Справа № 2а-4942/11/1370
Суддя: Клименко Оксана Миколаївна
Дата ухвалення: 2016-03-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 березня 2016 року м. Львів № 2а-4942/11/1370

09 год. 46 хв.

Львівський окружний адміністративний суд у складі судді Клименко О.М. за участю секретаря судового засідання Дорош Х.Р. та сторін і інших осіб, які беруть участь у справі:

позивача: представники ОСОБА_1, ОСОБА_2;

відповідача: представник ОСОБА_3;

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом Державного територіально-галузевого об'єднання «Львівська залізниця» до Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників податків у м. Львові Міжрегіонального головного управління Державної фіскальної служби про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, -

ВСТАНОВИВ:

Державне територіально-галузеве об'єднання «Львівська залізниця» (далі - ДТГО «Львівська залізниця») звернулось до суду з адміністративним позовом до Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників у м. Львові Міжрегіонального Головного управління Міндоходів, яку в порядку ст. 55 Кодексу адміністративного судочинства України замінено на Спеціалізовану державну податкову інспекцію з обслуговування великих платників податків у м. Львові Міжрегіонального головного управління Державної фіскальної служби (далі - СДПІ з ОВП у м. Львові) про скасування податкового повідомлення-рішення від 17 лютого 2011 року № /2672 в частині збільшення суми грошового зобов'язання з податку на додану вартість у розмірі 841056,81 грн.

Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 21 грудня 2011 року в задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 23 вересня 2014 року апеляційну скаргу позивача задоволено. Постанову Львівського окружного адміністративного суду від 21 грудня 2011 року скасовано. Ухвалено нове судове рішення, яким позовні вимоги задоволено.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 09 грудня 2015 року постанову Львівського окружного адміністративного суду від 21 грудня 2011 року і постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 23 вересня 2014 року скасовано, а дану справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що спірне податкове повідомлення-рішення прийнято на підставі акта перевірки №56/23-2/01059900 від 31.01.2011 року, в якому відповідачем передчасно встановлено порушення вимог податкового законодавства щодо нереальності господарських операцій відокремленого підрозділу «Служба матеріально-технічного постачання» із СП ТОВ ВКФ «Лембридж», ПП «Акуніт», ТОВ «Втордеревпром». Позивач вважає такі висновки необґрунтованими, зазначає, що актом ревізії КРУ у Львівській області від 21.07.2010 р. №05-21/14 не було зафіксовано фактів неотримання товарно-матеріальних цінностей (туалетного паперу) від СП ТОВ ВКФ «Лембридж». Посилається на порушення відповідачем п. 86.9. ПК України, згідно із яким у разі, якщо грошове зобов'язання розраховується органом державної податкової служби за результатами перевірки, призначеної відповідно до кримінально-процесуального закону або закону про оперативно-розшукову діяльність, податкове повідомлення-рішення за результатами такої перевірки не приймається до дня набрання законної сили відповідним рішенням суду.

Також позивач вказав, що первинні документи з питань взаєморозрахунків із СП ТОВ ВКФ «Лембридж», ПП «Акуніт», ТОВ «Втордеревпром» протягом 2008-2010 років вилучені представниками ГВПМ ДПІ у м. Львові у квітні-червні 2010 року, тому просить таке рішення визнати протиправними та скасувати в частині збільшення суми грошового зобов'язання з податку на додану вартість у розмірі 841056,81 грн. Представники позивача позовні вимоги підтримали в повному обсязі, просили їх задовольнити.

Представник відповідача позовні вимоги заперечив з підстав, викладених у письмових запереченнях (а.с.241, т.2) та поясненнях у справі (а.с.40, т.4). В яких зазначив, що оскаржуване податкові повідомлення-рішення прийнято на підставі висновків акта №56/23-2/01059900 від 31.01.2011 року, складеного за наслідками планової виїзної документальної перевірки ДТГО «Львівська залізниця» з питань дотримання податкового законодавства за період з 01.01.2008 року по 30.06.2010 року, валютного та іншого законодавства за період з 01.10.2008 року по 30.06.2010 року.

