Справа № 814/2792/14
Суддя: Домусчі С.Д.
Дата ухвалення: 2016-03-01 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 березня 2016 р.м.ОдесаСправа № 814/2792/14

Категорія: 10.2.3 Головуючий в 1 інстанції: Брагар В. С.

Одеський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого: судді Домусчі С.Д.

суддів: Коваля М.П., Кравця О.О.

за участю секретаря судового засідання - Тутової Л.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Центрального районного центру зайнятості м. Миколаєва на постанову Миколаївського окружного адміністративного суду від 03 жовтня 2014 року по справі за адміністративним позовом Центрального районного центру зайнятості м. Миколаєва до ОСОБА_1 про стягнення безпідставно отриманої допомоги по безробіттю, -

ВСТАНОВИВ:

Центральний районний центр зайнятості м. Миколаєва подав апеляційну скаргу на постанову Миколаївського окружного адміністративного суду від 03 жовтня 2014 року, в якій просить скасувати оскаржену постанову та ухвалити нову, якою задовольнити адміністративний позов в повному обсязі, або повернути справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Постановою від 03 жовтня 2014 року, ухваленою в порядку письмового провадження, Миколаївський окружний адміністративний суд відмовив у задоволенні адміністративного позову Центрального районного центру зайнятості м. Миколаєва до ОСОБА_1 про стягнення 789,67 грн. неправомірно отриманої допомоги по безробіттю.

Вимоги апеляційної скарги апелянт обґрунтовує тим, що суд першої інстанції допустив порушення норм матеріального та процесуального права.

Апелянт посилається на те, що про недостовірність даних, наведених відповідачем, центр зайнятості дізнався лише при отриманні 15 травня 2014 року акта розслідування страхових випадків від 05 травня 2014 року № 155, складеного Подільським районним центром зайнятості (м. Київ), що підтверджує факт зайнятості відповідача на час перебування на обліку в центрі зайнятості як безробітної.

ОСОБА_1 письмових заперечень на апеляційну скаргу не надала.

Ухвалюючи постанову про відмову у задоволенні адміністративного позову, суд першої інстанції встановив, що ОСОБА_1 в період з 03.08.2012 року по 10.03.2013 року була зареєстрована, як безробітна особа та отримувала допомогу по безробіттю.

За наслідками проведеної перевірки позивач встановив, що відповідач, перебуваючи на обліку, як безробітна особа, та отримуючи допомогу по безробіттю, отримала в цей період (лютий 2013) дохід від Іноземного підприємства « 1+1 Продакшн» в сумі 50 грн. за цивільно-правовим договором, а тому відповідач відноситься до категорії зайнятого населення та не мала право на отримання допомоги по безробіттю з лютого 2013 року.

Суд першої інстанції встановив, що з січня по квітень 2013 відповідач отримала допомогу по безробіттю в загальній сумі 789,67грн.

Також суд першої інстанції встановив, що відповідно до матеріалів справи відповідач 28 січня 2013 року уклала з іноземним підприємством « 1+1 Продакшн» договір №280126 з учасником програми та прийняла участь у зйомках телевізійної програми. Після виконання договору між відповідачем та ІП « 1+1 Продакшн» складений акт від 27.02.13 р., відповідно до якого винагорода відповідача склала 69 грн., та відповідач отримала від ІП « 1+1 Продакшн» винагороду в сумі 50грн.

Суд першої інстанції дійшов висновку про необґрунтованість посилань позивача на порушення відповідачем ч. 2 ст. 36 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття», оскільки цивільно-правові відносини, які склалися між сторонами носили разовий характер, відповідач приймала участь лише у зйомках однієї програми та, відповідно, один раз отримала дохід в лютому 2013 в сумі 50 грн. який не є доходом, який міг би задовольнити особисті потреби відповідача, внаслідок чого, з урахуванням приписів п. 7 ч. 1 ст.1, ч. 1 ст. 4 Закону України «Про зайнятість населення», взаємовідносини відповідача з ІП « 1+1 Продакшн» ніяким чином не змінили її статусу не зайнятої особи.

