Справа № 804/2871/13-а
Суддя: Потолова Ганна Володимирівна
Дата ухвалення: 2013-05-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
16 травня 2013 р. Справа № 804/2871/13-а
Суддя Дніпропетровського окружного адміністративного суду Потолова Г.В., розглянувши в порядку письмового провадження справу за адміністративним позовом Приватного підприємства "Масляниця і К" до Дніпродзержинської об'єднаної державної податкової інспекції Дніпропетровської області Державної податкової служби про визнання незаконним та скасування податкового повідомлення-рішення,
Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив суд задовольнити їх в повному обсязі.
Представник відповідача у судове засідання не з'явився, будучи належним чином повідомлений про дату, час та місце його проведення (а.с.50). З клопотанням про відкладення розгляду справи не звертався. 15.05.2013р. на адресу суду надійшли письмові заперечення, які долучені до матеріалів справи
За таких обставин, з урахуванням приписів ст. 128 КАС України, судом на місці ухвалено щодо здійснення подальшого розгляду адміністративної справи за даної явки сторін та на підставі наявних у ній доказів, в порядку письмового провадження.
Суд, розглянувши подані документи і матеріали, вивчивши матеріали справи та оцінивши їх у сукупності, при розгляді справи виходить з наступного.
Отже, позивач належним чином зареєстрований як юридична особа, а тому на нього поширюється дія законів та інших нормативно-правових актів, які регулюють здійснення господарської діяльності в Україні.
За результатами перевірки складено Акт №393/31/22-206/36363359 від 25.01.2013р., за висновками якого встановлені порушення:
- ст.203, 215, 228, 662, 626, 629, 658, 655, 656 ЦК України в частині недодержання в момент вчинення правочину вимог, які не спрямовані на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ними (п.5 ст.203 ЦК України) по правочинах, здійснених при придбанні товарів у ПП "Універсал Н".
- п.1.3 ст.1, п.п.7.2.1, п.п.7.2.3,п.п.7.2.4 п.7.2, п.п.7.4.5 п.7.4, п.п.7.5.1 п.7.5, ст.7 Закону України "Про податок на додану вартість", в результаті чого занижено податок на додану вартість на загальну суму 3'454грн.23коп., у тому числі: березень 2010р. - 3'454грн.23коп.
Таким чином, не погоджуючись з висновками Дніпродзержинської ОДПІ в Акті перевірки та винесеним на їх підставі податковим повідомленням-рішенням, позивач звернувся до суду за захистом своїх прав, свобод та інтересів.
В обґрунтування своїх вимог, позивач зазначив, що відповідно до п.75.1.2 Податкового кодексу України безпосередньо об'єктом перевірки є первинні документи платника і його звітність, проте відповідач не дав оцінки первинним документам, які були йому надані на підтвердження реальності операцій періоду, що перевірявся, хоча й зазначив у Акті про їх наявність та вірне оформлення.
Також позивач пояснює, що донарахування податкових зобов'язань зроблене відповідачем з урахуванням недійсних відомостей вказаних в акті щодо відсутності фактичного здійснення правочинів.
Для підтвердження здійснення угод між ПП "Масляниця і К" і його контрагентами позивачем надано відповідачу рахунок, накладні та інші документи, складені за результатами господарської діяльності між підприємствами за підписами і печатками усіх сторін угоди. Відомості по взаємовідносинах з зазначеним підприємством відображені позивачем в податковій звітності, подані у відповідний період, і з урахуванням цих відомостей здійснена оплата податків.
Також позивач вказує, що ПП "Універсал Н" належно виконало договірні зобов'язання, мало на момент здійснення угод статус платника ПДВ і прийняло умови надання послуг.
Позивач звертає увагу, що відповідач не заперечує факту відображення контрагентом результатів проведення господарських операцій у своєму податковому обліку.
Як зазначає позивач статтею 204 ЦК України встановлена презумпція правомірності угоди, на думку позивача, відповідачем не врахована дана норма, внаслідок чого останній безпідставно переймає на себе функції суду та без жодного належного обґрунтування робить висновки про відсутність реального здійснення операцій та їх фіктивності.
Крім того, позивач зазначає, що Акт не містить тверджень, які саме порушення ведення податкового чи то бухгалтерського обліку були допущені, а в якості порушення зазначено - здійснення взаємовідносин із «сумнівним» контрагентом, за що законом відповідальності не встановлено.
При цьому, позивач вказує, що Актом встановлено придбання ПП "Масляниця і К" товару (кухонне приладдя, каструлі), котрий є не сільськогосподарським, наявність усіх первинних документів про прийняття товару (рахунок, накладна, податкова накладна, платіжне доручення); підтверджено факт оплати товару - тобто встановлено таку ознаку реальності здійснення правочину.
Отже, з огляду на вищенаведене, позивач просить адміністративний позов задовольнити в повному обсязі.
Відповідач заперечує проти позовних вимог. Письмові заперечення, які долучені до матеріалів справи, повністю аналогічні висновкам акту перевірки №393/22-206/36363359 від 25.01.2013р.
Дослідивши матеріали справи, суд виходить з наступного.
Згідно із п.185.1 ст.185 Податкового кодексу України, об'єктом оподаткування є операції платників податку з постачання товарів, послуг.
Відповідно до п.198.3 ст.198 Податкового кодексу України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до ст. 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 ст. 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.
За п.198.2 ст.198 ПК України датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається: дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунку платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.
Згідно з п.138.2 ст.138 Податкового кодексу України витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу. За визначенням, наданим ст. 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення. Господарською операцію є дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов'язань, власному капіталі підприємства.
Отже, для цілей перевірки дотримання вимог податкового законодавства та можливого визначення грошових зобов'язань у разі неналежного дотримання платником податків цього законодавства, контролюючому органу у даному випадку первинно слід встановити зміст та реальність господарської операції. При цьому, визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.
