Справа № 826/24893/15
Суддя: Старова Н.Е.
Дата ухвалення: 2016-03-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

Іменем України

16 березня 2016 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Старової Н.Е.,

суддів: Мєзєнцева Є.І., Чаку Є.В.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Головного управління Державної міграційної служби України в м. Києві, треті особи: ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання протиправною бездіяльність, зобов'язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_2 звернувся до суду з позовною заявою до Головного управління Державної міграційної служби України в м. Києві, треті особи: ОСОБА_3, ОСОБА_4 про: визнання неправомірною бездіяльність щодо скасування реєстрації місця проживання ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, у квартирі АДРЕСА_1; зобов'язання скасувати вказану реєстрацію місця проживання ОСОБА_3.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 26.01.2016 року в задоволенні позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеною постановою, апелянтом було подано апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати вказане рішення та прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги.

Справа розглянута відповідно до вимог п.2 ч.1 ст.197 КАС України.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Судом встановлено, що квартира 6 за адресою: АДРЕСА_1, перебуває у спільній частковій власності ОСОБА_4 (1/2 частина), позивача (3/8 частини) та ОСОБА_3 (1/8 частина).

06.10.2015 позивач звернувся до ГУ ДМС України в м. Києві зі скаргою (а.с.7), де вказав, що з довідки ЖЕК №402 КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дніпровського району» /форма 3/ від 23.09.2015 №3552 дізнався, що за вищевказаною адресою було зареєстровано місце проживання ОСОБА_3 без згоди інших співвласників квартири.

У зв'язку із зазначеними обставинами, у своїй скарзі позивач просив вжити заходів щодо скасування реєстрації місця проживання ОСОБА_3 в даній квартирі.

Листом ГУ ДМС України в м. Києві від 15.10.2015 року №1-16/С-1210-15 (а.с.12) позивача було повідомлено, що 03.07.2012 року ОСОБА_3 був зареєстрований у вищевказаній квартирі, згідно його заяви на підставі договору дарування частини зазначеної квартири (а.с.11). З посиланням на ст.6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» №1382-IV, відповідачем було відмовлено у скасуванні реєстрації ОСОБА_3, оскільки реєстрація його місця проживання була проведена згідно Закону.

Не погоджуючись з позицією та бездіяльністю відповідача, позивач звернувся до суду.

Колегією суддів при розгляді даної справи встановлено, що фактично спірні правовідносини виникли між власниками житла, яке належить їм на праві власності.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_3 як співвласник житла, був зареєстрований на підставі договору дарування частини зазначеної квартири в порядку ст.6 Закону №1382-IV у 2012 році, що не суперечить вимогам чинного законодавства і не вимагає згоди інших власників.

Його право закріплено ст.150 Житлового кодексу України, як громадянина, який має у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.

Визначені ст.383 Цивільного кодексу України та ст.150 ЖК України права власника ОСОБА_3 квартири передбачають використання ним житла для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджання своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання в право власника можливо лише з підстав, передбачених законом.

Справа адміністративної юрисдикції (адміністративна справа) це переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб'єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень (пункт 1 частини першої ст.3 КАС України).

Згідно з п.1 ч.2 ст.17 КАС України, до компетенції адміністративних судів віднесено спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів або правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

Оскільки, реєстрація ОСОБА_3 за вказаною адресою була проведена на підставі договору дарування частини зазначеної квартири - як власника, то відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦПК України такий спір суди розглядають в порядку цивільного судочинства про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також з інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що дана справа не є публічно-правовим спором і не підпадає під визначення справи адміністративної юрисдикції, тобто компетенція адміністративних судів, встановлена ч.1 ст.17 КАС України, на цей спір не поширюється.

За змістом ст. 159 КАС України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом, обґрунтованим - ухвалене судом на підставі повного та всебічного з'ясування обставин в адміністративній справі, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні.

Відповідно до п.4 ч.1 ст.198 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати постанову суду і залишити позовну заяву без розгляду або закрити провадження у справі.

Відтак, судова колегія вказує на те, що дана апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з скасуванням постанови суду від 26.01.2016 і закриттям провадження у справі.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції допустив порушення норм процесуального права, оскільки дану справу не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

Керуючись ст.ст. 157, 160, 167, 195, 199, 206, 211, 212, 254 КАС України,

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 26.01.2016 року скасувати, та прийняти ухвалу, якою провадження у справі закрити.

Ухвала набирає законної сили згідно ст.254 КАС України, та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України в порядку і строки, визначені ст.212 КАС України.

Головуючий суддя

Судді:

Головуючий суддя Старова Н.Е.

Судді: Чаку Є.В.

Мєзєнцев Є.І.