Справа № 826/14765/15
Суддя: Іщук І.О.
Дата ухвалення: 2016-03-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

12 березня 2016 року № 826/14765/15

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Іщука І.О., розглянув у порядку письмового справдження адміністративну справу

за позовомТовариства з обмеженою відповідальністю «Науково-виробниче підприємство «Укртехно-Атом»
до Державної податкової інспекції у Солом'янському районі Головного управління ДФС у м. Києві
про визнання протиправними дій, скасування податкового повідомлення-рішення від 13.02.2015 р. № ,
В С Т А Н О В И В:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Науково-виробниче підприємство «Укртехно-Атом» звернулось до Окружного адміністративного суду м. Києва з позовом до Державної податкової інспекції у Солом'янському районі ГУ ДФС у м. Києві, в якому просить:

1. Визнати протиправними дії ДПІ у Святошинському районі ГУ ДФС у м. Києві щодо проведення документальної позапланової невиїзної перевірки ТОВ «НВП «Укртехно-Атом» в результаті якої був складений акт № 198/26-58-22-05-11/32955806 від 27.01.2015 р. про порушення ТОВ «НВП «Укртехно-Атом» податкового законодавства та занижено податок на додану вартість.

2. Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення ДПІ у Солом'янському районі ДФС у м. Києві від 13.02.2015 р. № .

Ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києва від 20.07.2015 року відкрито провадження у справі та призначено судовий розгляд справи.

Ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києва від 12.03.2016 р. суд залишив позовну заяву в частині позовних вимог про визнання протиправним та скасування наказу № 75 ДПІ у Солом'янському районі ГУ ДФС у м. Києві від 19.012015 року, без розгляду.

Відповідно до ч. 4 ст. 122 Кодексу адміністративного судочинства України, 01.10.2015 р. суд ухвалив подальший розгляд справи здійснювати в порядку письмового провадження.

Позовні вимоги обґрунтовані протиправними діями відповідача щодо складення акту перевірки та винесення податкового повідомлення-рішення від 13.02.2015 р. № .

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив суд задовольнити їх в повному обсязі з підстав, викладених в позовній заяві.

Представник відповідача в судовому засіданні проти позовних вимог заперечував з підстав, викладених в запереченнях на позовну заяву.

Розглянувши подані сторонами документи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступних висновків.

Державною податковою інспекцією у Солом'янському районі ГУ ДФС у м. Києві проведено документальну позапланову невиїзну перевірку Товариства з обмеженою відповідальністю «Науково-виробниче підприємство «Укртехно-Атом» щодо дотримання вимог податкового законодавства по взаємовідносинах з ТОВ «Буделітгруп» за період з 01.07.2014 р. по 31.07.2014 рік.

Перевіркою встановлено порушення пп. 185.1. ст. 185, пп. 198.1, пп. 198.6. ст. 198 Податкового кодексу України, в результаті чого ТОВ НВП «Укртехно-Атом» встановлено заниження суми податку на додану вартість, що підлягає нарахуванню до сплати в бюджет за перевіряємий період на загальну суму 355 773,00 грн. за липень на суму 355 773,00 грн.

За результатами перевірки складено акт від 27.01.2015 р. № 198/26-58-22-05-11/32955806 та винесено податкове повідомлення-рішення від 13.02.2015 року № , яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість на загальну суму 533 659,00 грн., в тому числі за основним платежем в розмірі 355 773,00 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями в розмірі 177 886,00 грн.

За результатами розгляду заперечень, ДПІ у Солом'янському районі ГУ ДФС у м. Києві надано відповідь від 11.02.2015 р. № 3159/10/26-58-22-05-18, якою висновки за результатами перевірки, які викладені в акті від 27.01.2015 р. № 198/26-58-22-05-11/32955806, залишено без змін, а заперечення - без задоволення.

За результатами первинного адміністративного оскарження, Головним управлінням ДФС у м. Києві прийнято рішення від 28.04.2015 р. № 7129/10/26-15-10-05-35, яким податкове повідомлення-рішення від 13.02.2015 р. № залишено без змін, а скаргу - без задоволення.

За результатами повторного адміністративного оскарження, Державною фіскальною службою України прийнято рішення від 07.07.2015 року № 14074/6/99-99-10-01-04-25, яким податкове повідомлення-рішення від 13.02.2015 р. № та рішення, прийняте за результатами розгляду первинної скарги, залишено без змін, а скаргу - без задоволення.

Досліджуючи надані сторонами докази, аналізуючи наведені міркування та заперечення, оцінюючи їх в сукупності, суд бере до уваги наступне.

