Справа № 2а-0870/7645/11
Суддя: Шара Інна Вячеславівна
Дата ухвалення: 2016-02-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 лютого 2016 року о 10 год. 20 хв.Справа № 2а-0870/7645/11 СН/808/45/15 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі

головуючого судді Шари І.В.

за участю секретаря судового засідання Панасенка О.О.

представників сторін:

позивача - Алієва М.М.

відповідача - Карленко Н.Т.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду адміністративну справу

за позовом Державного підприємства "Кремнійполімер"

до Державної податкової інспекції у Заводському районі м. Запоріжжя Головного управління Міндоходів у Запорізькій області

про скасування податкового повідомлення - рішення,

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2011 року Державне підприємство "Кремнійполімер" звернулося до Запорізького окружного адміністративного суду з позовом до Державної податкової інспекції у Заводському районі м.Запоріжжя, в якому просило скасувати податкове повідомлення-рішення від 14.02.2011 №/0/23.

Постановою Запорізького окружного адміністративного суду від 18.11.2011, яка залишена без змін ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 19.09.2013 позов задоволено.

Ухвалою Вищого адміністративного суду від 01 липня 2015 року касаційну скаргу Державної податкової інспекції у Заводському районі м.Запоріжжя Головного управління Міндоходів у Запорізькій області - задоволено частково, постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 18.11.2011 та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 19.09.2013 у справі №2а-0870/7645/11 - скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що на підставі акту виїзної планової перевірки позивача з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2009 по 30.09.2010 року (далі - Акт перевірки) відповідачем було прийняте оскаржуване податкове повідомлення - рішення №/0/23 від 14.02.2011. Позивач вважає вищевказане податкове повідомлення - рішення про нарахування позивачу податкового зобов'язання в розмірі 87095,00 грн., з яких 70360,00 - за основним платежем та 17590,00 грн. - штрафні санкції, необґрунтованим та незаконним. В обґрунтування зазначає, що відповідач дійшов висновку про порушення податкового законодавства, помилково вважаючи наявні у позивача основні засоби, що були оприбутковані після проведення інвентаризації КРУ в Запорізькій області, доходом, який виник у результаті безоплатно отриманого майна, тоді як позивач зазначає, що виявлені за результатами інвентаризації основні фонди постійно перебували в експлуатації, але за даними бухгалтерського обліку не враховувалися у зв'язку з їх 100-відсотковим зношуванням, у результаті якого дані основні фонди не мали ціни.

У судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги у повному обсязі. Просить суд позов задовольнити.

Представник відповідача у судовому засіданні проти задоволення адміністративного позову заперечив у повному обсязі, з підстав викладених у запереченнях (а.с.229-234), зазначивши, що висновки акту перевірки позивача, на підставі якого було прийнято оскаржуване податкове повідомлення - рішення є обґрунтованими, оскаржуване рішення відповідача правомірне. Відтак, просив відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Суд, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази їх достатність і взаємний зв'язок у сукупності дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до свідоцтва про державну реєстрацію юридичної особи Запорізьке державне підприємство «Кремнійполімер», зареєстроване 14.09.1993, як юридична особа за адресою: 69009, Запорізька область, м.Запоріжжя, вул. Теплічна, буд. 7, (а.с.15) та перебуває на обліку у ДПІ у Заводському районі м.Запоріжжя з 27.11.1993 за №97 (а.с.21).

Судом встановлено, що фахівцями відповідача на підставі направлень від 15.11.2011 № 326, № 326/1, № 326/2 виданих ДПІ у Заводському районі м.Запоріжжя була проведена виїзна планова перевірка Запорізького державного підприємства «Кремнійполімер» з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2009 по 30.09.2010.

Перевірка проводилась з 15 листопада 2011 року по 21 січня 2012 року за результатами якої складено акт №24/23-023/00203625 від 28.01.2011.

У висновках Акту перевірки зазначено про порушення позивачем вимог п.п. 4.1.6. п. 4.1 ст. 4, п. 5.1, п.п. 5.6.1 п. 5.6, п.п. 5.7.1 п. 5.7 ст. 5, п. 6.1 ст. 6, п.п. 7.3.3 п.п. 7.3.5 п. 7.3 ст. 7, п.п. 11.2.1 п. 11.2 ст. 11, п.п. 11.3.1 п. 11.3 ст. 11 Закону України "Про оподаткування прибутку підприємства" в результаті чого:

-завищено від'ємне значення об'єкта оподаткування податку на прибуток за 2010 рік у розмірі 733494,00 грн., у тому числі по періодах: за півріччя 2010 року у розмірі 105332,00 грн., за 3 квартали 2010 року у розмірі 733494,00 грн. та занижено податок на прибуток за 3 квартали 2010 р. у розмірі 70360,00 грн.

14.02.2011 на підставі Акту перевірки №24/23-023/00203625 від 28.01.2011 відповідачем було прийняте податкове повідомлення-рішення №/0/23, яким позивачу нараховане податкове зобов'язання у сумі 87095,00 грн., з яких 70360,00 грн. - за основним платежем та 17590,00 грн. - штрафні санкції.