Відповідно до п. 2 ст. З Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.
Видаткова накладна є первинним документом, що підтверджує факт отримання товару покупцем від постачальника для подальшого використання його в господарській діяльності товариства.
Статтею 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» визначено, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.
Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.
Отже, первинним документом є документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.
При цьому, податковий облік формують не самі по собі цивільні правочини, а саме господарські операції, тобто фактичний рух активів та/або зміни власного капіталу чи зобов'язань платника податку. Тобто, факт вчинення певних господарських операцій, та правомірність подальшого відображення (проведення) їх у бухгалтерському та податковому обліку, можливо досліджувати лише на підставі вивчення та дослідження первинних документів платника податків, наявність та законність складення яких, як фактично, так і юридично, буде підтвердженням здійснення таких операцій.
В ході судового розгляду справи позивачем спростовані висновки відповідача щодо відсутності реальних операцій, шляхом надання первинних документів, а саме: судом досліджено договір поставки, видаткові накладні, податкові накладні, рахунки-фактури тощо.
Зміст наданих в ході перевірки первинних документів відповідає вимогам вищезазначеної норми закону, що не заперечується контролюючим органом, та містить всі обов'язкові реквізити, в тому числі найменування та кількість переданого товару, підписи уповноважених осіб, що засвідчують настання реального факту передання та приймання товару.
Пункт 7.5. Закону України «Про податок на додану вартість» зі змінами та доповненнями (який діяв у перевіряємому періоді) та п.198.1 ПК України визначають датою виникнення права платника податку на податковий кредит дату здійснення першої із наступних дій:
- дату списання коштів з банківського рахунку платника в оплату товарів (робіт, послуг);
- дату отримання податкової накладної.
Водночас п.7.4.5. Закону України «Про податок на додану вартість» та п.198.6 ст.198 ПК України визначено, що не дозволяється включення до податкового кредиту будь-яких витрат по сплаті податку, які не підтверджені податковими накладними.
Таким чином, Закон України «Про податок на додану вартість» та норми ПК України визначають один випадок не включення до складу податкового кредиту витрат по сплаті податку - відсутність податкової накладної. Інших підстав невключення до складу податкового кредиту витрат по сплаті ПДВ, вказаний Закон не передбачає.
Крім того, матеріалами справи підтверджено, що позивачем фактично була сплачена сума ПДВ при придбані товару, що входить до вартості самого товару та враховуючи положення п.7.4.5. Закону «Про податок на додану вартість» правомірно включено вказану суму до податкового кредиту та відображено її в декларацій з ПДВ.
Суд враховує положення ч.2 ст.61 Конституції України щодо індивідуального характеру юридичної відповідальності особи. Діюче законодавство, так само як і Закон України «Про податок на додану вартість» (Податковий кодекс України) не передбачав накладення відповідальності у виді донарахування податкових зобов'язань та застосування штрафних санкцій на господарюючого суб'єкта за неправомірні дії свого контрагента.
Крім того, Законом України від 25.06.1991 року № 1251 «Про систему оподаткування» зі змінами та доповненнями (який діяв в перевіряємий період), для платника податків не передбачені обов'язки (ст.9) та не надано право (ст.10) вимагати від іншого платника податків будь-які відомості, у тому числі стосовно реєстрації платника податків, своєчасності подання звітності, знаходження його керівних органів, наявність штату робітників, матеріальної бази та ін.
Закон України «Про податок на додану вартість», як і Податковий кодекс України не передбачає обов'язку або права одного платника податку контролювати показники податкової звітності з податку на додану вартість іншого платника податку.
За таких обставин, викладені в акті перевірки факти та висновки є безпідставними, оскільки ґрунтуються на припущеннях і не містять достатніх фактичних даних на підтвердження умовиводів про нікчемність правочинів, а відповідно є такими, що вчинені з порушенням норм чинного законодавства України.
Крім того, суд вважає, що господарські зобовязання позивача з його контрагентом ПП «Універсал Н» не визнані в судовому порядку недійсними (ст.207 Господарського кодексу України). Більш того, податкове законодавство не ставить податкові зобовязання у залежність від дійсності угоди, тобто недійсність господарських операцій, недійсність або нікчемність угоди не впливає на податковий облік платника податку та його зобовязання перед бюджетами та державними цільовими фондами.
Отже, зазначені в акті припущення непідтверджені допустимими та достатніми доказами, про недійсність взагалі усіх правочинів без дослідження конкретних угод за участю учасників таких угод та з врахуванням (спростуванням) пояснень (заперечень) учасників правочинів, є беззмістовними та грубо порушують приписи вищезазначених нормативних актів.
Стаття 19 Конституції України зобовязує органи державної влади діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
На підставі викладеного, суд дійшов висновку, що спірне податкове повідомлення-рішення не відповідає нормам податкового законодавства, що є підставою для задоволення позову в повному обсязі.
Відповідно до ч.1 ст.94 Кодексу адміністративного судочинства України повернути з Державного бюджету позивачу Приватному підприємству "Масляниця і К" судові витрати у розмірі 114грн. 70коп., сплачені квитанцією №21718825 від 19.02.2013р.
Керуючись ст.ст.86, 94, 158-163, 186, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,
Адміністративний позов Приватного підприємства "Масляниця і К" до Дніпродзержинської об'єднаної державної податкової інспекції Дніпропетровської області Державної податкової служби про визнання незаконним та скасування податкового повідомлення-рішення - задовольнити.
Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, а у разі її апеляційного оскарження з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції.

Постанову може бути оскаржено в апеляційному порядку до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд у десятиденний строк з дня отримання копії постанови, виготовленої у повному обсязі.

Суддя ОСОБА_2