Відповідно до підпункту 14.1.181 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Згідно з пунктом 198.2 статті 198 Податкового кодексу України датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Відповідно до п. 198.3 ст. 198 Податкового кодексу України, податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з:

придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку;

придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Отже, наведені правові норми дозволяють платнику податку формувати податковий кредит у зв'язку з реальним придбанням товарів (робіт, послуг) та на підставі відповідних розрахункових, платіжних та інших документів, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення податкового обліку.

Виходячи із системного аналізу вищенаведених правових норм для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Згідно з пунктом 198.6 статті 198 Податкового кодексу України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Відповідно до п. 201.1 ст. 201 Податкового кодексу України платник податку зобов'язаний надати покупцю (отримувачу) на його вимогу підписану уповноваженою платником особою та скріплену печаткою (за наявності) податкову накладну, складену за вибором покупця (отримувача) в один з таких способів:

а) у паперовому вигляді;

б) в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, електронного підпису уповноваженої платником особи та умови реєстрації податкової накладної у Єдиному реєстрі податкових накладних. У такому разі складання податкової накладної у паперовому вигляді не є обов'язковим.

У податковій накладній зазначаються в окремих рядках такі обов'язкові реквізити:

а) порядковий номер податкової накладної;

б) дата виписування податкової накладної;

в) повна або скорочена назва, зазначена у статутних документах юридичної особи або прізвище, ім'я та по батькові фізичної особи, зареєстрованої як платник податку на додану вартість, - продавця товарів/послуг;

г) податковий номер платника податку (продавця та покупця);

ґ) місцезнаходження юридичної особи - продавця або податкова адреса фізичної особи - продавця, зареєстрованої як платник податку;

д) повна або скорочена назва, зазначена у статутних документах юридичної особи або прізвище, ім'я та по батькові фізичної особи, зареєстрованої як платник податку на додану вартість, - покупця (отримувача) товарів/послуг;

е) опис (номенклатура) товарів/послуг та їх кількість, обсяг;

є) ціна постачання без урахування податку;

ж) ставка податку та відповідна сума податку в цифровому значенні;

з) загальна сума коштів, що підлягають сплаті з урахуванням податку;

и) вид цивільно-правового договору;

і) код товару згідно з УКТ ЗЕД (для підакцизних товарів та товарів, ввезених на митну територію України);

ї) номер та дата митної декларації, за якою було здійснено митне оформлення товару, ввезеного на митну територію України.

Відповідно до п. 201.6 ст. 201 Податкового кодексу України, податкова накладна є податковим документом і одночасно відображається у податкових зобов'язаннях і реєстрі виданих податкових накладних продавця та реєстрі отриманих податкових накладних покупця.

Відповідно до п. 201.10 ст. 201 Податкового кодексу України податкова накладна видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

При здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов'язаний надати покупцю податкову накладну та зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних.

Згідно п. 5 «Порядку заповнення податкової накладної» затверджено Наказом Міністерства фінансів України від 01.11.2011 N 1379, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 22 листопада 2011 р. за N 1333/20071, сплачена (нарахована) сума податку на додану вартість у податковій накладній повинна відповідати сумі податкових зобов'язань з постачання товарів/послуг продавця у реєстрі виданих та отриманих податкових накладних.

Виходячи з вищенаведеного, відображенню в бухгалтерському обліку та податковій звітності підлягає лише та господарська операція, яка фактично відбулась, при наявності первинного документу, що підтверджує таку господарську операцію.

Згідно з абзацом 11 статті 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Відповідно до частини першої статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення.

Відповідно до абзацу другого пункту 2.1 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 №88 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 05.06.1995 за номером 168/704, господарські операції - це факти підприємницької та іншої діяльності, що впливають на стан майна, капіталу, зобов'язань і фінансових результатів.

Аналіз вказаних норм свідчить про те, що будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції. Якщо ж фактичне здійснення господарської операції відсутнє, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені законодавством.

Визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

З урахуванням викладеного для підтвердження даних податкового обліку можуть братися до уваги лише ті первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції. Зазначена позиція суду узгоджується із позицією Вищого адміністративного суду України, викладеної у листі останнього від 02.06.2011 №742/11/13-11.

Товариство з обмеженою відповідальністю «Науково-виробниче підприємство «Укртехно-Атом» зареєстровано Солом'янською районною у м. Києві державною адміністрацією. Взято на податковий облік в ДПІ у Солом'янському районі ГУ ДФС у м. Києві. На час перевірки було зареєстровано платником ПДВ.