Заслухавши суддю доповідача, пояснення представника апелянта, розглянувши та обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не може бути задоволена.

Апеляційний суд встановив, що ОСОБА_1 відповідно до наказу Центрального районного центру зайнятості м. Миколаєва від 03 серпня 2012 року № НТ120803 набула статус безробітної з 03 серпня 2012 року, та їй призначена допомога по безробіттю на період з 03 серпня 2012 року по 28 липня 2013 року, виплата якої розпочата з 03 серпня 2012 року та припинена з 11 березня 2013 року на підставі наказу № 130311 від 11.03.2013 р. також з 11 березня 2013 року ОСОБА_1 знято з обліку.

Підставою для припинення виплати допомоги та для зняття відповідача з обліку зазначено її заява про відмову від послуг СЗ.

Апеляційний суд встановив, що на запит Центрального районного центру зайнятості м. Миколаєва від 07.04.2014 р. № 04-1025 Подільський районний центр зайнятості провів розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплати матеріального забезпечення відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття», за наслідками якого складений акт № 155 від 05 травня 2014 року (а.с. 8-9).

Відповідно до матеріалів справи та змісту зазначеного акту, відповідач 28 січня 2013 року уклала з іноземним підприємством « 1+1 Продакшн» договір №280126 з учасником програми та прийняла участь у зйомках телевізійної програми (а.с. 8-9, 11-19). Після виконання договору між відповідачем та ІП « 1+1 Продакшн» складений акт від 27.02.13 р., відповідно до якого винагорода відповідача склала 69 грн., та відповідач отримала від ІП « 1+1 Продакшн» винагороду в сумі 50 грн. (а.с. 20, 21).

Відповідно до підпункту 1 пункту 5.5 розділу 5 Порядку надання допомоги по безробіттю, у тому числі одноразової її виплати для організації безробітними підприємницької діяльності, затвердженого наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 20 листопада 2000 року № 307 (чинного на час виникнення спірних правовідносин та перебування позивача на обліку як безробітної), виплата допомоги по безробіттю припиняється, зокрема, у разі працевлаштування безробітного, зайняття підприємницькою або іншою діяльністю, пов'язаною з одержанням доходу безпосередньо від цієї діяльності, виконання робіт (послуг) за цивільно-правовими угодами (з дня працевлаштування, державної реєстрації як суб'єкта підприємницької або іншої діяльності, виконання робіт (послуг) за цивільно-правовими угодами).

Таким чином, апеляційний суд не погоджується з висновками суду першої інстанції, що отримання відповідачем у лютому 2013 в сумі 50 грн. за цивільно-правовою угодою про надання послуг (участь у зйомках телевізійної програми - п. 1.1. договору) не є доходом, який міг би задовольнити особисті потреби відповідача, а тому взаємовідносини відповідача з ІП « 1+1 Продакшн» ніяким чином не змінили статусу відповідача - не зайнятої особи.

На час встановлення Подільським районним центром зайнятості факту з одержання доходу за цивільно-правовою угодою, діяльність центру зайнятості регламентована Законом України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» від 02 березня 2000 року та Порядком розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплати матеріального забезпечення безробітним, затвердженим Постановою Правління Пенсійного Фонду України від 13 лютого 2009 року № 7-1, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 12 березня 2009 року за № 232/16248.

Посилаючись на ч. 2 та ч. 3 ст. 36 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття», якою визначені права, обов'язки та відповідальність застрахованих осіб, позивач ні при зверненні до суду першої інстанції, ні при апеляційному розгляду справи, не надав належних та допустимих доказів встановлення підстав, за наявності яких з відповідача мають бути стягнуті кошти.

Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 12 та ч. 1 ст. 20 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» позивач, як робочий орган виконавчої дирекції Фонду загальнообов'язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття, при здійсненні своїх функцій, зокрема, контролює правильність витрат за страхуванням на випадок безробіття, проводить розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплати матеріального забезпечення в порядку, встановленому центральними органами виконавчої влади у сфері праці та соціальної політики, державної податкової політики, Пенсійним фондом України за погодженням з правлінням Фонду.

