, заслухавши пояснення позивача, представника відповідача, представників третіх осіб, суд дійшов висновків про наступне.

26.10.2015 р. Міністерством освіти і науки України прийнято наказ №520-к «Про призначення на посаду ректора», яким призначено ОСОБА_5 доктора юридичних наук, професора, ректором Національного юридичного університету імені Ярослава Мудрого з 26 жовтня 2015 року, строком на п'ять років, по 26 жовтня 2020 року, як обраного за конкурсом, згідно статті 42 Закону України «Про вищу освіту» на умовах, викладених у контрактах.

Незгода позивача із вказаним наказом та порядком його прийняття зумовила звернення до суду з даним адміністративним позовом, при вирішенні якого суд виходить з наступного.

Відповідно до ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно п. 1 Положення про Міністерство освіти і науки України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16.10.2014 р. N 630, МОН є головним органом у системі центральних органів виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сферах освіти і науки, наукової, науково-технічної та інноваційної діяльності, трансферу (передачі) технологій, а також забезпечує формування та реалізацію державної політики у сфері здійснення державного нагляду (контролю) за діяльністю навчальних закладів, підприємств, установ та організацій, які надають послуги у сфері освіти або провадять іншу діяльність, пов'язану з наданням таких послуг, незалежно від їх підпорядкування і форми власності.

Підпунктом 53 пункту 4 зазначеного положення визначено, що МОН відповідно до покладених на нього завдань: призначає на посаду та звільняє з посади керівників підпорядкованих йому вищих і професійно-технічних навчальних закладів за результатами конкурсу.

Крім того, п.1.4 Статуту передбачено, що уповноваженим органом по управлінню Університетом, як заснованим державною вищим навчальним закладом, є Міністерство освіти і науки України, яке в межах, визначених Кабінетом Міністрів України, реалізує такі права та обов'язки: укладає контракт із ректором Університету, обраним на конкурсній основі у порядку, установленому Законом України «Про вищу освіту», Методичними рекомендаціями щодо особливостей виборчої системи та порядку обрання керівника вищого навчального закладу, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 05.12.2014 року №726, та цим Статутом; достроково розриває контракт із ректором Університету з підстав, визначених законодавством України про працю, Статутом Університету та умовами контракту.

Як вбачається з матеріалів справи, Міністерство освіти і науки України оголосило конкурс на заміщення посади ректора Національного юридичного університету імені Ярослава Мудрого, про що видано відповідний наказ №239-К від 16.06.2015 р.

Порядок обрання, призначення та звільнення з посади керівника вищого навчального закладу визначено статтею 42 Закону України «Про вищу освіту».

Так, кандидат на посаду керівника вищого навчального закладу повинен вільно володіти державною мовою, мати вчене звання та науковий ступінь і стаж роботи на посадах науково-педагогічних працівників не менш як 10 років. Кандидат на посаду керівника вищого навчального закладу державної чи комунальної форми власності має бути громадянином України.

Одна і та сама особа не може бути керівником відповідного вищого навчального закладу більше ніж два строки.

Не може бути обрана, призначена (у тому числі виконувачем обов'язків) на посаду керівника вищого навчального закладу особа, яка: 1) за рішенням суду визнана недієздатною або дієздатність якої обмежена; 2) має судимість за вчинення злочину, якщо така судимість не погашена або не знята в установленому законом порядку; 3) відповідно до вироку суду позбавлена права обіймати відповідні посади; 4) за рішенням суду була визнана винною у вчиненні корупційного правопорушення - протягом року з дня набрання відповідним рішенням суду законної сили; 5) піддавалася адміністративному стягненню за корупційне правопорушення - протягом року з дня набрання відповідним рішенням суду законної сили; 6) підпадає під дію частини третьої статті 1 Закону України "Про очищення влади"; 7) голосувала за диктаторські закони 16 січня 2014 року.

Засновник (засновники) або уповноважений ним (ними) орган (особа) зобов'язаний оголосити конкурс на заміщення посади керівника вищого навчального закладу не пізніше ніж за два місяці до закінчення строку контракту особи, яка займає цю посаду. У разі дострокового припинення повноважень керівника вищого навчального закладу конкурс оголошується протягом тижня з дня утворення вакансії.