Предметом перевірки стали фінансово-господарські взаємовідносини позивача з ТОВ «Буделітгруп» за період з 01.07.2015 р. по 31.07.2014 р.

Між ТОВ НВП «Укртехно-Атом» (замовник) та ТОВ «Буделітгруп» (виконавець) укладено договір № 03071401 від 03.07.2014 р., відповідно до умов якого виконавець приймає на себе зобов'язання надати послуги по виконанню комплексу будівельних робіт, а замовник зобов'язується своєчасно прийняти виконанні виконавцем роботи і оплатити їх вартість на умовах та в порядку, визначених цим договором.

Роботи за даним договором будуть проводитися спеціалістами виконавця за адресою: м. Київ, вул. Кондратюка, 1.

Відповідно до п. 3.1 договору виконавець організує проведення робіт, виконання яких фіксується підписанням сторонами акту прийому-здачі виконаних робіт.

На підтвердження виконання вказаного вище договору, позивачем надано суду довідки про вартість виконаних будівельних робіт та витрати за липень 2014 р., акти приймання виконаних будівельних робіт за липень 2014 р., податкову накладну від 31.07.2014 р. № 123.

Між ТОВ НВП «Укртехно-Атом» (замовник) та ТОВ «Буделітгруп» (виконавець) укладено договір № 01071401 від 01.07.2014 р., відповідно до умов якого виконавець приймає на себе зобов'язання надати послуги по виконанню робіт з технічного обслуговування систем автоматики, а замовник зобов'язується своєчасно прийняти виконані виконавцем роботи і оплатити їх вартість на умовах та в порядку, визначеним даним договором. Роботи, передбачені даним договором будуть проводитися спеціалістами виконавця у місці, вказаному замовником.

Згідно акту надання послуг від 31.07.2014 р. № ОУ-0731 виконавцем за вище укладеним договором були надані послуги з технічного обслуговування автоматизованих систем безпеки. На виконання договору було виписано податкову накладну від 31.07. 2014 р. № 18.

Між ТОВ НВП «Укртехно-Атом» (замовник) та ТОВ «Буделітком» (виконавець) укладено договори № 14071401 від 14.07.2014 р., № 10071401 від 10.07.2014 р., відповідно до умов яких виконавець приймає на себе зобов'язання надати послуги по виконанню комплексу будівельних робіт, а замовник зобов'язується своєчасно прийняти виконані роботи і оплатити їх вартість. Роботи, передбачені цим договором проводяться за адресою: м. Чугуєв, Харківська область, вул. Вокзальна, 26-В.

На підтвердження виконання вказаного вище договору позивачем надано суду довідки про вартість виконаних будівельних робіт за липень 2014 р., акти приймання виконаних будівельних робіт за липень 2014 р., податкові накладні від 31.07.2014 р. № 12, від 31.07.2014 р. № 13.

На підтвердження розрахунків між сторонами позивачем надано наступні платіжні доручення: № 1088 від 06.08.2014 р., № 1076 від 04.08.2014 р., № 1083 від 05.08.2014 р., № 1201 від 21.08.2014 р., № 1252 від 29.08.2014 р., № 327 від 07.08.2014 р., № 344 від 15.08.2014 р., № 346 від 27.08.2014 р., № 351 від 03.09.2014 р., № 363 від 11.09.2014 р.

Водночас, в процесі господарської діяльності ТОВ НВП «Укртехно-Атом» (підрядник) було укладено наступні договори з ТОВ «Ексімагроком» (замовник):

- № 61/И02221/2014 від 15.04.2014 р., відповідно до умов якого підрядник приймає на себе зобов'язання поставити матеріали для виконання додаткових робіт для автоматичної системи пінного пожежогасіння, здійснити додаткові монтажні та пусконалагоджувальні роботи автоматичної системи пінного пожежогасіння та ввести в експлуатацію на об'єкті: «Комплекс будівель та споруд олійно-екстракційного заводу у м. Чугуєві Харківської області, вул. Вокзальна, 26-в». Умовами вказаного договору (п. 3.1.3 передбачено право замовника залучати до виконання договору третіх осіб (субпідрядників), залишаючись відповідальним перед замовником за результат їхньої роботи та зобов'язується координувати діяльність субпідрядників). На підтвердження виконання договору позивачем надано довідку про вартість виконаних будівельних робіт за липень 2014 р., акт приймання виконаних будівельних робіт за липень 2014 р., податкову накладну від 30.07.2014 р. № 225.