Податкове повідомлення - рішення №/0/23 від 14.02.2011 оскаржувалось позивачем в адміністративному порядку відповідно до ст. 56 Податкового кодексу України.

Скарги позивача були залишені без задоволення, спірне податкове повідомлення - рішення в процесі адміністративного оскарження не змінювалось.

Не погодившись з винесеним рішенням позивач оскаржив податкове повідомлення - рішення до суду.

Під час проведеної перевірки відповідачем було встановлено, що за результатами інвентаризації основних засобів позивача, проведеної 01.12.2009, КРУ в Запорізькій області було виявлено невраховані основні засоби підприємства, вартість яких, згідно акту технічного стану обладнання цеху №1 становить 1603917,00 грн. Вказані основні засоби були оприбутковані позивачем у 3 кварталі 2010 року та, на думку відповідача, є доходом отриманим позивачем у вигляді доходу від безоплатно отриманого майна. Актом перевірки встановлено, що зазначений дохід позивач не включив до скоригованого валового доходу, чим порушив п.п. 4.1.6 п. 4.1 ст. 4 та п. 1.23 ст. 1 Закону України "Про оподаткування прибутку підприємства".

Разом з тим, позивач зазначає, що висновки Акту перевірки щодо порушення ним податкового законодавства, внаслідок якого позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з податку на прибуток на суму 87950,00 грн., з яких 70360,00 - за основним платежем та 17590,00 грн. - штрафні санкції, є необґрунтованими та такими, що не відповідають дійсності. Оскільки, виявлені за результатами ревізії основні фонди, що були оприбутковані позивачем у 3 кварталі 2010 року, вже перебували у його власності та постійно експлуатувалися при виробництві продукції, а отже були наявні на підприємстві до їх оцінки то вони не можуть відображатися, як дохід в бухгалтерському обліку та як валовий дохід в податковому обліку.

Таким чином, спір між сторонами виник з приводу того, чи являються основні фонди, виявлені під час інвентаризації, доходом від безоплатного отримання майна.

Повертаючи справу на новий розгляд до суду першої інстанції, суд касаційної інстанції звернув увагу на те, що в умовах дії такого принципу фінансової звітності, як превалювання сутності над формою, який полягає в тому, що операції обліковуються відповідно до їх сутності, а не лише виходячи з юридичної форми, для правильної податкової кваліфікації виявлених інвентаризацією надлишків основних фондів судам слід було встановити підстави виникнення таких надлишків. Адже у випадку, якщо наявність надлишків зумовлена виключно допущеною платником обліковою помилкою, то підстави для визнання у платника доходу внаслідок безоплатного одержання товару відсутні. В іншому разі платник зобов'язаний збільшити валовий доход на вартість таких надлишків незалежно від факту та тривалості їх використання у господарській діяльності.

Отже, для правильного вирішення спору по цьому епізоду слід було встановити, які саме необліковані основні фонди були виявлені в наявності у позивача під час проведеної інвентаризації, коли саме і на підставі яких первинних документів позивач набув у власність відповідні основні засоби, чи знайшли відповідні операції своє відображення у податковому обліку підприємства тощо.

Як випливає зі змісту пункту 4.13 Методичних рекомендацій з бухгалтерського обліку запасів, затверджених наказом Міністерства фінансів України від 10.01.2007 №2, інвентаризацією здійснюється перевірка фактичної наявності запасів, їх стану та умов зберігання. Проведення інвентаризації здійснюється відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2000 № 419 "Про затвердження Порядку подання фінансової звітності" та Інструкції з інвентаризації основних засобів, нематеріальних активів, товарно-матеріальних цінностей, грошових коштів і документів та розрахунків, затвердженої наказом Міністерства фінансів України від 11.08.94 № 69.

За змістом пункту 11.12 названої Інструкції перевищення вартості цінностей, що виявились у надлишку, проти вартості цінностей, що виявились у нестачі при пересортиці, відноситься на збільшення даних обліку відповідних матеріальних цінностей та інших операційних доходів.

Таким чином, інвентаризація товарно-матеріальних цінностей є способом установлення лишку або нестачі цінностей і коштів шляхом зіставлення фактичної наявності з даними бухгалтерського обліку, що має бути відображено підприємством в бухгалтерському та податковому обліку.

При цьому надлишки запасів, виявлені в результаті інвентаризації, підлягають визнанню у складі доходів платника при обчисленні податку на прибуток на підставі підпункту 4.1.6 пункту 4.1 статті 4 Закону України "Про оподаткування прибутку підприємств" (який діяв на час виникнення спірних правовідносин).

Позивачем надані до матеріалів справи: протокол розгляду результатів вибіркової інвентаризації основних фондів від 07.12.2009 та акти приймання-передачі основних засобів (обладнання), які підтверджують прийняття такого обладнання на облік до основних фондів (а.с. 80-229 т.3).

