Справа № 826/14624/15
Суддя: Шулежко В.П.
Дата ухвалення: 2016-03-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Шулежка В.П., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовом

товариства з обмеженою відповідальністю «Еверест-Буд-Інжиніринг»

до

Державної податкової інспекції у Дніпровському районі ГУ ДФС у м. Києві

про

визнання протиправними дій, визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, а також зобов’язання вчинити дії,-

В С Т А Н О В И В:

З позовом до Окружного адміністративного суду міста Києва звернулось товариство з обмеженою відповідальністю «Еверест-Буд-Інжиніринг» (далі-позивач або ТОВ«Еверест-Буд-Інжиніринг») до Державної податкової інспекції у Дніпровському районі ГУ ДФС у м. Києві (далі-відповідач або ДПІ), в якому просить:

- визнати дії ДПІ протиправними (не конкретизовано змісту таких дій);

- зобов’язати ДПІ поновити показники податкової звітності з податку на додану вартість.

По суті висновків ДПІ, які викладені в акті перевірки та стали підставою для прийняття спірного рішення, позивач зазначає, що зазначені висновки ґрунтуються на начебто нездійсненні спірних операцій із контрагентами позивача ТОВ «Укрстройдевелопмент» та ТОВ «Аксіос Трейд». Позивач вважає доводи ДПІ надуманими та зазначає, що спірні операції з виконання контрагентами підрядних будівельно-монтажних робіт фактично проведені та документально оформлені. Оскільки спірні операції фактично виконані та їх проведення підтверджується документально, позивач вважає правомірним формування спірних сум податкового кредиту та відсутність підстав для прийняття оскаржуваного рішення.

У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав повністю, просив суд позов задовольнити.

Представник відповідача у судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечував у повному обсязі, посилаючись на те, що висновки акту перевірки є законними та обґрунтованими, підстав для скасування спірного рішення не вбачає, оскільки, на думку ДПІ, контрагенти позивача не могли та не виконували спірні операції, не мали відповідних на те ресурсів, а відтак відсутні передбачені ПК України підстави для формування спірних сум податкового кредиту.

На підставі ч. 4 ст.122 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі – КАС України) судом ухвалено про продовження розгляду справи в порядку письмового провадження.

Розглянувши наявні в матеріалах справи документи і матеріали, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно з’ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

ДПІ у Дніпровському районі ГУ ДФС у м. Києві проведено документальну позапланову невиїзну перевірку ТОВ «Еверест-Буд-Інжиніринг» (код ЄДРПОУ 39123472) з питань своєчасності, достовірності та повноти нарахування податку на додану вартість за квітень-липень 2014 року при взаємовідносинах із ТОВ «Укрстройдевелопмент» (код ЄДРПОУ 38887999) та за квітень, липень 2014 року при взаємовідносинах із ТОВ «Аксіос Трейд» (код ЄДРПОУ 36843514), про що складено акт перевірки від 04.12.2014р. №3146/26-53-22-05-21/39123472 (далі – Акт перевірки).

Зокрема, щодо взаємовідносин позивача із контрагентом ТОВ «Укрстройдевелопмент» в Акті перевірки зазначено, що правові відносини між ТОВ «Еверест-Буд-Інжиніринг» та ТОВ «Укрстройдевелопмент» здійснювались на підставі договорів підряду №ГПФ01/4-Л від 02.04.2014р., №2020 від 15.05.2014р. та №0505 від 15.05.2014р., відповідно до умов яких Підрядник (ТОВ «Укрстройдевелопмент») зобов’язувався на свій ризик власними силами та засобами, відповідно до проектної документації, виконати будівельно-монтажні роботи на об’єктах Замовника (ТОВ «Еверест-Буд-Інжиніринг»), а Замовник зобов’язувався прийняти і оплатити виконану роботу.