- № 61/И02223/2014 від 15.04.2014 р., відповідно до умов якого підрядник приймає на себе зобов'язання поставити матеріали для додаткової вогнезахисної обробки металевих конструкцій цеху екстракції, рушально-віяльного відділення і котельні, здійснити додаткові роботи з вогнезахисної обробки металевих конструкцій цеху екстракції, рушально-віяльного відділення і котельні на об'єкті: «Комплекс будівель та споруд олійно-екстракційного заводу у м. Чугуєві Харківської області, вул. Вокзальна, 26-в». На підтвердження виконання вказаного договору позивачем надано суду довідку про вартість виконаних будівельних робіт за липень 2014 р., акт приймання виконаних будівельних робіт за липень 2014 р., податкову накладну від 30.07.2014 р. № 224.

Також підтвердженням виконанням робіт за вищевказаним об'єктом є акт № 3/1 від 17.07.2014 р. прийняття в експлуатацію виконаних робіт з вогнезахисного обробляння. Роботи прийняті представником замовника, виконавця та представником держпожнагляду.

Господарські взаємовідносини позивача з його контрагентами декларувалися позивачем, що підтверджується наявною в матеріалах справи податковою декларацією з податку на додану вартість за липень 2014 р.

Податкові накладні зареєстровано в Єдиному реєстрі виданих та отриманих податкових накладних.

Крім того, матеріали справи свідчать про те, що ТОВ НВП «Укртехно-Атом» (підрядник) було укладено договір підряду № 6ПС від 28.02.2014 р. з ТОВ «Макспроф» (замовник), відповідно до умов якого замовник доручає, а підрядник зобов'язується власними або залученими силами, відповідно до проектно-кошторисної документації, будівельних норм та правил, в установлений цим договором строк виконати та здати замовнику будівельно-монтажні та пусконалагоджувальні роботи системи пожежної сигналізації, системи оповіщення про пожежу та управління евакуювання людей, автоматичної системи газового пожежегасіння, автоматизації систем проти димного захисту, автоматизації внутрішнього протипожежного водопроводу, автоматизації контролю концентрації газу та ввести в експлуатацію на будівництві другої черги житлово-офісного комплексу з об'єктами соціально-побутового, торгівельного призначення по вул. Кондратюка, 1 в Оболонському районі м. Києва. Друга черга.

На підтвердження виконання вказаного договору позивачем надано довідку про вартість виконаних будівельних робіт за липень 2014 р., акти приймання виконаних будівельних робіт за липень 2014 р., податкові накладні від 15.07.2014 р. № 38, від 21.07.2014 р. № 59, від 23.07.2014 р. № 64, від 31.07.2014 р. № 239.

На підтвердження наявності автотранспорту позивачем надано суду копії свідоцтв про реєстрацію транспортних засобів реєстраційні номери: АА5762МС, АА4043НС, АА5893НО, АА7929КН.

На підтвердження розрахунків за вищевказаними договорами суду надано виписки по особовому рахунку № 0579 за 15.07.2014 р., 21.07.2014 р., 23.07.2014 р., 30.07.2014 р., 09.09.2014 р., 16.09.2014 р., 26.09.2014 р., 23.10.2014 р., 29.10.2014 р., 31.10.2014 р., 18.11.2014 р., 27.11.2014 р.

Право здійснення господарської діяльності щодо проектування, монтажу, технічного обслуговування засобів протипожежного захисту та систем опалення, оцінка протипожежного стану об'єктів належить позивачу на підставі Ліцензії серії АВ № 518835, виданої Державним департаментом пожежної безпеки МНС України.

Згідно штатного розпису, затвердженого наказом № 3-Ш від 27.12.2013 р., у штаті ТОВ НВП «Уктехно-Атом» у 2014 році перебувало 89 працівників.

Згідно договору оренди № 104/14 від 27.12.2013 р. в оренді у позивача знаходиться приміщення за адресою: м. Київ, вул. Васильківська, корпус В, другий поверх. Згідно договору оренди № 048/14 від 27.12.2013 р. - приміщення за адресою: м. Київ, вул. Васильківська, 34, корпус «Г», перший поверх, кімната « 109».

Висновки відповідача щодо порушення позивачем приписів податкового законодавства зроблено з огляду на відсутність реальності господарських операцій позивача з його контрагентами.