Засновник (засновники) або уповноважений ним (ними) орган (особа) протягом двох місяців з дня оголошення конкурсу на посаду керівника вищого навчального закладу приймає (приймають) пропозиції щодо претендентів на посаду керівника вищого навчального закладу і протягом 10 днів з дня завершення терміну подання відповідних пропозицій вносить (вносять) кандидатури претендентів, які відповідають вимогам цього Закону, до вищого навчального закладу для голосування.

Керівник вищого навчального закладу обирається шляхом таємного голосування строком на п'ять років у порядку, передбаченому цим Законом і статутом вищого навчального закладу.

Брати участь у виборах керівника вищого навчального закладу мають право: кожен науковий, науково-педагогічний та педагогічний штатний працівник вищого навчального закладу; представники з числа інших штатних працівників, які обираються відповідними працівниками шляхом прямих таємних виборів; виборні представники з числа студентів (курсантів), які обираються студентами (курсантами) шляхом прямих таємних виборів.

При цьому загальна кількість (повний склад) наукових, науково-педагогічних і педагогічних працівників вищого навчального закладу повинна становити не менше 75 відсотків загальної кількості осіб, які мають право брати участь у виборах; кількість виборних представників з числа інших працівників вищого навчального закладу - до 10 відсотків, а кількість виборних представників з числа студентів (курсантів) - не менше 15 відсотків осіб, які мають право брати участь у виборах.

Вибори вважаються такими, що відбулися, якщо участь у них взяли більше 50 відсотків загальної кількості осіб, які мають право брати участь у виборах, кожен з яких має один голос і голосує особисто.

З особою (кандидатурою), яка набрала більше 50 відсотків голосів осіб, які мають право брати участь у виборах, засновник (засновники) або уповноважений ним (ними) орган (особа) укладає контракт строком на п'ять років не пізніше одного місяця з дня її обрання.

Як повідомив відповідач та встановлено судом, 20.10.2015 року відбулись вибори ректора Національного юридичного університету імені Ярослава Мудрого, до участі в яких були допущені ОСОБА_1 та ОСОБА_5

За результатами таємного голосування за кандидатуру ОСОБА_1 проголосувало 56 осіб, що становить 6,15 % осіб, які брати участь у голосуванні, за кандидатуру ОСОБА_5 - 765 осіб, що становить 84,07%.

26.10.2015 р. між Міністерством освіти і науки України та ОСОБА_5 укладено контракт №ІІІ-91, а наказом Міністерства №520-к від 26.10.2015 р. ОСОБА_5 призначено ректором Національного юридичного університету імені Ярослава Мудрого з 26.10.2015 року.

Наведене свідчить, що оскаржуваний наказ прийнятий Міністерством освіти і науки України у межах наданих чинним законодавством повноважень та з урахуванням Положення про Міністерство освіти і науки України та Закону України «Про вищу освіту».

Крім того, суд звертає увагу на наступне.

Статтею 1 Закону України «Про очищення влади» визначено, що очищення влади (люстрація) - це встановлена цим Законом або рішенням суду заборона окремим фізичним особам обіймати певні посади (перебувати на службі) (далі - посади) (крім виборних посад) в органах державної влади та органах місцевого самоврядування.

Очищення влади (люстрація) здійснюється з метою недопущення до участі в управлінні державними справами осіб, які своїми рішеннями, діями чи бездіяльністю здійснювали заходи (та/або сприяли їх здійсненню), спрямовані на узурпацію влади Президентом України ОСОБА_7, підрив основ національної безпеки і оборони України або протиправне порушення прав і свобод людини, і ґрунтується на принципах: верховенства права та законності; відкритості, прозорості та публічності; презумпції невинуватості; індивідуальної відповідальності; гарантування права на захист.

Відповідно до ч. 4 ст. 3 Закону України «Про очищення влади» заборона, передбачена частиною третьою статті 1 цього Закону, застосовується до осіб, які: 1) були обрані і працювали на керівних посадах Комуністичної партії Радянського Союзу, Комуністичної партії України, Комуністичної партії іншої союзної республіки колишнього СРСР починаючи з посади секретаря районного комітету і вище; 2) були обрані і працювали на керівних посадах починаючи з посади секретаря ЦК ЛКСМУ і вище; 3) були штатними працівниками чи негласними агентами в КДБ СРСР, КДБ УРСР, КДБ інших союзних республік колишнього СРСР, Головному розвідувальному управлінні Міністерства оборони СРСР, закінчили вищі навчальні заклади КДБ СРСР (крім технічних спеціальностей).