У висновках акта перевірки позивача щодо господарських операцій із контрагентами СП ТОВ ВКФ «Лембридж», ПП «Акуніт», ТОВ «Втордеревпром», СДПІ з ОВП у м. Львові зазначено, що згідно довідки від 26.03.2010 р. №16/263/14333797 УПМ ДПА у Львівській області та акту перевірки ДПІ у Сихівському районі м. Львова від 26.03.2010 р. №877/23-209/14333797 встановлено, що податковий кредит СП ТОВ ВКФ «Лембридж» сформовано податковими накладними по удаваним господарським операціям з придбання товарно-матеріальних цінностей від СПД ФО ОСОБА_4, який, у свою чергу, використовував податкові накладні підприємств, які здійснювали протизаконну діяльність. Ревізія КРУ у Львівській області відносно позивача проводилась вибірковим методом та визнала неможливим встановлення походження товару, який одержав позивач від СП ТОВ ВКФ «Лембридж». Згідно довідки від 25.03.2010 р. №2279/26-31 ГВПМ ДПІ у м. Львові ПП «Акуніт» поставляло позивачу труби, використовуючи накладні, підписані ФОП ОСОБА_4, який, у свою чергу, використовував податкові накладні підприємств, які здійснювали протизаконну діяльність. Посилається на відсутність документів, які б підтверджували транспортування придбаного товару, притягнення посадових осіб зазначених підприємств до кримінальної відповідальності. Відповідно до акту перевірки від 21.10.2009 р. №760/23-2/25560778 «Про результати планової виїзної документальної перевірки ТОВ «Втордеревпром» на предмет підтвердження взаєморозрахунків з ВП «Служба матеріально технічного постачання» встановлено відсутність у контрагента позивача майнових, трудових, організаційних можливостей здійснювати господарську операцію, а також доказів транспортування придбаних ТМЦ.

Представник відповідача також просить врахувати обставини, які викладені у постанові Львівського апеляційного адміністративного суду від 15.06.2011 року у справі №33177/10/9104 щодо відсутності реальних поставок товарів ТОВ «Лембридж» на ДТГО «Львівська залізниця». Тому податкове повідомлення - рішення від 17 лютого 2011 року № /2672 в частині збільшення суми грошового зобов'язання з податку на додану вартість у розмірі 841056,81 грн. відповідач вважає законним, і підстав для його скасування, на думку відповідача, немає. Представник відповідача в судовому засіданні просив в задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Суд заслухав пояснення представників сторін, дослідив долучені до матеріалів справи письмові докази, оцінив їх в сукупності і встановив наступні фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини.

ДТГО «Львівська залізниця» зареєстроване як юридична особа 16.03.1992 року, здійснює господарську діяльність з діяльності у сфері функціонування інфраструктури залізничного транспорту, діяльності пасажирського залізничного транспорту, діяльності вантажного залізничного транспорту, медичної практики, діяльності у сфері геології та геологорозвідування, збирання, очищення та розподілення води.

З 30.09.2010 року по 17.01.2010 року СДПІ з ОВП у м. Львові проведена планова виїзна документальна перевірка ДТГО «Львівська залізниця» з питань дотримання податкового законодавства за період з 01.01.2008 року по 30.06.2010 року, валютного та іншого законодавства за період з 01.10.2008 року по 30.06.2010 року, за результатами якої складено Акт №56/23-2/01059900 від 31.01.2011 року (далі - акт перевірки від 31.01.2011 року).

Такі висновки відповідача ґрунтуються, на матеріалах перевірки зазначених контрагентів позивача, зокрема: довідки від 26.03.2010 р. №16/263/14333797 УПМ ДПА у Львівській області, акту перевірки ДПІ у Сихівському районі м. Львова від 26.03.2010 р. №877/23-209/14333797, довідки від 25.03.2010 р. №2279/26-31 ГВПМ ДПІ у м. Львові ПП «Акуніт», акту перевірки від 21.10.2009 р. №760/23-2/25560778 «Про результати планової виїзної документальної перевірки ТОВ «Втордеревпром».