Обґрунтовуючи свої висновки відповідач, посилається на акт ДПІ у Печерському районі ГУ ДФС у м. Києві від 01.09.2014 р. № 2646/26-55-22-13/39098677 «Про неможливість проведення зустрічної звірки ТОВ «Буделітгруп» щодо підтвердження господарських відносин з платниками податків за період діяльності червень, липень 2014 року», якою встановлено відсутність ТОВ «Буделітгруп» за місцезнаходженням.

Згідно бази даних ІС «Єдиний реєстр податкових накладних» встановлено, що за період діяльності з 01.06.2014 р. по 30.06.2014 р. податкові накладні, виписані ТОВ «Буделітгруп» на адресу контрагентів, не зареєстровані в Єдиному реєстрі податкових накладних.

Стосовно посилання податкового органу на неможливість проведення зустрічної звірки контрагента позивача, як на підставу неправомірності включення позивачем певних сум за угодами з такими контрагентом до складу податкового кредиту, суд зазначає наступне.

Відповідно до п. 73.5 ст. 73 Податкового кодексу України з метою отримання податкової інформації органи державної податкової служби мають право проводити зустрічні звірки даних суб'єктів господарювання щодо платника податків.

Зустрічною звіркою вважається співставлення даних первинних бухгалтерських та інших документів суб'єкта господарювання, що здійснюється органами державної податкової служби з метою документального підтвердження господарських відносин з платником податків та зборів, а також підтвердження відносин, виду, обсягу і якості операцій та розрахунків, що здійснювалися між ними, для з'ясування їх реальності та повноти відображення в обліку платника податків.

Зустрічні звірки не є перевірками і проводяться в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

В силу приписів статті 16 Закону України «Про інформацію» від 02.10.1999 № 2657-ХП податковою інформацією є сукупність відомостей і даних, що створені або отримані суб'єктами інформаційних відносин у процесі поточної діяльності і необхідні для реалізації покладених на контролюючі органи завдань і функцій у порядку, встановленому Податковим кодексом України.

Згідно з приписами статті 74 Податкового кодексу України, податкова інформація, зібрана відповідно до цього Кодексу, може зберігатися та опрацьовуватися в інформаційних базах органів державної податкової служби або безпосередньо посадовими (службовими) особами органів державної податкової служби.

Зібрана податкова інформація та результати її опрацювання використовуються для виконання покладених на органи державної податкової служби функцій та завдань.

Так, в силу приписів пункту 83.1 статті 83 Податкового кодексу України, податкова інформація є підставою для прийняття посадовими особами органів державної податкової служби відповідних висновків під час проведення перевірок.

Оформлення результатів перевірок здійснюється шляхом складання акта перевірки, який є носієм доказової інформації та повинен містити висновки посадових осіб податкового органу про порушення суб'єктом господарювання законодавства.

У свою чергу, метою проведення зустрічної звірки платника податків є виключно отримання податкової інформації, тобто, зібрання відомостей, які розкривають процес поточної господарської діяльності платника податків, дані про його контрагентів, кількісні, якісні та інші характеристики отриманих та наданих товарів (робіт, послуг).

Враховуючи, що зустрічні звірки не є перевірками платника податків, письмовий документ, який складається після проведення зустрічної звірки (довідка) та у разі неможливості її проведення (акт) не може містити у собі висновки посадових осіб податкового органу про порушення суб'єктом господарювання вимог чинного законодавства, у тому числі, і про реальність, повноту, достовірність господарських операцій такої особи.

Крім того, суд зазначає, що пунктом 4.4 Методичних рекомендацій щодо організації та проведення органами державної податкової служби зустрічних звірок, затверджених Наказом Державної податкової адміністрації України від 22 квітня 2011 року №236, передбачено, що у разі встановлення фактів, що не дають змогу провести зустрічну звірку суб'єкта господарювання, зокрема у зв'язку із зняттям з обліку, встановленням відсутності суб'єкта господарювання та/або його посадових осіб за місцезнаходженням (податковою адресою), відповідальний підрозділ не пізніше двох робочих днів від дати надходження запиту складає Акт про неможливість проведення зустрічної звірки суб'єкта господарювання, реєструє його у Журналі реєстрації довідок про результати проведення зустрічної звірки (актів про неможливість проведення зустрічної звірки суб'єкта господарювання, неявки для підписання, відмови від писання Довідки про результати проведення зустрічної звірки) та вживає відповідних заходів, передбачених актами Державної податкової служби України.

При подальшому залученні суб'єкта господарювання (посадових осіб суб'єкта господарювання) до проведення зустрічної звірки відповідальний підрозділ органу Державної податкової служби забезпечує проведення такої звірки.

