Справа № 825/300/16
Суддя: Соломко І.І.
Дата ухвалення: 2016-03-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

12 березня 2016 року Чернігів Справа № 825/300/16

Чернігівський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Соломко І.І.,

за участі секретаря Пархомчука Д.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду справу за адміністративним позовом ОСОБА_1, третя особа на стороні позивача, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_2 до Центрального відділу Державної виконавчої служби Чернігівського міського управління юстиції, третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Публічне акціонерне товариство «Універсал Банк» про скасування постанов та зняття арешту,

В С Т А Н О В И В:

В провадженні Чернігівського окружного адміністративного суду знаходиться адміністративна справа за позовом ОСОБА_1, третя особа на стороні позивача, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_2 до Центрального відділу Державної виконавчої служби Чернігівського міського управління юстиції, третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Публічне акціонерне товариство "Універсал Банк" про скасування постанов та зняття арешту.

12.03.2016 представником позивача через канцелярію суду подано клопотання про закриття провадження у справі, оскільки даний спір стосується захисту прав власності. Просить клопотання розглянути за його відсутності.

Представник відповідача в судове засідання не з'явився, належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, надіслав клопотання про розгляд справи за його відсутності.

ОСОБА_2 та предствавник ПАТ "Універсал Банк" в судове засідання не заявились, належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи. ОСОБА_2 надіслала заяву про розгляд справи за її відсутності.

За таких обставин суд вважає за можливе розглянути справи без їх участі на підставі наявних у ній доказів.

Судове засідання здійснювалось в порядку, передбаченому статтею 41 Кодексу адміністративного судочинства України.

Розглянувши питання щодо закриття провадження у справі, суд доходить висновку, що даний спір не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства, а провадження у справі підлягає закриттю, виходячи з наступного.

Відповідно до частини першої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Частиною другою цієї статті визначено, що до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 3 КАС України справа адміністративної юрисдикції - це переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб'єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Виходячи зі змісту частини другої статті 4 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на всі публічно - правові спори, крім спорів, для яких законом встановлений інший порядок судового вирішення.

Згідно з частиною першою статті 17 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на правовідносини, що виникають у зв'язку з здійсненням суб'єктом владних повноважень владних управлінських функцій, а також у зв'язку з публічним формуванням суб'єкта владних повноважень шляхом виборів або референдуму.

У пункті 3 Постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України від 20.05.2013 р. № 8 "Про окремі питання юрисдикції адміністративних судів", звернено увагу судів на те, що спір набуває ознак публічно-правового за умов не лише наявності серед суб'єктів спору публічного органу чи посадової особи, а й здійснення ним (ними) у цих відносинах владних управлінських функцій.

Для цілей і завдань адміністративного судочинства владну управлінську функцію необхідно розуміти як діяльність усіх суб'єктів владних повноважень з виконання покладених на них Конституцією чи законами України завдань.

Отже, в порядку передбаченому Кодексом адміністративного судочинства України розглядаються спори, які виникають у результаті здійснення суб'єктом владних повноважень управлінських функцій і розгляд яких безпосередньо не віднесено до підсудності інших судів.

Як випливає із змісту роз'яснень Пленуму Вищого адміністративного суду України, які викладені у Постанові від 20.05.2013 р. № 8 та наведених норм процесуального закону критерієм віднесення спору до публічно - правового який підлягає розгляду в порядку, передбаченому Кодексом адміністративного судочинства України, є суб'єктний склад такого спору та характер правовідносин у яких виник спір.

У абзаці четвертому частин другої Постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України від 13.12.2010 р. № 3, "Про практику застосування адміністративними судами законодавства у справах із приводу оскарження рішень, дій чи бездіяльності державної виконавчої служби", зазначено, що критеріями визначення юрисдикції судів щодо вирішення справ з приводу оскарження рішень дій чи бездіяльності органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення є юрисдикційна належність суду, який видав виконавчий документ, та статус позивача як сторони у виконавчому провадженні.

Так, судом встановлено, що на примусовому виконанні у Центральному відділі державної виконавчої служби Чернігівського міського управління юстиції перебуває виконавче провадження №48904806 про стягнення коштів з ОСОБА_2 на користь ПАТ "Універсал Банк".

З метою виконання вказаного виконавчого провадження державним виконавцем винесена постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 05.10.2015 та постанова про розшук майна боржника від 19.10.2015, а саме автомобіля марки MAZDA CX7, 2008 року випуску, колір чорний, д.н.з. НОМЕР_1 , який, як стверджує позивач, належить йому.

