Справа № 127/28673/15-а
Суддя: Білоус О.В.
Дата ухвалення: 2016-03-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 127/28673/15-а

Головуючий у 1-й інстанції: Бар'як А.С.

Суддя-доповідач: Білоус О.В.

15 березня 2016 року

м. Вінниця

Вінницький апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Білоуса О.В.

суддів: Совгири Д. І. Курка О. П.

за участю:

секретаря судового засідання: Марцісь Ю.А.,

позивача - ОСОБА_2

представника відповідача - Любарець І.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Вінницького міського суду Вінницької області від 16 січня 2016 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Управління Пенсійного фонду України в місті Вінниці про визнання протиправними дії та зобов'язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_2 звернувся з адміністративним позовом до Управління Пенсійного фонду України в місті Вінниці про визнання протиправними дії та зобов'язання вчинити дії.

Постановою Вінницького міського суду Вінницької області від 16.01.2016 року в задоволенні вказаного адміністративного позову відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове про задоволення позовних вимог в повному обсязі.

В судовому засіданні позивач вимоги апеляційної скарги підтримав в повному обсязі та за обставин викладених в ній просив суд апеляційної інстанції її задовольнити.

Представник відповідача проти задоволення апеляційної скарги позивача заперечувала та просила залишити в силі постанову Вінницького міського суду Вінницької області від 16.01.2016 року.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення позивача та представника відповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково із наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено матеріалами справи, позивач після призначення йому пенсії, тобто після вересня 2010 року, продовжував працювати в органах прокуратури до 31.03.2015 року.

15.12.2015 року в силу викладених вище обставин та положень ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» в редакції, чинній на момент призначення позивачу відповідної пенсії за вислугу років, останній звернувся до відповідача та просив встановити пенсію з 01.01.2016 року в розмірі 90% середньомісячного заробітку, тобто з 8360,31 грн.

Управління Пенсійного фонду України у м. Вінниці листом № 425/3-1 від 18.12.2015 року відмовило позивачу в перерахунку його пенсії з врахуванням обставин перебування ним на посадах в органах прокуратури після призначення йому пенсії, в тому числі з посиланням на те, що йому вже здійснено перерахунок пенсії з 01.05.2015 року відповідно до довідки від 22.04.2015 року за № 18-Ф-221 та постанови Вінницького міського суду Вінницької області за № 127/11395/15-а від 08.07.2015 року в розмірі 86% від заробітної плати 6910,53 грн.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем було проведено позивачу перерахунок пенсії з 01.05.2015 року в розмірі 86% від заробітної плати 6910,53 грн. Також суд першої інстанції в обгрунтування власної позиції, посилається на ту обставину, що позивач не просить суд врегулювати спірні правовідносини щодо перерахунку його пенсії, як працюючого пенсіонера, а просить врегулювати спірні правовідносини, повязані з правом на перерахунок пенсії в порядку норми п. 17 ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» в редакції, чинній на момент призначення йому відповідної пенсії за вислугу років, що вже було врегульовано судом та знайшло своє відображення в постанові Вінницького міського суду Вінницької області за № 127/11395/15-а, яку відповідач виконав та перерахував позивачу пенсію з 01.05.2015 року відповідно до довідки від 22.04.2015 року за № 18-Ф-221 в розмірі 86% від заробітної плати 6910,53 грн.

Що ж стосується наданої позивачем довідки прокуратури Вінницької області № 18-Ф-264 від 20.04.2015 року, то суд першої інстанції зазначив, що остання стосується абсолютно іншої посади в органах прокуратури ніж та з якої позивач виходив на пенсію, та не охоплюється площиною дії п. 17 ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» в редакції, чинній на момент призначення позивачу відповідної пенсії за вислугу років.

Колегія суддів апеляційної інстанції не погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на таке.

Частиною 1 ст. 195 КАС України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Як вірно встановлено судом першої інстанції позивач дійсно працював на різних прокурорсько-слідчих посадах з 03.07.1997 року по 31.03.2015 року.

У вересні 2010 року йому було призначено пенсію за вислугу років на підставі ст.50-1 Закону №1789-ХІІ.

31 березня 2015 року наказом прокурора Вінницької області №236к від 27.03.2015 року позивача було звільнено з посади прокурора відділу приймання, опрацювання та аналізу оперативної інформації управління нагляду за додержанням законів у кримінальному провадженні прокуратури Вінницької області за власним бажанням на підставі ст. 38 КЗпП України.

Як вбачається з матеріалів справи, починаючи з 01.05.2015 року відповідачем було проведено перерахунок раніше призначеної пенсії відповідно до довідки Прокуратури Вінницької області № 18-Ф-221 від 22.04.2015 року та постанови Вінницького міського суду Вінницької області № 127/11395/15/15-а в розмірі 86% від заробітної плати 6910,53 грн.

Законом України "Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи" №3668-VІ, який набрав чинності з 01.10.2011, внесено зміни до ст. 50-1 Закону № 1789-ХІІ, зокрема змінено у відсотках розмір пенсії за вислугу років, яка призначається прокурорам і слідчим у разі реалізації ними такого права.