Таким чином в акті про неможливість проведення зустрічної звірки суб'єкта господарювання лише засвідчується факт неможливості її проведення без встановлення висновків стосовно документального підтвердження господарських відносин з платником податків та зборів, підтвердження відносин, виду, обсягу і якості операцій та розрахунків, що здійснюються між ними, з'ясування їх реальності та повноти відображення в обліку платника податків.

З аналізу вищевикладених норм права та обставин справи вбачається, що висновки суб'єкта владних повноважень, викладені в актах про неможливість проведення зустрічних звірок контрагентів позивачем та його контрагентами зроблені з перевищенням компетенції органів державної податкової служби України та не відповідають визначеному змісту акта про неможливість проведення зустрічної звірки.

Крім того, суд не приймає до уваги посилання відповідача на те, що в період з 01.06.2014 р. по 30.06.2014 р. ТОВ Буделітгруп» виписало податкові накладні на адресу контрагентів, які не зареєстровані в Єдиному реєстрі податкових накладних, позаяк перевірці підлягав період з 01.07.2014 р. по 31.07.2014 рік, та відповідно і первинні документи, підписані в цей період.

Крім того, суд вважає необґрунтованими посилання відповідача на ненадання позивачем проектної документації по об'єкту «Житлово-офісний комплекс з об'єктами соціального побутового, торговельного призначення з підземним паркінгом»за адресою: вул. Юрія Кондратюка, 1, оскільки такої вимоги запит на отримання документів не містить.

Також суд відхиляє посилання відповідача на відсутність акта виконаних прихованих робіт з прокладання кабеля зі скріпленням скобами, оскільки відсутність останнього не може свідчити про безтоварність господарських операцій.

Зокрема, суд не приймає до уваги посилання відповідача на відсутність документів, які б засвідчували право власності на об'єкти будівництва за укладеними договорами, оскільки з аналізу останніх не вбачається, що позивач є власником таких об'єктів, а є лише замовником будівництва.

Крім того висновки відповідача ґрунтуються на аналізі податкової звітності його контрагентів.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що висновки відповідача не підкріплені належними доказами та не спростовують реальність господарських операцій позивача з його контрагентом.

Відповідно до визначення частини першої статті 3 Господарського кодексу України під господарською діяльністю у цьому Кодексі розуміється діяльність суб'єктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність.

Підпункт 14.1.36 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України визначає господарську діяльність як - діяльність особи, що пов'язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Слід також зазначити, що обов'язок підтвердити правомірність та обґрунтованість витрат (у тому числі і по сплаті ПДВ) первинними документами покладається на платника, позаяк саме він виступає суб'єктом, що використовує включену постачальником до ціни товару суму ПДВ при обчисленні суми податку, яка підлягає перерахуванню до бюджету, а також зменшує об'єкт оподаткування податку на прибуток за фактом понесення витрат.

Відповідно, витрати на придбання активів, здійснені без мети їх використання у господарській діяльності або придбання таких активів поза межами господарської діяльності платника податків не дають право на відповідні врахування цих витрат у податковому обліку. Це однаковою мірою стосується як витрат із податку на прибуток, так і сум податкового кредиту з ПДВ.

Як встановлено судом всі витрати здійснені позивачем в межах господарської діяльності платника податків.

Згідно з підпунктом 14.136 Податкового кодексу України підприємництво - це діяльність особи, що пов'язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу.

Мета отримання доходу як кваліфікуюча ознака господарської діяльності кореспондує з вимогою щодо наявності розумної економічної причини (ділової мети) підчас здійснення господарської діяльності. Оскільки господарська діяльність складається із сукупності господарських операцій платника податку (які є формою здійснення господарської діяльності), то розумна економічна причина має бути наявною в кожній господарській операції. Лише в такому разі та чи інша операція може вважатися вчиненою в межах господарської діяльності платника податків. І лише за таких умов платник податків має право на врахування у податковому обліку наслідків відповідних господарських операцій. Таким чином, лише господарські операції, здійснені за наявності розумних економічних причин (ділової мети) є такими, що вчинені в межах господарської діяльності.

Розглядувана позиція випливає зі змісту підпункту 14.1.231 Податкового кодексу України, відповідно до якого розумна економічна причина (ділова мета) - розумна економічна причина (ділова мета) - причина, яка може бути наявна лише за умови, що платник податків має намір одержати економічний ефект у результаті господарської діяльності.

Сутність доктрини ділової мети полягає в тому, що передбачені податковим законодавством податкові вигоди поширюються лише на операції, які мають розумну економічну причину.