Водночас, не може бути обрана, призначена (у тому числі виконувачем обов'язків) на посаду керівника вищого навчального закладу особа, яка: підпадає під дію частини третьої статті 1 Закону України "Про очищення влади".

Як встановлено судом під час розгляду даної справи, ОСОБА_5 в 1990-1991 рр. був членом Центрального комітету Комуністичної партії Радянського Союзу.

Статтею 2 Закону України «Про державну службу» визначено, що посада - це визначена структурою і штатним розписом первинна структурна одиниця державного органу та його апарату, на яку покладено встановлене нормативними актами коло службових повноважень.

Посадовими особами відповідно до цього Закону вважаються керівники та заступники керівників державних органів та їх апарату, інші державні службовці, на яких законами або іншими нормативними актами покладено здійснення організаційно-розпорядчих та консультативно-дорадчих функцій.

Поняття «керівна посада» використовувалась у Загальносоюзному класифікаторі професій робітників, посад службовців та тарифних розрядів, затвердженому Постановою Держстандарту СРСР від 27.08.1986 р. №016, який визначив найменування посад та їх категоріальність, у т.ч. визначив керівні посади. Посади спеціалістів та посади інших службовців. Разом з цим такий класифікатор та відповідні категорії посад не поширювались на партійні та комсомольські органи.

Організація роботи з кадрами в органах КПРС будувалася на основі номенклатури кадрів. Зокрема, використовувалася штатна і виборна номенклатура. При чому поняття «керівна посада» в цих органах не застосовувалося. З формально-юридичної точки зору підтвердженням цього можуть слугувати положення Порядку обчислення стажу державної служби затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 03.05.94 р. №283. Згідно з п.3 Порядку та Роз'яснень Міністерства юстиції України, узгодженого з Кабінетом Міністрів України (лист від 03.06.94р. № 4-5-1156), до стажу державної служби зараховується час роботи в організаціях, передбачених абзацом четвертим пункту 3 Положення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20.12.1993р. № 1049, а саме час роботи в організаціях (крім роботи у кооперативних та інших громадських організаціях), передбачених статтею 118 КЗпП України: зокрема, у партійних, профспілкових і комсомольських організаціях на виборних та відповідальних посадах до припинення дії статті 6 Конституції СРСР і внесенням змін до статті 7 Конституції УСРС, тобто до 24 жовтня 1990 року. Відповідальною вважається посада, прийняття на яку здійснювалось колегіальним органом (рішенням бюро, комітету, постановою конференції, зборів) партійних, профспілкових, комсомольських організацій.

Можна додати, що перелік відповідальних посад визначений Додатком 6 Порядок зарахування до педагогічного стажу часу роботи в партійних і з комсомольських органах, служби у Збройних Силах СРСР, а також часу роботи в окремих установах і організаціях та навчання у вищих та середніх спеціальних навчальних закладах» до Наказу Міністерства просвіти СРСР «Про затвердження Інструкції про порядок розрахунку заробітної плати працівників просвіти у новій редакції і переліку працівників, яким встановлюються доплати за сумісництво професій» від 16.05.1985р. №94.

Відповідно до підп. а п.1 вказаного Порядку вчителям, викладачам, вихователям та іншим педагогічним працівникам у стаж педагогічної роботи зараховується без будь-яких умов і обмежень час звільненої партійної та комсомольської роботи в партійних і комсомольських органах на відповідальній посаді, а саме: секретаря, завідувача, заступника завідувача відділу, сектором, архівом, інструктора, лектора, пропагандиста крайкому, обкому, міськкому, райкому КПРС або ВЛКСМ, завідувача парткабінетом, кабінетом політпросвіти чи партійної організації підприємства, установи або організації, науковця партійного архіву та ін., а також звільненого виборного працівника первинної партійної чи комсомольської організації, який одержував заробітну плату за рахунок бюджету партійних або комсомольських органів; в посаді завідувача бібліотекою міськкому чи райкому партії в період з 1952 по 1956 р.