Також відповідачем враховано Акт №58/23-2/01103707 від 20.01.2011 року ДПІ у Залізничному районі щодо перевірки Відокремленого підрозділу позивача «Служба матеріально технічного постачання» (а.с.67 т.1).

У висновках акта перевірки від 31.01.2011 року відповідач зазначив про порушення ДТГО «Львівська залізниця» вимог п. п. 7.2.3, 7.4.1., 7.4.4. Закону України «Про податок на додану вартість», внаслідок якого констатовано безпідставне включення до податкового кредиту суми ПДВ по нікчемних та безтоварних (удаваних) операціях в сумі 672845,45 грн.

На підставі акта перевірки податковим органом винесено податкове повідомлення - рішення від 17.02.2011 р. №/2672 з податку на додану вартість в сумі 1899336,25 грн., у т.ч. за основним платежем - 1519469 грн.; за штрафними (фінансовими) санкціями - 379867,25 грн.

Зазначене рішення позивач оскаржує в частині: у розмірі 841056, 81 грн., у тому числі за основним платежем - 672845,45 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) - 168211,36 грн.

При вирішенні спору суд виходить з наступного.

Відповідно до пункту 1.7 статті 1 Закону України «Про податок на додану вартість» від 03 квітня 1997 року № 168/97-ВР (в редакції, яка була чинна на момент спірних правовідносин) (далі по тексту - Закон № 168/97-ВР) податковий кредит - сума, на яку платник податку має право зменшити податкове зобов'язання звітного періоду, визначена згідно з цим Законом.

Згідно з підпунктом 7.4.1 пункту 7.4 статті 7 Закону № 168/97-ВР податковий кредит звітного періоду визначається виходячи із договірної (контрактної) вартості товарів (послуг), але не вище рівня звичайних цін, у разі якщо договірна ціна на такі товари (послуги) відрізняється більше ніж на 20 відсотків від звичайної ціни на такі товари (послуги), та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 6.1 статті 6 та статтею 8-1 цього Закону, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій в необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання у виробництві та/або поставці товарів (послуг) для оподатковуваних операцій у межах господарської діяльності платника податку.

Підпунктом 7.5.1 пункту 7.5 ст. 7 Закону № 168/97-ВР передбачено, що датою виникнення права платника податку на податковий кредит вважається дата здійснення першої з подій: або дата списання коштів з банківського рахунку платника податку в оплату товарів (робіт, послуг), дата виписки відповідного рахунку (товарного чека) - в разі розрахунків з використанням кредитних дебетових карток або комерційних чеків; або дата отримання податкової накладної, що засвідчує факт придбання платником податку товарів (робіт, послуг).

Не підлягають включенню до складу податкового кредиту суми сплаченого (нарахованого) податку у зв'язку з придбанням товарів (послуг), не підтверджені податковими накладними чи митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з підпунктом 7.2.6 цього пункт) (абзац 1 підпункту 7.4.5 пункту 7.5 статті 7 Закону № 168/97-ВР).

Аналіз наведених норм вказує, що обов'язковою умовою підтвердження реальності здійснення господарських операцій є фактична наявність у платника податків первинних документів, фізичних, технічних та технологічних можливостей для здійснення відповідних операцій та зв'язку між фактом придбання товару (послуги) і подальшою господарською діяльністю.

При вирішенні спору суд та із урахуванням висновків суду касаційної інстанції викладених в ухвалі від 09 грудня 2015 року, суд, щодо доводів контролюючого органу про безтоварність господарських операцій операції між позивачем в особі ВП «Служба матеріально-технічного постачання» та СП ТОВ ВКФ «Лембридж», ПП «Акуніт», зазначає наступне.