При вирішенні податкових спорів презюмується добросовісність платника податку, і, відповідно, обґрунтованість отриманої ним податкової вигоди (тобто зменшення податкового зобов'язання).

Однак податковий орган може довести, що отримана платником податку податкова вигода є необґрунтованою. Так, податкова вигода може бути необґрунтованою, зокрема, якщо для цілей оподаткування враховані операції не у відповідності з їх дійсною економічною метою чи враховані операції не обумовлені розумними економічними чи іншими причинами (метою ділового характеру). При цьому діловою метою діяльності платника податку може бути отримання економічного ефекту, однак податкова вигода не є самостійною діловою метою.

В ході розгляду справи судом встановлено, що господарські операції позивача обумовлені розумними економічними причинами та здійснені з метою отримання матеріальної вигоди.

З урахуванням наведеного суд приходить до висновку, що операції позивача з ТОВ «Буделітгруп» здійснені в межах господарської діяльності, є реальними, відповідають дійсному економічному змісту та підтверджуються необхідними документами, що є свідченням добросовісності позивача при здійсненні вказаних операцій.

Суд також враховує вимоги статті 18 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців», яка встановлює: якщо відомості, які підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, були внесені до нього, то такі відомості вважаються достовірними і можуть бути використані в спорі з третьою особою, доки до них не внесено відповідних змін; якщо відомості, які підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, є недостовірними і були внесені до нього, то третя особа може посилатися на них у спорі як на достовірні. Третя особа не може посилатися на них у спорі у разі, якщо вона знала або могла знати про те, що такі відомості є недостовірними; якщо відомості, які підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, не були до нього внесені, вони не можуть бути використані в спорі з третьою особою, крім випадків, коли третя особа знала або могла знати ці відомості.

Так, на момент здійснення спірних господарських операцій ТОВ «Буделітгруп» було зареєстровано як юридична особа в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців та мало статус платника ПДВ.

Висновки про сумнівність господарських операцій податковим органом були зроблені не у зв'язку з непідтвердженням товарності цих операцій, відсутністю чи неправильним складанням первинних документів або неналежним їх відображенням у бухгалтерському чи податковому обліку, а на підставі аналізу господарської діяльності ТОВ «Буделітгруп».

Враховуючи наведене, з огляду на принцип персональної відповідальності платника податку право на податковий кредит не може ставитись у пряму залежність від додержання податкової дисципліни третіми особами. Відповідно до статті 61 Конституції України юридична відповідальність особи має індивідуальний характер. Законодавством України не передбачена відповідальність юридичної особи за зобов'язаннями іншої юридичної особи, в тому числі за податковими зобов'язаннями.

Таким чином, недотримання контрагентом позивача податкової дисципліни є підставою для застосування правових наслідків саме щодо цього контрагента, оскільки порушення платником вимог податкового законодавства тягне застосування заходів відповідальності саме до такого платника та не може негативно впливати на податковий облік інших осіб (зокрема, його контрагентів) за відсутності факту причетності останніх до таких правопорушень та за наявності факту здійснення господарської операції. Зазначена позиція узгоджується з Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 12.10.2007 р. N К-24186/06.

При цьому, в акті перевірки від 27.01.2015 р. № 198/26-58-22-05-11/32955806 відповідачем не наведено жодного доказу того, що укладені між позивачем і ТОВ «Буделітгруп» угоди суперечать актам цивільного законодавства чи свідчать про намір сторін ухилитися від оподаткування доходів, отриманих внаслідок виконання цих угод або приховування дійсного об'єкту оподаткування, зменшення бази оподаткування, створення штучних підстав для незаконного відшкодування сум сплачених податків за рахунок коштів бюджету тощо.

Викладене свідчить, що позивач, придбані у ТОВ «Буделітгруп» послуги, використав у подальших оподатковуваних операціях в межах своєї основної господарської діяльності.

Отже, судом встановлено, що податковий кредит був сформований позивачем на підставі належним чином оформлених податкових накладних, отриманих від ТОВ «Буделітгруп», що не заперечується податковим органом.

Отже, враховуючи вищенаведене та перевіривши всі фактичні обставини справи, суд не знаходить порушень чинного законодавства щодо оформлення первинних документів у фінансово - господарських взаємовідносинах між позивачем та ТОВ «Буделітгруп», а тому вважає, що формування ТОВ «Буделітгруп» податкового кредиту з податку на додану вартість є правомірним, а нарахування позивачу сум з податку на додану вартість - протиправним.