В Акті перевірки зазначається, що на підставі вказаних договорів ТОВ «Укрстройдевелопмент» виписано на адресу ТОВ «Еверест-Буд-Інжиніринг» податкові накладні, зокрема у квітні 2014 року на загальну суму з ПДВ 4641500грн., у травні 2014 року на суму з ПДВ 5268538грн., у червні 2014 року на суму з ПДВ 3953799грн. та у липні 2014 року на суму з ПДВ 7458580грн. Складені акти виконаних робіт, розрахунки за роботи проводились у безготівковій формі згідно платіжних доручень. Перелік вказаних документів та їх ідентифікація наведено в Акті перевірки у табличному вигляді (т.1 а.с. 24-36).

В контексті контрагента позивача (підрядника) ДПІ в Акті перевірки зазначається, що згідно поданої ТОВ «Укрстройдевелопмент» до ДПІ за місцем обліку податкової звітності встановлено, що у квітні та травні 2014 року середньооблікова штатна кількість працівників на підприємстві складала 24 особи, у липні 2014 року – 28 осіб та у червні 2014 року – 25 осіб.

Як вказує ДПІ, відповідно до наданих актів приймання виконаних будівельних робіт за формою КБ-2в здійснено аналіз часу, який було витрачено на виконання вказаних будівельно-монтажних робіт по кожному окремому акту та об’єкту, з чисельністю працюючих ТОВ «Укрстройдевелопмент» та встановлено неможливість виконання власними силами ТОВ «Укрстройдевелопмент» такого обсягу робіт.

Зазначено, що згідно фінансового звіту суб’єкта малого підприємства за 2013 рік, балансова вартість основних фондів ТОВ «Укрстройдевелопмент» складає 0тис.грн., що, як зазначає ДПІ, свідчить про відсутність основних фондів для ведення фінансово-господарської діяльності.

Також вказується про надходження акту ДПІ у Печерському районі ГУ Міндоходів у м. Києві від 11.08.2014р. №2412/26-55-22-07/38887999 «Про неможливість проведення зустрічної звірки ТОВ «Укрстройдевелопмент»» щодо підтвердження господарських відносин із платниками податків за квітень-червень 2014 року». Згідно даного акту встановлено, що фактично у ТОВ «Укрстройдевелопмент» відсутнє виробниче обладнання, сировина, матеріали для здійснення основного виду діяльності. Звіркою не встановлено отримання ТОВ «Укрстройдевелопмент» дозвільних документів на проведення діяльності, яка їх потребує.

Щодо взаємовідносин позивача із контрагентом ТОВ «Аксіос Трейд» в Акті перевірки зазначено, що правові відносини між ТОВ «Еверест-Буд-Інжиніринг» та ТОВ «Аксіос Трейд» здійснювались на підставі договору підряду №2304 від 23.04.2014р., відповідно до умов якого Підрядник (ТОВ «Аксіос Трейд») зобов’язувався на свій ризик виконати за завданням Замовника (ТОВ «Еверест-Буд-Інжиніринг») з власних матеріалів та матеріалів Замовника ремонтні роботи на об’єкті, визначеному у додатку до договору, а Замовник зобов’язувався прийняти і оплатити виконану роботу.

В Акті перевірки зазначається, що на підставі вказаного договору ТОВ «Аксіос Трейд» у квітні 2014 року виписано на адресу ТОВ «Еверест-Буд-Інжиніринг» податкові накладні на загальну суму з ПДВ 4200000грн. Складені акти виконаних робіт. Перелік вказаних документів та їх ідентифікація наведено в Акті перевірки у табличному вигляді (т.1 а.с. 40-41).

Відомостей щодо здійснення розрахунків між ТОВ «Еверест-Буд-Інжиніринг» та ТОВ «Аксіос Трейд» за вказаним договором Акт перевірки не містить.

В контексті контрагента позивача (підрядника) ДПІ в Акті перевірки зазначається, що згідно поданої ТОВ «Аксіос Трейд» до ДПІ за місцем обліку податкової звітності встановлено, що у квітні та травні 2014 року середньооблікова штатна кількість працівників на підприємстві складала 2 особи.