Судом також з'ясовано, що за результатом проведеної КРУ перевірки, обладнання було відновлено у бухгалтерському обліку після його списання. Наявні матеріали свідчать про допущення бухгалтерської помилки, яка призвела до неправильного висновку податкового органу про набуття права власності на таке обладнання, яке було виявлено під час інвентаризації. Більш того, відповідачем не надано суду доказів відображення у податковому обліку операцій з купівлі - продажу вказаного обладнання у контрагентів.

Таким чином, наявність надлишків зумовлена виключно допущеною позивачем обліковою помилкою, у зв'язку з чим відсутні підстави для визнання у платника доходу внаслідок безоплатного одержання товару.

Щодо первинних документів, судом встановлено, що відповідно до ухвали Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 28.03.2014 по справі ЄУН 331/2200/14-к старшим слідчом СВ ФР ДПІ у Жовтневому районі м. Запоріжжя Головного управління Міндоходів у Запорізькій області майором податкової міліції Рубаном Д.В. вилучено оригінали документів фінансово-господарської діяльності ЗДП «Кремнійполімер» за період з 01.04.2010 по 01.01.2014 (а.с. 236- 241 т.3).

Іншою підставою для оспорюваного податкового повідомлення-рішення став висновок податкового органу про заниження підприємством доходу від продажу іноземної валюти, так, дохід від реалізації іноземної валюти за даними бухгалтерського обліку за 2 квартал 2010 року складає 3537238,98 грн., але у податковому обліку дохід від реалізації іноземної валюти підприємством зменшено на суму 94413,00 грн.

Дослідивши обставини щодо порядку відображення операцій з купівлі-продажу валюти у податковому обліку підприємства, на думку суду заниження валового доходу разом із заниженням валових витрат не призвело до заниження бази оподаткування податку на прибуток, тому будь яка недоплата за цим податком відсутня.

Згідно п. 4 П(С)БУ № 3 "дохід - це збільшення економічних вигод у вигляді надходження активів або зменшення зобов'язань, які призводять до зростання власного капіталу (крім зростання капіталу за рахунок внесків платників) за звітний період".

Пунктом 4.1. ст. 4 Закону України "Про оподаткування прибутку підприємств" передбачено, що валовий дохід - загальна сума доходу платника податку від усіх видів діяльності, отриманого (нарахованого) протягом звітного періоду в грошовій, матеріальній або нематеріальній формах як на території України, її континентальному шельфі, виключній (морській) економічній зоні, так і за їх межами.

Згідно з п. 1.23 ст. 1 Закону України "Про оподаткування прибутку підприємств" безоплатно надані товари (роботи, послуги) - це товари, що надаються платнику податку згідно з договорами дарування, іншими договорами, які не передбачають грошової або іншої компенсації вартості таких матеріальних цінностей і нематеріальних активів чи їх повернення, або без укладення таких угод.

З урахуванням вищевикладеного, оскільки основні фонди, які були виявлені під час проведення ревізії не передавалися та не надходили позивачу, а постійно перебували у його власності, то суд дійшов висновку, що зазначені основні фонди, не можуть бути визначеними як дохід від безоплатно отриманого майна у розумінні Закону України "Про оподаткування прибутку підприємств". До того ж, заниження валового доходу разом із заниженням валових витрат не призвело до заниження бази оподаткування податку на прибуток, тому будь яка недоплата за цим податком відсутня.

Стаття 19 Конституції України встановлює, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

В силу ч.2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. Відповідачем не доведено правомірність свого рішення.

Суд дійшов висновку, про відсутність підстав у ДПІ у Заводському районі м. Запоріжжя для донарахування позивачу суми грошового зобов'язання з податку на додану вартість та штрафних санкцій.

Відповідно до п.3 ч.3 ст.2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій, бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, серед іншого, чи прийняті вони обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення. При розгляді справи встановлено, що при прийнятті оскаржуваного податкового повідомлення - рішення відповідач діяв необґрунтовано, тобто без врахування всіх обставин, які мають значення при прийнятті рішення.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог.

Відповідно до ч.1 ст.94 КАС України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

У судовому засіданні, відповідно до ст.160 КАС України, сторонам проголошено вступну та резолютивну частини постанови.

Керуючись ст.ст. 86, 158, 160-163,167 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов Державного підприємства "Кремнійполімер" - задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати винесене Державною податковою інспекцією у Заводському районі м. Запоріжжя податкове повідомлення - рішення від 14.02.2011 року №/0/23.

Судові витрати в сумі 3,40 грн. присудити на користь Державного підприємства "Кремнійполімер" за рахунок бюджетних асигнувань Державної податкової інспекції у Заводському районі м. Запоріжжя Головного Управління ДФС у Запорізькій області.

Постанова набирає законної сили відповідно до частини першої статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України.

Постанова може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції протягом десяти днів за правилами, встановленими ст. ст. 185-187 КАС України.

Суддя І.В.Шара