У зв'язку з чим, позивач звернулась до суду з позовом про скасування вищевказаних постанов та зняття арешту з автомобіля марки MAZDA CX7, 2008 року випуску, колір чорний, д.н.з. НОМЕР_1.

Таким чином, як стверджує позивач, саме вона є власником арештованого автомобіля.

Слід звернути увагу, що суб'єктами даного спору є фізична особа (позивач) та орган державної виконавчої служби (відповідач).

У розумінні статті 8 Закону України "Про виконавче провадження" сторонами у виконавчому провадженні є стягувач і боржник.

Як слідує із позовної заяви та додатків до неї, позивач не є ані стороною виконавчого провадження, в рамках якого державним виконавцем було здійснено арешт та розшук майна, ані особою, яка залучається до проведення виконавчих дій у виконавчому провадженні.

Разом з тим, підставою для звернення позивача із позовом стало те, що остання, вважаючи себе власником автомобіля, ставить перед собою мету захистити власне право власності на належне їй майно.

Підсумовуючи наведене, слід звернути увагу на те, що позивач у публічно правові відносини із відповідачем не вступав, оскільки за своїм статусом не є учасником виконавчого провадження або особою, яка залучається до вчинення виконавчих дій. При цьому спірні правовідносини за своїм характером пов'язані із намаганням позивача захистити своє право власності на арештоване майно, як власника цього майна.

Так, в силу частини першої статті 60 Закону України "Про виконавче провадження" особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

Згідно зі статтею 321 Цивільного кодексу України, держава гарантує непорушність права власності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Суд зазначає, що юрисдикція адміністративних судів відповідно до пункту 1 частини першої статті 17 КАС України поширюються на публічно-правові спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень, зокрема щодо оскарження його дій чи бездіяльності. Проте ця норма має застосовуватись з урахуванням положень статей 216, 386, 388, 392, 393 ЦК України щодо способів захисту права власності, а також положень ЦПК України та ГПК України стосовно юрисдикції суддів.

Таким чином, заявлені позовні вимоги випливають із відносин, що мають приватноправовий характер, а тому даний спір не є публічно-правовим та не підлягає розгляду в порядку, передбаченому Кодексом адміністративного судочинства України.

Аналогічна позиція викладена в постанові Вищого адміністративного суду України від 26.02.2015 р. у справі №К/800/42723/13.

Окремо слід зазначити й таке.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини у справі Zand v. Austria від 12 жовтня 1978 року вказав, що словосполучення "встановлений законом" поширюється не лише на правову основу самого існування "суду", але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Поняття "суд, встановлений законом" у частині 1 статті 6 Конвенції передбачає "усю організаційну структуру судів, включно з (…) питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів (…)". З огляду на це не вважається "судом, встановленим законом" орган, котрий, не маючи юрисдикції, судить осіб на підставі практики, яка не передбачена законом.

Таким чином й беручи до уваги те, що визначальним принципом здійснення правосуддя в адміністративних справах є принцип офіційного з'ясування всіх обставин у справі і обов'язок суб'єкта владних повноважень доказувати правомірність своїх дій чи рішень, на відміну від визначального принципу цивільного судочинства, який полягає у змагальності сторін, суд, який розглянув справу, не віднесену до його юрисдикції, не може вважатися "судом, встановленим законом" у розумінні частини першої статті 6 Конвенції.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 157 КАС України суд закриває провадження у справі якщо справу не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

Отже, враховуючи вищевикладене суд доходить висновку про закриття провадження у справі, оскільки спір не є публічно правовим та його не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

Враховуючи наведене і суб'єктний склад сторін та на виконання частини другої статті 157 КАС України, суд вважає за необхідне роз'яснити позивачу, що даний спір належить до юрисдикції місцевого загального суду з урахуванням територіальної підсудності.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 157, 165, 186, 254 КАС України, суд

У Х В А Л И В:

Клопотання позивача про закриття провадження задовольнити.

Провадження у справі № 825/300/16 за позовом ОСОБА_1, третя особа на стороні позивача, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_2 до Центрального відділу Державної виконавчої служби Чернігівського міського управління юстиції, третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Публічне акціонерне товариство "Універсал Банк" про скасування постанов та зняття арешту закрити.

Повернути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 (код НОМЕР_2) судовий збір, сплачений відповідно до квитанцій від 25.02.2016 № в загальному розмірі 1653,60 грн.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного адміністративного суду в порядку та строки, встановлені статтями 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя І.І. Соломко