Як вказує ДПІ, відповідно до наданих актів приймання виконаних будівельних робіт за формою КБ-2в здійснено аналіз часу, який було витрачено на виконання вказаних будівельно-монтажних робіт по кожному окремому акту та об’єкту, з чисельністю працюючих ТОВ «Аксіос Трейд» та встановлено неможливість виконання власними силами ТОВ «Аксіос Трейд» такого обсягу робіт.

Також вказується про надходження акту ДПІ у Печерському районі ГУ ДФС у м. Києві від 11.06.2014 №1618/26-55-22-08/36843514 «Про неможливість проведення зустрічної звірки ТОВ «Аксіос Трейд» щодо підтвердження господарських відносин із платниками податків за квітень 2014 року». Згідно даного акту встановлено, що фактично у ТОВ «Укрстройдевелопмент» відсутнє виробниче обладнання, сировина, матеріали для здійснення основного виду діяльності, транспортні засоби. Окрім директора та бухгалтера на підприємстві працюючі відсутні.

Таким чином, ДПІ в Акті перевірки приходить до висновку про наявність проведення транзитних фінансових потоків, спрямованих на здійснення операцій надання податкового вигоди переважно з контрагентами, які не виконують свої податкові зобов’язання, з метою штучного формування валових витрат і податкового кредиту, які не мають реального характеру, а відтак, як прийшла до висновку ДПІ, інформація щодо проведення фінансово-господарських взаємовідносин ТОВ «Еверест-Буд-Інжиніринг» з контрагентами не підтверджується.

Враховуючи наведене, ДПІ у розділі «Висновок» Акту перевірки вказує на порушення позивачем вимог п.198.1, 198.6 ст. 198, п. 201.1, 201.2 та 201.6, 201.7 ст. 201 ПК України, що призвело до заниження позивачем ПДВ, що підлягає сплаті до бюджету, на загальну суму 4 253 736грн., у т.ч. за квітень 2014 року – 1473583грн, за травень 2014 року – 878090грн., за червень 2014 року – 658966грн. та за липень 2014 року – 1243097грн.

Проаналізувавши у взаємозв’язку з вищенаведеним положення ПК України (в редакції на час виникнення спірних відносин), а саме:

- п/п. 14.1.36. ПК України (щодо визначення терміну «господарська діяльність»), п/п. 14.1.185. (щодо визначення «постачання послуг»), п/п. 14.1.203 (щодо визначення «продаж результатів робіт (послуг),

- (щодо ПДВ) п/п. 14.1.178 (щодо визначення «податок на додану вартість»), п. 185.1. (щодо визначення «об’єкт оподаткування»), п/п. 14.1.181 (щодо визначення «податковий кредит»), п. 188.1. (щодо бази оподаткування), п. 198.1. ПК України (щодо обставин, наявність яких зумовлює виникнення права на віднесення сум податку до податкового кредиту), п. 198.2. (щодо дати виникнення права на віднесення сум податку до податкового кредиту), п. 198.3. (щодо порядку визначення податкового кредиту), п. 201.1. (щодо обов’язку видати податкову накладну та обставин, які зумовлюють її видачу), п. 201.4. (щодо дати видачі податкової накладної), п. 201.6. (щодо статусу податкової накладної (п/н) та її відображення у РПН), п. 201.7. (щодо видачі п/н на кожне повне або часткове постачання товарів/послуг, а також на суму коштів, що надійшли на поточний рахунок як попередня оплата (аванс); п. 201.8. (щодо осіб, яким надано право нарахування податку та видачі п/н), п. 201.10 ПК України (щодо видачі п/н платником податку та статусу п/н як підстави нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту); п. 198.6. (щодо наслідків не підтвердження сум податку),

- а також п/п. 16.1.2., 16.1.3., п. 44.1. ПК України (щодо ведення обліку та підтвердження задекларованих відомостей), а також положення ч. 2. ст. 3., ч. 1 ст. 9, ст. 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», суд приходить до наступних висновків.