На підтвердження фактичного отримання та оприбуткування на складі ВП «Служба матеріально-технічного постачання» товарно-матеріальних цінностей від СП ТОВ ВКП «Лембридж» позивачем до матеріалів справи долучено: акти про приймання матеріалів, видаткові накладні, податкові накладні, картки складського обліку (а.с. 171 т.1-а.с. 43 т.2);

На підтвердження реальності здійснення господарських операцій із ПП «Акуніт» до матеріалів справи долучено: акти про приймання матеріалів, видаткові накладні, податкові накладні, картки складського обліку матеріалів (а.с. 47-165 т.2);

Також позивачем долучено довідки щодо поставки товарно-матеріальних цінностей на склад ВП «Служба матеріально-технічного постачання» та оплати за поставлені ТМЦ (а.с.182-188 т.2).

Зазначені у перелічених вище податкових накладних суми податку на додану вартість, позивачем віднесено до складу податкового кредиту (а.с. 58-99 т.4).

Також судом встановлено, що ряд первинних документів щодо вчинення господарських операцій із СП ТОВ ВКФ «Лембридж», ПП «Акуніт» було вилучено ГВПМ ДПІ у м. Львові, про що свідчать протоколи виїмки, копії яких наявні в матеріалах справи (а.с. 70-90 т.3).

Відповідно до ч. 4 ст. 70 КАС України обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування, крім випадків, коли щодо таких обставин не виникає спору.

Статтею 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», який діяв у весь період діяльності позивача, що підлягав перевірки, встановлено, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Такі первинні документи повинні мати обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції: посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення, особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Норми аналогічного змісту містить Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Мінфіну України від 24.05.1995 №88, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 05 червня 1995 року за №168/704 в (редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) (далі - Положення №168/704)

Відповідно до 2.1 ст.2 Положення, первинні документи це письмові свідоцтва, що фіксують та підтверджують господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації (власника) на їх проведення. Господарські операції це факти підприємницької та іншої діяльності, що впливають на стан майна, капіталу, зобов'язань і фінансових результатів. Первинні документи повинні бути складені у момент проведення кожної господарської операції або, якщо це неможливо, безпосередньо після її завершення.

Згідно з п.2.4 Положення, первинні документи (на паперових і машинозчитуваних носіях інформації) для надання їм юридичної сили і доказовості повинні мати такі обов'язкові реквізити: назва підприємства, установи, від імені яких складений документ, назва документа (форми), код форми, дата і місце складання, зміст господарської операції та її вимірники (у натуральному і вартісному виразі), посади, прізвища і підписи осіб, відповідальних за дозвіл та здійснення господарської операції і складання первинного документа.

Відповідно до п. 2.16 Положення №168/704 забороняється приймати до виконання первинні документи на операції, що суперечать нормативно-правовим актам, встановленому порядку приймання, зберігання і витрачання грошових коштів, товарно-матеріальних цінностей та іншого майна, порушують договірну і фінансову дисципліну, завдають шкоди державі, власникам, іншим юридичним і фізичним особам.

Відтак, господарські операції повинні підтверджуватися належними первинними документами і лише ті документи, які відповідають зазначеним вище вимогам, можуть бути визнані допустимими засобами доказування відповідної господарської операції. У протилежному випадку є обґрунтовані підстави для висновку про відсутність самої господарської операції.

Разом з тим, надання податковому органу належним чином оформлених документів, передбачених законодавством про податки та збори, з метою одержання податкової вигоди (бюджетного відшкодування з бюджету) є підставою для її одержання, якщо податковим органом не встановлено та не доведено, що відомості, які містяться в цих документах, неповні, недостовірні та (або) суперечливі, є наслідком укладення нікчемних правочинів або коли відомості ґрунтуються на інших документах, недійсність даних в яких установлена судом.