При цьому розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплати матеріального забезпечення здійснюється шляхом звіряння даних, зазначених у документах страхувальника, з базою даних Пенсійного фонду України та Державної податкової адміністрації України, а в разі необхідності - шляхом проведення виїзних планових та позапланових перевірок страхувальників.

Постановою Правління Пенсійного Фонду України від 13 лютого 2009 року № 7-1, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 12 березня 2009 року за № 232/16248, затверджений Порядок розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплати матеріального забезпечення безробітним.

Таким чином, встановлення факту безпідставного отримання відповідачем допомоги по безробіттю, має бути підтверджено належним та допустимим доказом, а саме Актом перевірки достовірності даних, які є підставою для надання особі статусу безробітної та виплати їй матеріального забезпечення, як то передбачено п. 3, п. 5 Порядку розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплати матеріального забезпечення безробітним, затвердженого наказом Міністерства праці та соціальної політики України № 60/62 від 13 лютого 2009 року, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України за № 232/16248 12 березня 2009 року.

Враховуючи викладене, апеляційний суд дійшов висновку, що наданий позивачем акт Подільського районного центру зайнятості розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплати матеріального забезпечення відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття», № 155 від 05 травня 2014 року (а.с. 8-9) не є допустимим доказом у справі, оскільки перевірка, проведена Подільським районним центром зайнятості поза межами повноважень та не у спосіб встановлений законами, внаслідок того, що пункт 2 вище зазначеного Порядку розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплати матеріального забезпечення безробітним, затвердженого наказом Міністерства праці та соціальної політики України № 60/62 від 13 лютого 2009 року, передбачає відповідне проведення розслідування під час реєстрації особи як безробітної та протягом періоду її перебування на обліку як безробітної, в той час як відповідач знятий з обліку 11 березня 2013 року, а перевірка проведена 05 травня 2014 року.

При цьому апеляційний суд зазначає, що Закон України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» не конкретизує порядок та процедуру проведення перевірок - розслідування страхових випадків, а зазначає лише проте, що такий порядок встановлюється центральними органами виконавчої влади у сфері праці та соціальної політики, державної податкової політики, Пенсійним фондом України за погодженням з правлінням Фонду, в той час як приписи пункту 2 Порядку розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплати матеріального забезпечення безробітним, затвердженого наказом Міністерства праці та соціальної політики України № 60/62 від 13 лютого 2009 року є чітко визначеними та такими, що не підлягають розширеному тлумаченню.

Також апеляційний суд вважає за необхідне зазначити, що перевірка відповідно до зазначеного вище Порядку, проводиться на підставі рішення керівника центру зайнятості щодо проведення такої перевірки, при поданні документів до центру зайнятості та під час перебування особи на обліку в центрі зайнятості.

Проте позивач не зазначив та не надав відповідних доказів встановлення факту несвоєчасного подання відомостей про обставини, що впливають на умови виплати допомоги по безробіттю, за наслідками розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплати матеріального забезпечення.

Не надав позивач ні до суду першої інстанції, ні до суду апеляційної інстанції наказу про проведення розслідування страхового випадку (п. 3 Порядку); не надав доказів ознайомлення відповідача з актом № 155 від 05.05.2014 р. та/або відмови від ознайомлення (п. 5 Порядку); не надав доказів наявності наказу про повернення відповідачем коштів та доказів направлення цього наказу протягом двох робочих днів з дня його прийняття, відповідачу (п. 6, п. 7 Порядку), що по суті позбавило відповідача можливості на реалізацію свого конституційного права на судовий захист шляхом оскарження наказу про повернення коштів, що також передбачено і п. 9 Порядку.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Відповідно до ст. 70 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмету доказування.

Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Докази, одержані з порушенням закону, судом при вирішенні справи не беруться до уваги.

Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування, крім випадків, коли щодо таких обставин не виникає спору.