Так, податкова звітність формується на підставі первинних бухгалтерських документів, які, для надання їм юридичної значимості (сили), крім іншого, мають бути складені за фактично вчиненою операцією, повинні мати всі обов’язкові реквізити, містити відомості про господарську операцію, про зміст та обсяг операцій, та бути підписані уповноваженими особами, що надає первинному документу юридичну значимість для цілей відображення фактично вчинених операцій у бухгалтерському та податковому обліку.

У той же час, правові наслідки у вигляді виникнення у покупця права на формування податкових вигод виникають за наявності сукупності обставин та підстав, з якими наведені вище норми податкового законодавства пов’язують можливість формування спірних сум податкового кредиту та які є передумовою їх формування.

Зокрема, такі правові наслідки наступають у разі: (1) фактичного (реального) здійснення господарських операцій, які є об’єктом оподаткування; (2) документального підтвердження реального здійснення господарських операцій сукупністю юридично значимих (дійсних) первинних та інших документів, які зазвичай супроводжують операції певного виду (в залежності від характеру певних операцій) та які містять інформацію про зміст та обсяг операції, підписані уповноваженими особами; (3) придбання товарів/робіт/послуг з метою їх використання у власній господарській діяльності; (4) наявності у сторін спеціальної податкової правосуб'єктності (особа, що видає податкову накладну, повинна бути зареєстрованою як платник ПДВ); (5) наявності у покупця податкової накладної, яка відповідає вимогам ст. 201 ПК України та підписана уповноваженою особою, (6) наявності ділової мети, розумних економічних причин (причина, яка може бути наявна лише за умови, що платник податків має намір одержати економічний ефект у результаті господарської діяльності - п/п. 14.1.231. ПК України).

При цьому, суть останнього, слід розуміти так, що діяльність платника податків не ставиться під сумнів, якщо у неї є розумна ділова мета. Податкова економія при цьому діловою метою не визнається. В іншому випадку податкові наслідки переосмислюються у відповідності з економічною суттю операцій.

Недоведеність наявності зазначених чинників, з якими наведені вище норми законодавства пов’язують можливість формування платником податків податкових вигод, зокрема, недоведеність фактичного здійснення певних операцій (нездійснення операцій), позбавляє первинні документи юридичної значимості для цілей формування податкових вигод, а покупця - права на формування цих податкових вигод, навіть за наявності правильно оформлених за зовнішніми ознаками та формою, але недостовірних та у зв’язку з цим юридично дефектних первинних документів, та незважаючи на наявність у платника податку доказів сплати продавцеві вартості товарів/робіт/послуг, якщо рух коштів не забезпечений зв’язком з господарською діяльністю учасників певних операцій. При цьому, відсутність ділової мети також є підставою для відмови у наданні податкових вигод.

В даному випадку, дослідивши та оцінивши відповідно до положень ст. 86 КАС України («Оцінка доказів») наявні у справі докази за своїм внутрішнім переконанням, виходячи з положень ч. 1 ст. 138 КАС України (щодо предмету доказування) та з урахуванням положень ч. 1 та ч. 2 ст. 71 КАС України, суд приходить до висновку, про недоведеність фактичного виконання спірних операцій контрагентами позивача на користь останнього (про їх невиконання контрагентами), та, як наслідок, - до висновку про відсутність у позивача правових підстав для формування податкового кредиту з ПДВ за спірними операціями.

Такий висновок ґрунтується на наступному.

Так, згідно правової позиції Верховного Суду України, викладеній у постанові цього суду від 27 жовтня 2015 року у справі № 21-1539а15, обов'язковою умовою підтвердження реальності здійснення господарських операцій є фактична наявність у платника податків первинних документів, фізичних, технічних та технологічних можливостей для здійснення відповідних операцій та зв'язку між фактом придбання товару (послуги) і подальшою господарською діяльністю.

В даному випадку у трьох судових засіданнях, які були проведені у даній справі, судом пропонувалося позивачу подати всі наявні у нього докази на підтвердження фактичного здійснення спірних господарських операцій (виконання підрядних робіт) із контрагентами ТОВ «Укрстройдевелопмент» та ТОВ «Аксіос Трейд». В останньому судовому засіданні 26.10.2015р. представник позивача вказав на відсутність у нього додаткових доказів та пояснень по справі, у зв’язку з чим та керуючись ч.6 ст.71 КАС України суд вирішує справу на основі наявних доказів.

