Справа № 2-а/756/1/15
Суддя: Логвиненко А.О.
Дата ухвалення: 2016-03-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"10" березня 2016 р. м. Київ К/800/25017/15

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів : Логвиненко А.О. (доповідач), Донець О.Є., Мороз В.Ф.

при секретарі судового засідання - Вишняку О.М.

з участю позивача - ОСОБА_3

представника позивача - ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу ОСОБА_5 на постанову Оболонського районного суду м. Києва та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду у справі

за позовом ОСОБА_3

до відповідача-1 Морозівської сільської ради Баришівського району Київської області

відповідача-2 Управління Держземагентства у Баришівському районі Київської області

з участю третьої особи без самостійних вимог на предмет спору - ОСОБА_5

про скасування рішення та зобов'язання вчинити дії -

В С Т А Н О В И В :

2.08.2010р. ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом про скасування рішення Морозівської сільської ради Баришівського району від 12.04.2007р.; про скасування державного акту на право власності на земельну ділянку, виданий на ім'я ОСОБА_5; про зобов'язання Управління Держземагентства у Баришівському районі скасувати запис про реєстрацію державного акту. Свої вимоги позивач мотивував тим, що сільрада у квітні 2007р. прийняла рішення про передачу у власність ОСОБА_5 земельної ділянки, на підставі чого остання отримала державний акт про право власності на землю та зареєструвала його. Вважаючи, що вказаним рішенням порушуються права позивача, як власника домоволодіння та користувача земельної ділянки, на якій розташовано його нерухому власність, ОСОБА_3 просив задовольнити позов.

Справа неодноразово розглядалась в судах адміністративної юрисдикції різних рівнів.

Постановою Оболонського районного суду м. Києва від 4.03.2015р., залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 14.05.2015р., позов задоволено частково : скасовано рішення Морозівської сільської ради Баришівського району Київської області від 12.04.2007р. в частині передання у власність ОСОБА_5 земельної ділянки площею 0,25га. для будівництва та обслуговування житлового будинку. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з судовими рішеннями, ОСОБА_5 звернулась з касаційною скаргою, в якій посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального та процесуального права, просили їх скасувати та відмовити в задоволенні позову. При цьому скаржник зазначила, що суди дійшли помилкового висновку про часткову обґрунтованість позовних вимог та просила в зв'язку з цим призначити повторну судову експертизу.

У своїх запереченнях позивач вважає, що відсутні підстави для скасування судових рішень та просить прийняти окрему ухвалу щодо адвоката Каліщук Є.В., який представляє інтереси ОСОБА_5

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши та обговоривши доводи касаційної скарги, перевіривши правильність застосування судами норм матеріального і процесуального права, колегія суддів вважає, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на таке.

З матеріалів справи вбачається, що позивачем оскаржуються рішення органу місцевого самоврядування щодо передання земельної ділянки у власність ОСОБА_5

Відповідно до частини 2 статті 2442 КАС України висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

В своїй постанові 6.10.2015р. у справі №21-1306а15 Верховний Суд України зазначив наступне :

У справі, яка переглядається, суди встановили, що 16 грудня 2010 року Київрада прийняла рішення № 370/5182. Відповідно до цього рішення було укладено договір оренди земельної ділянки від 16 вересня 2013 року, об'єктом оренди якого є земельна ділянка по вул. Стрітенській, 10 у Шевченківському районі м. Києва розміром 696 кв. м для будівництва, експлуатації та обслуговування офісного комплексу з паркінгом строком на 5 років з правом викупу

Конституційний Суд України в пункті 5 мотивувальної частини Рішення від 16 квітня 2009 року № 7-рп/2009 (справа про скасування актів органів місцевого самоврядування) зазначив, що органи місцевого самоврядування, вирішуючи питання місцевого значення, представляючи спільні інтереси територіальних громад сіл, селищ та міст, приймають нормативні та ненормативні акти. До ненормативних належать акти, які передбачають конкретні приписи, звернені до окремого суб'єкта чи юридичної особи, застосовуються одноразово і після реалізації вичерпують свою дію фактом їхнього виконання. У зв'язку з прийняттям цих рішень виникають правовідносини, пов'язані з реалізацією певних суб'єктивних прав та охоронюваних законом інтересів, у тому числі отримання державного акта на право власності на земельну ділянку, укладення договору оренди землі.

Прийняте Київрадою (як суб'єктом владних повноважень) рішення про передачу Товариству в оренду земельної ділянки є ненормативним актом органу місцевого самоврядування, який вичерпав свою дію внаслідок його виконання. Скасування такого акта не породжує наслідків для власника чи орендаря земельної ділянки, оскільки захист порушеного права у разі набуття права власності на земельну ділянку або укладання договору оренди юридичною чи фізичною особою має вирішуватися за нормами цивільного законодавства.

Ураховуючи наведене, позов, предметом якого є рішення органу місцевого самоврядування щодо передачі у власність та оренду земельної ділянки, тобто ненормативний акт, що застосовується одноразово і з прийняттям якого виникають правовідносини, пов'язані з реалізацією певних суб'єктивних прав та охоронюваних законом інтересів, не може бути задоволений, оскільки таке рішення органу місцевого самоврядування вичерпало свою дію шляхом виконання. Його скасування не породжує наслідків для власника чи орендаря земельної ділянки, оскільки у таких осіб виникло право власності або володіння земельною ділянкою і це право ґрунтується на правовстановлюючих документах.