Частиною третьою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до п. 123.1 ст. 123 Податкового кодексу України визначено, у разі, якщо контролюючий орган самостійно визначає суму податкового зобов'язання, зменшення суми бюджетного відшкодування та/або від'ємного значення суми податку на додану вартість платника податків на підставах, визначених підпунктами 54.3.1, 54.3.2, 54.3.4, 54.3.5, 54.3.6 пункту 54.3 статті 54 цього Кодексу сплачує штрафні санкції.

Оскільки, суд визнав неправомірним нарахування позивачу сум з податку на додану вартість, то нарахування штрафних санкцій є також неправомірним.

Згідно з частиною першою статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Щодо позовних вимог в частині визнання протиправними дії ДПІ у Святошинському районі ГУ ДФС у м. Києві щодо проведення документальної позапланової невиїзної перевірки ТОВ «НВП «Укртехно-Атом», в результаті якої був складений акт № 198/26-58-22-05-11/32955806 від 27.01.2015 р. про порушення ТОВ «НВП «Укртехно-Атом» податкового законодавства та занижено податок на додану вартість, суд відмовляє в задоволенні з огляду на наступне.

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 17 Кодексу адміністративного судочинства України юрисдикція адміністративних судів поширюється на спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

Правовий акт - акт волевиявлення (рішення) уповноваженого суб'єкта права, що регулює суспільні відносини за допомогою встановлення (зміни, скасування, зміни сфери дії) правових норм. Акти індивідуальної дії - породжують права і обов'язки у тих конкретних суб'єктів, яким вони адресовані, у конкретному випадку.

Тобто правові акти індивідуальної дії своїми приписами мають породжувати права і обов'язки конкретних осіб, на яких спрямована їх дія. У такому випадку реалізується компетенція видавця цього акту як суб'єкта владних повноважень, уповноваженого управляти поведінкою іншого суб'єкта, а відповідно інший суб'єкт зобов'язаний виконувати його вимоги.

Як вбачається з матеріалів справи, вказаний акт перевірки від 27.01.2015 р. № 198/26-58-22-05-11/32955806 не містить приписів обов'язкових для виконання та не являється нормативно - правовим актом чи актом індивідуальної дії в розумінні статті 17 Кодексу адміністративного судочинства України, так як не має обов'язкового характеру і не тягне за собою правових наслідків, його не можливо вважати рішенням, дією чи бездіяльністю відповідача, яке породжує, змінює або припиняє права та обов'язки у сфері публічно-правових відносин, а відтак в задоволенні позовної вимоги в цій частині слід відмовити.

За таких обставин, відповідачем не надано суду належних та допустимих доказів, що оскаржуване податкове повідомлення-рішення від 13.02.2015 р. № прийнято обґрунтовано, тобто з урахуванням всіх обставин справи, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, а тому позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Науково-виробниче підприємство «Укртехно-Атом» підлягають задоволенню частково.

Відповідно до ст. 94 КАС України судові витрати підлягають відшкодуванню пропорційно задоволеним позовним вимогам.

Позивачем заявлено одну майнову та дві немайнові вимоги, при цьому сплачено судовий збір у сумі 487,20 грн. за майнову вимогу та 73,08 грн. за одну немайнову вимогу. Отже, оскільки судом встановлено, що позивачем не доплачено судовий збір у сумі 73,08 грн. за одну позовну вимогу немайнового характеру, відповідно вказана сума підлягає стягненню в Держаний бюджет України.

Керуючись ст.ст. 69-71, 94, 160-163, 167, 254 КАС України, Окружний адміністративний суд м. Києва, -

П О С Т А Н О В И В:

1. Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Науково-виробниче підприємство «Укртехно-Атом» задовольнити частково.

2. Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення ДПІ у Солом'янському районі ГУ ДФС у м. Києві від 13.02.2015 р. № .

3. В іншій частині позовних вимог відмовити.

4. Присудити на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Науково-виробниче підприємство «Укртехно-Атом» судові витрати в сумі 487,20 грн. за рахунок асигнувань ДПІ у Солом'янському районі ГУ ДФС у м. Києві.

5. Достягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Науково-виробниче підприємство «Укртехно-Атом» решту суми судового збору у сумі 73,08 грн. до Державного бюджету України.

6. Стягнення решти суми судового збору доручити ДПІ у Солом'янському районі ГУ ДФС у м. Києві.

Постанова відповідно до ч. 1 ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом.

Постанова може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції протягом десяти днів з дня її отримання особою, яка оскаржує постанову, за правилами, встановленими ст. ст. 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя І.О. Іщук