Про необґрунтованість податкової вигоди можуть також свідчити підтверджені доказами доводи податкового органу, зокрема про наявність таких обставин:

- неможливість реального здійснення платником податків зазначених операцій з урахуванням часу, місця знаходження майна або обсягу матеріальних ресурсів, економічно необхідних для виробництва товарів, виконання робіт або послуг, нездійснення особою, яка значиться виробником товару, підприємницької діяльності;

- відсутність необхідних умов для досягнення результатів відповідної підприємницької, економічної діяльності в силу відсутності управлінського або технічного персоналу, основних коштів, виробничих активів, складських приміщень, транспортних засобів;

- облік для цілей оподаткування тільки тих господарських операцій, які безпосередньо пов'язані з виникненням податкової вигоди, якщо для цього виду діяльності також потрібне здійснення й облік інших господарських операцій;

- здійснення операцій з товаром, що не вироблявся або не міг бути вироблений в обсязі, зазначеному платником податків у документах обліку;

- відсутність первинних документів обліку.

Відповідно до ч. 4 ст. 72 КАС України, вирок суду в кримінальній справі або постанова суду у справі про адміністративний проступок, які набрали законної сили, є обов'язковими для адміністративного суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, щодо якої ухвалений вирок або постанова суду, лише в питаннях, чи мало місце діяння та чи вчинене воно цією особою.

Системний аналіз зазначеної процесуальної норми дозволяє дійти висновку, що вирок у кримінальній справі є обов'язковим для суду при розгляді адміністративної справи про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, щодо якої ухвалений вирок.

З долучених до справи доказів слідує, що Вироком Сихівського районного суду м. Львова від 28.03.2011 р. у справі №1-10/2011 було визнано винним за ст. 212 ч. 2 КК України ОСОБА_5 - директора ПП «Акуніт» та встановлено відповідні факти, пов'язані із взаємодією вказаної організації із ВП «Служба матеріально-технічного постачання» ДТГО «Львівська залізниця». Постановою Сихівського районного суду м. Львова від 28.07.2011 р. у справі №1-168/11 на підставі п. «в» ст. 1, 6 Закону України «Про амністію» був звільнений від кримінальної відповідальності ОСОБА_4, який, відповідно, визнав себе особою, яка вчинила відповідний злочин.

Також суд враховує вимоги ч. 1 ст. 72 Кодексу адміністративного судочинства України, якою передбачено, що обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлені ці обставини.

Так, Постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 15.06.2011 р. у справі №33177/10/9104 за позовом СП ТОВ ВКФ «Лембридж» до ДПІ у Сихівському районі про визнання протиправними дій та скасування податкових повідомлень-рішень про визначення податкових зобов'язань з податку на прибуток і податку на додану вартість, у задоволенні позовних вимог було відмовлено повністю та надано оцінку відповідним відносинам щодо незаконного формування податкових переваг третім особам та безтоварному характеру операцій (а.с.107, т.3). Зокрема, судом апеляційної інстанції зазначено, що: «Представниками відповідача і прокурором були надані документи, які вказують на відсутність реальних поставок товарів позивачем (ТОВ «Лембридж» на користь ДГТО «Львівська залізниця»).

Відтак, наведеними вище судовими рішеннями, які набрали законної сили, встановлено здійснення фіктивної підприємницької діяльності посадовими особами ПП «Акуніт» та встановлено обставини щодо відсутності реальних господарських операцій СП ТОВ ВКФ «Лембридж» за період з жовтня 2008 року по грудень 2009 року, протягом якого позивачем було включено до податкового кредиту обсяги реалізації від ПП «Акуніт» та СП ТОВ ВКФ «Лембридж» на суму 671184,55 грн. (згідно розрахунку штрафних (фінансових санкцій) а.с. 101 т.4).

Тому суд погоджується з доводами відповідача про те, що наявність у позивача документів, які відповідно до Закону України «Про податок на додану вартість» є необхідними для віднесення певних сум до податкового кредиту (податкової накладної тощо) сама по собі не є підставою для їх включення до складу податкового кредиту, оскільки господарські операції повинні підтверджуватися належними первинними документами і лише ті документи, які відповідають зазначеним вище вимогам, можуть бути визнані допустимими засобами доказування відповідної господарської операції.