Таким чином, така посада у контексті застосування Закону України "Про очищення влади" повинна відповідати наступним вимогам: відноситися до категорії «відповідальних»; особа повинна прийматися на роботу для виконання певних функцій; призначення мало бути здійснене колегіальним органом; особа повинна була одержувати заробітну плату за рахунок бюджету партійного органу.

Згідно Статуту КПРС, затвердженому XXII з'їздом КПРС (з наступними змінами), центральним органом КПРС був ЦК, який обирався на загальному з'їзді партії у складі, встановленому з'їздом. ЦК КПРС в проміжках між з'їздами керував всією діяльністю партії, місцевих партійних органів, здійснював підбір і розстановку керівних кадрів, спрямовував роботу центральних державних і громадських організацій трудящих через партійні групи в них, створював різні органи, установи та підприємства партії і керував їх діяльністю, призначав редакції центральних газет і журналів, що працювали під його контролем, розподіляв кошти партійного бюджету і контролював його виконання. ЦК представляв КПРС у зносинах з іншими партіями, регулярно інформував партійні організації про свою роботу (п.п. 34, 35 Статуту).

ЦК КПРС не був постійно діючим партійним органом, а проводив свою роботу періодично - ЦК проводив не менш одного пленарного засідання на шість місяців (п.37 Статуту).

ЦК формував власне керівні органи КПРС - Політбюро ЦК КПРС, яке здійснювало керівництво роботою партії між Пленумами ЦК, та Секретаріат, на же покладалося керівництво поточною роботою, головним чином з підбору кадрів і організації перевірки виконання; обирав Генерального секретаря ЦК ТТРС (п.38 Статуту).

Враховуючи, що членство в ЦК КПРС не віднесене чинними за радянських часів та сучасними нормативно-правовими актами до керівних посад та відповідальних посад, не здійснювалося на постійних засадах з оформленням службових правовідносин та одержанням заробітної плати за рахунок бюджету партійного органу, воно не може вважатися обранням і працею на керівних посадах Комуністичної партії Радянського Союзу та не підпадає під дію частини третьої статті 1 Закону України «Про очищення влади».

Крім того, відповідно до ст. 48 КЗпП України трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника. До трудової книжки заносяться відомості про роботу, заохочення та нагороди за успіхи в роботі на підприємстві, в установі, організації; відомості про стягнення до неї не заносяться. Порядок ведення трудових книжок визначається Кабінетом Міністрів України. Пункт 2.4 інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженою наказом Мінпраці, Мінюсту, Мінсоцзахисту України від 29.07.1993 р. № 58, передбачає, що всі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу розпорядження). Тобто, внесення запису до трудової книжки повинно суворо відповідати змісту наказу з посиланням на нього.

Із трудової книжки ОСОБА_5 вбачається, що він не працював на керівних посадах в ЦК КПРС як і не займав інших посад в партійних органах колишнього Радянського Союзу.

Наведене в сукупності свідчить про необґрунтованість позовних вимог та відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

Відповідно до ст.70 Кодексу адміністративного судочинства України належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмету доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Докази, одержані з порушенням закону, судом при вирішенні справи не беруться до уваги. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування, крім випадків, коли щодо таких обставин не виникає спору.

Згідно з ч. 1 ст. 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 72 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Представник відповідача надав суду належні докази, які підтверджують правомірність оскаржуваного наказу.

За таких обставин, Окружний адміністративний суд міста Києва, за правилами, встановленими ст.86 Кодексу адміністративного судочинства України, перевіривши наявні у справі докази, вважає заявлені позовні вимоги необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Частиною 1 ст. 94 КАС України визначено, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України (або відповідного місцевого бюджету, якщо іншою стороною був орган місцевого самоврядування, його посадова чи службова особа).

Керуючись ст.ст.94, 158-163 КАС України суд,-

П О С Т А Н О В И В:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити повністю.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подачі в Окружний адміністративний суд міста Києва апеляційної скарги на постанову протягом десяти днів з дня її проголошення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає до Київського апеляційного адміністративного суду.

Якщо апеляційна скарга не була подана у строк, встановлений ст. 186 КАС України, постанова набирає законної сили після закінчення цього строку.

Головуючий суддя Аблов Є.В.

Суддя Погрібніченко І.М.

Суддя Шулежко В.П.