Посилаючись на встановлення факту надання недостовірних даних, позивач не надав ні до суду першої інстанції, ні до суду апеляційної інстанції належних та допустимих доказів вчинення дій у відповідності до вимог Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» від 02 березня 2000 року та Порядку розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплати матеріального забезпечення безробітним, затвердженим Постановою Правління Пенсійного Фонду України від 13 лютого 2009 року № 7-1, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 12 березня 2009 року за № 232/16248.

Також апелянт не надав обґрунтованих пояснень своєї бездіяльності, а саме того, які обставини перешкоджали центру зайнятості, під час отримання відповідачем допомоги по безробіттю, скористатись своїм правом та, відповідно до Порядку взаємодії суб'єктів інформаційного обміну щодо надання та використання відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців, затвердженим наказом Держпідприємництва, ДПА, Держкомстату від 07.12.2005 N 121/560/406, постановою правління Пенсійного фонду України від 07.12.2005 N 23-3, постановою правління Фонду загальнообов'язкового державного соціального страхування на випадок безробіття від 07.12.2005 N 368, зареєстрованого у Міністерстві юстиції України 16.12.2005 за N 1523/11803, отримати відповідні відомості стосовно відповідача.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Суб'єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі, проте недобросовісне виконання суб'єктом владних повноважень - позивачем своїх прав та обов'язків не може бути підставою для збирання доказів за ініціативою суду, оскільки в такому випадку буде порушений принцип змагальності та порушено завдання адміністративного судочинства, а саме - захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

За таких обставин, апеляційний суд зазначає, що суд першої інстанції правильно по суті вирішив справу та правильно відмовив у задоволенні адміністративного позову. Проте така відмова вмотивована судом першої інстанції з помилковим застосуванням норм права, оскільки договір укладений між відповідачем та ІП « 1+1 Продакшн» є цивільно-правовою угодою, за умовами якої (п.п. 1.1 Договору від 28.01.2013 р. № 280126) відповідач надала послуги - участь у зйомках телевізійної передачі, та отримала за надані послуги дохід, що, відповідно до підпункту 1 пункту 5.5 розділу 5 Порядку надання допомоги по безробіттю, у тому числі одноразової її виплати для організації безробітними підприємницької діяльності, затвердженого наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 20 листопада 2000 року № 307 є підставою для припинення виплати допомоги по безробіттю.

Враховуючи встановлені при апеляційному перегляді судового рішення фактичні обставини справи, апеляційний суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення апеляційної скарги, та про наявність обставин для відмови у задоволенні адміністративного позову саме з підстав порушення робочими органами виконавчої дирекції Фонду загальнообов'язкового державного соціального страхування України приписів ст. 19 Конституції України - проведення перевірки за відсутності законних підстав для її проведення, не дотримання семи пунктів (з дев'яти) Порядку розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплати матеріального забезпечення безробітним, затвердженим Постановою Правління Пенсійного Фонду України від 13 лютого 2009 року № 7-1.

Керуючись ст. 19 Конституції України, ст. ст. 1, 2, 11, 69-71, 195, 196, п. 2 ч. 1 ст. 198, п.1 ч. 1 ст. 201, ст. 207, 211, 212, ч. 5 ст. 254 КАС України, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Центрального районного центру зайнятості м. Миколаєва залишити без задоволення.

Постанову Миколаївського окружного адміністративного суду від 03 жовтня 2014 року змінити в мотивувальній частині, зазначивши підставою для відмови у задоволенні адміністративного позову - порушення робочими органами виконавчої дирекції Фонду загальнообов'язкового державного соціального страхування України приписів ст. 19 Конституції України, внаслідок проведення перевірки поза межами та не у спосіб встановлений законом.

В іншій частині постанову Миколаївського окружного адміністративного суду від 03 жовтня 2014 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів з дня складання судового рішення в повному обсязі.

Повний текст судового рішення скаредний 11 березня 2016 року.

Головуючий: суддя С.Д.Домусчі

суддя М.П. Коваль

суддя О.О.Кравець