З огляду на наведене та враховуючи висновки, викладені в ухвалі Вищого адміністративного суду України від 09 грудня 2015 року, суд приходить до висновку про відповідність прийнятого відповідачем податкового повідомлення-рішення від 17 лютого 2011 року № /2672, яким збільшено суму грошового зобов'язання за платежем податок на додану вартість в сумі 671184,55 грн. за основним платежем та 167796,14 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями, вимогам частини 3 статті 2 КАС України.

Щодо господарських операцій із контрагентом ТОВ «Втордеревпром», суд враховує наступне.

На підтвердження вчинення господарських операцій (усної домовленості) із вказаним контрагентом, позивачем долучено: акти приймання матеріалів, видаткові накладні, податкові накладні та картки складського обліку матеріалів (а.с.168-180 т.2). Зазначені у перелічених вище податкових накладних суми податку на додану вартість, позивачем віднесено до складу податкового кредиту (а.с. 58-99 т.4).

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності, відповідно до ч. 2 ст. 71 КАС України, покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Доводи відповідача щодо порушення податкового законодавства позивачем по суті ґрунтується на висновках акта перевірки акту перевірки від 21.10.2009 р. №760/23-2/25560778 «Про результати планової виїзної документальної перевірки ТОВ «Втордеревпром» на предмет підтвердження взаєморозрахунків з ВП «Служба матеріально технічного постачання».

З приводу такого підходу відповідача до перевірки правомірності декларування платником сум податку на додану вартість, сплаченого у ціні придбаних ним робіт, слід зазначити наступне.

Відповідно до ст.ст. 46-49 Податкового кодексу України (в редакції на момент проведення перевірки відповідачем), ведення податкового обліку покладено на кожного окремого платника податку. При цьому такий платник несе самостійну відповідальність за порушення правил ведення податкового обліку. Зазначена відповідальність стосується кожного окремого платника податку і не може автоматично поширюватися на третіх осіб, у тому числі на його контрагентів.

Якщо контрагент позивача в подальшому не дотримується у своїй діяльності законодавчих норм це тягне відповідальність та негативні наслідки саме щодо нього. Зазначені обставини не є підставою для нарахування позивачу додаткових платежів у разі якщо останній виконав усі передбачені законом умови щодо віднесення сплачених сум до валових витрат, валових доходів та податкового кредиту і має всі необхідні для цього документальні підтвердження.

Закон не ставить у залежність право платника податку на бюджетне відшкодування від податкового обліку (стану) інших осіб і фактичної сплати податку до бюджету як його контрагентами, так і іншими учасниками (контрагентами) по всьому ланцюгу товарообігу. Чинне законодавство не передбачає за покупцем обов'язку сплачувати ПДВ повторно, якщо такий податок не буде сплачений продавцем або іншою особою, оскільки ПДВ, який включено до ціни товару, є податковим зобов'язання продавця товару і саме продавець несе обов'язок по сплаті цього податку до бюджету. Невиконання чи неналежне виконання контрагентом покупця свого обов'язку, а також наявність інших обставин, що можуть свідчити про недобросовісне ведення господарської діяльності таким контрагентом, не може створювати наслідки для самого покупця.

Під час складення акту перевірки ці вимоги контролюючим органом не виконані. Фактично, висновки перевірки ґрунтуються на припущенні про нереальне проведення господарських операцій та здійснення діяльності, спрямованої лише на формування платником податкового кредиту, у зв'язку із відображенням їх змісту у первинних документах. Натомість, первинні документи, надані платником податків, невмотивовано не взяті до уваги і не вплинули на висновки відповідача.

Щодо відсутності товарно-транспортних документів, то необхідно вказати наступне:

Згідно Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні затверджених наказом Міністерства транспорту України 14.10.97 № 363, зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 20 лютого 1998 р. за №128/2568: товарно-транспортна накладна - єдиний для всіх учасників транспортного процесу юридичний документ, що призначений для списання товарно-матеріальних цінностей, обліку на шляху їх переміщення, оприбуткування, складського, оперативного та бухгалтерського обліку, а також для розрахунків за перевезення вантажу та обліку виконаної роботи.