Так, відповідно до ст.50-1 Закону "Про прокуратуру" № 1789-ХІІ в редакції від 09.08.2003, яка діяла на час призначення позивачу пенсії та до набрання чинності Законами України "Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи" від 08.07.2011 та "Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність деяких законодавчих актів України" від 28.12.2014 №76-VII, встановлено, що прокурори і слідчі зі стажем роботи не менше 20 років, у тому числі, зі стажем роботи на посадах прокурорів і слідчих прокуратури не менше 10 років, мають право на пенсійне забезпечення за вислугу років незалежно від віку. Пенсія призначається в розмірі 80 відсотків від суми їхньої місячної (чинної) заробітної плати, до котрої включаються всі види оплати праці, на які нараховуються страхові внески, одержуваної перед місяцем звернення за призначенням пенсії.

За кожен повний рік роботи понад 10 років на цих посадах пенсія збільшується на 2 відсотки, але не більше 90 відсотків від суми місячного (чинного) заробітку.

Разом з тим підстави та порядок перерахунку пенсії прокурорам регулюють частини 13-18 ст. 50-1 Закону "Про прокуратуру" № 1789-ХІІ, положення яких щодо перерахунку пенсії у зв'язку із прийняттям Законів № 3668-VІ та № 1789-ХІІ не зазнали змін, змінилася лише нумерація частин цієї статті.

Так, відповідно до ч. 13 ст.50-1 Закону № 1789-ХІІ обчислення (перерахунок) пенсій провадиться за документами пенсійної справи та документами, додатково поданими пенсіонерами, виходячи з розміру місячного заробітку за відповідною посадою, з якої особа вийшла на пенсію, станом на час звернення за призначенням або перерахунком.

Колегія суддів звертає увагу, що право на пенсію за вислугу років відповідно до частини 1 статті 50-1 Закону України "Про прокуратуру" (у редакції, чинній на час призначення пенсії позивачу) мали прокурори і слідчі зі стажем роботи не менше 20 років, у тому числі зі стажем роботи на посадах прокурорів і слідчих прокуратури не менше 10 років.

При цьому, частиною 5 зазначеної статті до 20-річного стажу роботи, що дає право на пенсію за вислугою років, зараховується час роботи на прокурорських посадах, перелічених у статті 56 цього Закону, в тому числі у військовій прокуратурі, стажистами в органах прокуратури, слідчими, суддями, на посадах начальницького складу органів внутрішніх справ, офіцерських посадах Служби безпеки України, посадах державних службовців, які займають особи з вищою юридичною освітою, в науково-навчальних закладах Генеральної прокуратури України працівникам, яким присвоєно класні чини, на виборних посадах у державних органах, на посадах в інших організаціях, якщо працівники, що мають класні чини, були направлені туди, а потім повернулися в прокуратуру, строкова військова служба, половина строку навчання у вищих юридичних навчальних закладах, частково оплачувана відпустка жінкам по догляду за дитиною до досягнення нею трьох років.

В судовому засіданні позивачем було надано довідки прокуратури Вінницької області про розмір заробітної плати, яка враховується для обчислення пенсії за період з 2009-2015 роки, в тому числі за період його роботи на посаді прокурора відділу.

Таким чином, з огляду на викладене, в розрізі положень ч. 1 ст. 50-1 Закону України "Про прокуратуру" (у редакції, чинній на час призначення пенсії позивачу) та Законом України "Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи", який набрав чинності з 01.10.2011 року, судова колегія апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції при ухвалені рішення у даній справі не врахував, що після звернення у 2010 році до відповідача за призначенням пенсії за Законом України «Про прокуратуру» позивач продовжував працювати в органах прокуратури, і в даному випадку відповідач повинен був здійснити перерахунок пенсії позивачу в розмірі 88% від заробітної плати згідно ч. 1 ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» та постанови Вінницького міського суду Вінницької області за № 127/11395/15-а від 08.07.2015 року (2% за період роботи з жовтня 2010 року по жовтень 2011 року).

Отже, з огляду на зазначене, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги дають підстави для висновку про порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання, тобто в розрізі заявлених позовних вимог апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а прийнята постанова, визнанню такої, що не відповідає матеріалам справи та вимогам закону, внаслідок чого підлягає скасуванню з постановленням нової про часткове задоволення позову.

У відповідності із ст. 159 КАС України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим.

Відповідно до ч. 3 ст. 198 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати її та прийняти нову постанову суду.

Згідно пп. 1, 3, 4 ч. 1 ст. 202 КАС України, підставами для скасування постанови або ухвали суду першої інстанції та ухвалення нового рішення є: неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, а також порушення норм матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи або питання.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, 198, 202, 205, 207, 212, 254 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Постанову Вінницького міського суду Вінницької області від 16 січня 2016 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Управління Пенсійного фонду України в місті Вінниці про визнання протиправними дії та зобов'язання вчинити дії скасувати.

Прийняти нову постанову, якою позовні вимоги ОСОБА_2 задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Управління Пенсійного фонду України у м. Вінниці щодо відмови у перерахунку пенсії ОСОБА_2 за вислугою років.

Зобов'язати Управління Пенсійного фонду України у м. Вінниці перерахувати пенсію ОСОБА_2 із середньомісячного заробітку, зазначеного у довідках прокуратури Вінницької області від 20.04.2015 року за № 18-ф-266 та № 18-ф-267, відповідно до ст. 50-1 Закону України "Про прокуратуру" (в редакції від 05.11.1991 року), виходячи з розрахунку 88% від середнього заробітку

Постанова суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст. 212 КАС України.

Постанова суду складена в повному обсязі 16 березня 2016 року.

Головуючий Білоус О.В.

Судді Совгира Д. І. Курко О. П.