Таким чином, колегія суддів Судової палати в адміністративних справах і Судової палати у господарських справах Верховного Суду України дійшла висновку, що у разі прийняття органом місцевого самоврядування (як суб'єктом владних повноважень) ненормативного акта, що застосовується одноразово, який після реалізації вичерпує свою дію фактом його виконання і з прийняттям якого виникають правовідносини, пов'язані з реалізацією певних суб'єктивних прав та охоронюваних законом інтересів (зокрема, рішення про передачу земельних ділянок у власність, укладання договору оренди), позов, предметом якого є спірне рішення органу місцевого самоврядування, не повинен розглядатися, оскільки обраний позивачем спосіб захисту порушених прав не забезпечує їх реального захисту.

З огляду на наведене постанова окружного адміністративного суду міста Києва від 22 травня 2014 року, постанова Київського апеляційного адміністративного суду від 22 липня 2014 року, ухвала Вищого адміністративного суду України від 10 березня 2015 року підлягають скасуванню, а провадження у справі - закриттю.

В постанові Верховного суду України від 11.11.2014р. у справі №21-405а14 також зазначено :

… позов, предметом якого є рішення органу місцевого самоврядування щодо передачі у власність та оренду земельної ділянки, тобто ненормативний акт, що застосовується одноразово і з прийняттям якого виникають правовідносини, пов'язані з реалізацією певних суб'єктивних прав та охоронюваних законом інтересів, не може бути задоволений, оскільки таке рішення органу місцевого самоврядування вичерпало свою дію шляхом виконання. Його скасування не породжує наслідків для власника чи орендаря земельної ділянки, оскільки у таких осіб виникло право власності або володіння земельною ділянкою і це право ґрунтується на правовстановлюючих документах.

Таким чином, колегія суддів Судової палати в адміністративних справах, Судової палати у господарських справах, Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України дійшла висновку, що у разі прийняття органом місцевого самоврядування (як суб'єктом владних повноважень) ненормативного акта, що застосовується одноразово, який після реалізації вичерпує свою дію фактом його виконання і з прийняттям якого виникають правовідносини, пов'язані з реалізацією певних суб'єктивних прав та охоронюваних законом інтересів (зокрема, рішення про передачу земельних ділянок у власність, укладання договору оренди), позов, предметом якого є спірне рішення органу місцевого самоврядування, не повинен розглядатися, оскільки обраний позивачем спосіб захисту порушених прав не забезпечує їх реального захисту.

Аналогічний висновок викладено в постанові Верховного Суду України 29.09.2015р. у №21-345а15 :

Вирішуючи спір по суті, суди залишили поза увагою те, що у відносинах, які склалися між сторонами, відповідач як власник землі вільний у виборі суб'єкта щодо надання йому права власності на земельну ділянку в порядку, встановленому законом, при цьому він не здійснював владних управлінських функцій.

Ураховуючи наведене, суди дійшли помилкового висновку, що позов, предметом якого є перевірка правильності формування волі однієї зі сторін стосовно розпорядження землею та передачі відповідних прав щодо неї, може бути розглянуто за правилами КАС.

Таким чином, колегія суддів Судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України дійшла висновку, що у разі прийняття суб'єктом владних повноважень рішення про передачу земельних ділянок у власність чи оренду (тобто ненормативного акта, який вичерпує свою дію після його реалізації), подальше оспорювання правомірності набуття фізичною чи юридичною особою спірної земельної ділянки має вирішуватися у порядку цивільної (господарської) юрисдикції, оскільки виникає спір про цивільне право.

Враховуючи висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду України, суди повинні встановити дійсний характер спірних правовідносин; визначитися, чи стосується заявлений позов перевірки правильності формування волі однієї зі сторін стосовно розпорядження землею та передачі відповідних прав щодо неї; з'ясувати, чи відбудеться реальний захист прав позивача при розгляді справи, предметом якої є скасування ненормативного акту прийнятого органом місцевого самоврядування, та врахувати вищезазначені висновки при розгляді справи або належним чином мотивувати своє рішення відступити від правової позиції, викладеної у висновках Верховного Суду України.

З огляду на встановлені приписами статті 220 КАС України межі перегляду судом касаційної інстанції, судова колегія вважає, що попередні судові інстанції у розгляді даної справи припустилися порушення норм процесуального права, а саме вимог частини третьої статті 159 Кодексу адміністративного судочинства України щодо прийняття судового рішення на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених дослідженими у судовому засіданні доказами.

Не встановлення в судовому процесі вище зазначених обставин як таких, що мають суттєве значення у справі з огляду на неможливість правильно вирішити спір без їх з'ясування, відповідно до частини другої статті 227 КАС України є підставою для скасування ухвалених у справі судових рішень у зв'язку з їх не відповідністю вимогам частині 4 статті 11, частині 1 статті 138 та статті 159 цього Кодексу з направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

В зв'язку з тим, що справа підлягає направленню на новий розгляд, колегія суддів не вбачає підстав для розгляду та задоволення клопотання скаржника про призначення повторної експертизи та клопотання позивача про винесення окремої ухвали.

Керуючись статтями 221,223,227,230,231,254 КАС України, -

У Х В А Л И В :

Касаційну скаргу ОСОБА_5 задовольнити частково.

Постанову Оболонського районного суду м. Києва від 4.03.2015р. та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 14.05.2015р. скасувати з направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту оголошення та оскарженню не підлягає.

Судді А.О. Логвиненко

О.Є. Донець

В.Ф. Мороз