Отже, товарно-транспортна накладна не є документами, що засвідчують отримання будь-яким підприємством товарно-матеріальних цінностей (послуг). Це документи, які свідчать про фізичне переміщення цінностей, визначають осіб які відповідають за збереження майна під час транспортування. Отже, єдиними факторами, які можуть впливати на формування податкового кредиту є наявність податкової накладної та наявність господарської операції.

Таким чином, відповідачем необґрунтовано було зроблено висновок, що позивачем завищено податковий кредит, в т.ч. у травні 2009 року на 833,00 грн., у квітні 2010 року на 827,90 грн., по розрахунках з ТОВ «Втордеревпром», в результаті чого занижено податок на додану вартість за результатами здійснення господарських операцій із вказаним контрагентом на 1660,90 грн. Тому, спірне податкове повідомлення - рішення від 17 лютого 2011 року № /2672, в частині збільшення грошового зобов'язання за платежем податок на додану вартість в сумі 1660,90 грн. за основним платежем та 415,22 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями, слід скасувати як протиправне.

Щодо акта перевірки, на підставі якого було прийнято спірне податкове повідомлення - рішення, суд, із урахуванням висновків, викладених в Ухвалі Вищого адміністративного суду України від 09 грудня 2015 року, зазначає.

Податкове повідомлення-рішення від 17 лютого 2011 року № /2672 прийнято на підставі акта перевірки від 31 січня 2011 року № 56/23-2/01059900, що не заперечувалось сторонами під час розгляду справи. З матеріалів справи слідує, що вказана перевірки проводилась на підставі плану-графіка, а не на виконання постанови СВ УПМ ДПА у Львівській області про призначення позапланової виїзної документальної перевірки позивача від 28 травня 2010 року, тому застосування норм п. 86.9 ст. 86 Податкового кодексу України є безпідставним.

Відповідно до вимог статті 162 КАС України при вирішенні справи по суті суд може задовольнити адміністративний позов повністю або частково чи відмовити в його задоволенні повністю або частково. У разі задоволення адміністративного позову суд може прийняти постанову про визнання протиправними рішення суб'єкта владних повноважень чи окремих його положень, дій чи бездіяльності і про скасування або визнання нечинним рішення чи окремих його положень.

Із врахуванням вищевикладених обставин, суд вважає, що позовні вимоги слід задовольнити частково, а саме визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення - рішення від 17 лютого 2011 року № /2672, в частині збільшення грошового зобов'язання за платежем податок на додану вартість в сумі 1660,90 грн. за основним платежем та 415,22 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 94 КАС України, якщо адміністративний позов задоволено частково, судові витрати, здійснені позивачем, присуджуються йому відповідно до задоволених вимог, а відповідачу - відповідно до тієї частини вимог, у задоволенні яких позивачу відмовленою.

Керуючись ст.ст. 17-19, 94, 160-163, 167 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Спеціалізованої державної податкової інспекції по роботі з великими платниками податків у м. Львові № /2672 від 17.02.2011 року в частині збільшення суми грошового зобов'язання за платежем податок на додану вартість у розмірі 2076,12 грн., у тому числі за основним платежем 1660,90 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) 415,22 грн.

В решті позовних вимог відмовити.

Стягнути з Державного бюджету України на користь Державного територіально-галузевого об'єднання «Львівська залізниця» (вул. Гоголя, 1, м. Львів, 79000, ) 0 (нуль) грн. 01 коп. сплаченого судового збору.

Постанова суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга подається до Львівського апеляційного адміністративного суду через Львівський окружний адміністративний суд. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Львівського апеляційного адміністративного суду.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 КАС України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 КАС України, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Повний текст постанови складено та підписано 15.03.2016 року.

Суддя Клименко О.М.