Разом з тим, в контексті перевірки фактичного виконання спірних операцій та виявлення документів, які в сукупності могли би підтверджувати фактичне виконання робіт, суд зазначає, що під час розгляду справи позивачем не надано доказів, які в умовах звичайної ділової практики супроводжують та в сукупності підтверджують фактичне вчинення вищезгаданих господарських операцій, а саме: (1) безпосередньо самих договорів підряду, (2) податкових накладних, (3) видаткових накладних, (4) платіжних документів щодо здійснення розрахунків за спірними операціями, (5) оборотно-сальдових відомостей щодо відображення спірних операцій у бухгалтерському обліку підприємства, (6) первинних документів за відносинами позивача із замовниками робіт або ж доказів належності об’єктів будівництва позивачу тощо, тобто тих документів, які є базовими відносно предмету доказування у спірних відносинах.

При цьому суд зазначає, що надання певних документів до перевірки та їх аналіз податковим органом в Акті перевірки не є підставою для неподання таких документів до суду при оскарженні рішення контролюючого органу, яке прийнято на підставі такого Акту перевірки, а тому неподання таких документів до суду, не вказуючи про наявність причин неможливості подання таких доказів, судом розцінюється як фактична відсутність таких первинних документів у позивача.

Відсутність вказаних базових первинних документів не дає суду можливості перевірити реальність здійснення (фактичне виконання) господарських операцій та правомірність відображення таких операцій у податковому обліку платника податків, а тому суд приходить до висновку про фактичне невиконання спірних операцій.

У зв’язку із наведеним слід зазначити, що під час розгляду справи до суду також не надано: (1) доказів наявності угод з третіми особами, на об’єктах яких або на користь яких виконувались за твердженням позивача роботи (надавалися послуги); (2) доказів наявності у ТОВ «Укрстройдевелопмент» та ТОВ «Аксіос Трейд» сировини, матеріалів, технологічного, енергетичного, електротехнічного, іншого устаткування та виробничого обладнання для виконання зазначених вище операцій (у т.ч. наявності машин і механізмів, визначених в локальних кошторисах); (3) наявності у ТОВ «Укрстройдевелопмент» та ТОВ «Аксіос Трейд» власних або орендованих складських приміщень, необхідних для виконання наведених вище операцій та зберігання матеріалів (у т.ч. будівельних); (4) наявності у контрагентів достатнього обсягу трудових ресурсів (у т.ч. залучених на умовах трудових або підрядних угод), відповідної кваліфікації, наявності у цих працівників відповідних розрядів; (5) ознайомлення працівників ТОВ «Укрстройдевелопмент» та ТОВ «Аксіос Трейд» з правилами техніки безпеки; (6) наявності у персоналу виконавця допусків та дозволів на виконання ремонтно-будівельних робіт; (7) робочих документів щодо підключення постачальника робіт/послуг до комунікацій та іншої інфраструктури (електрозабезпечення, водопостачання), що забезпечує у звичайних умовах виконання будівельних робіт; (8) передачі виконавцю (за робочими актами) місць (майданчиків) для виконання монтажних робіт; (9) доказів введення в експлуатацію результатів робіт за операціями з ТОВ «Укрстройдевелопмент» та ТОВ «Аксіос Трейд»; (10) інших доказів, які прямо та опосередковано могли б в сукупності з іншими доказами або окремо підтверджувати фактичне вчинення вищезгаданих операцій та наявність яких у позивача обумовлювалась правом контролю за виконанням робіт за вищезгаданими договорами, а у ТОВ «Укрстройдевелопмент» та ТОВ «Аксіос Трейд» функціональними обов’язками щодо виконання спірних операцій.

При цьому, виходячи із загальних правил та звичаїв щодо обачності та обережності при виборі контрагента, позивач повинен був пересвідчитись, як зазвичай прийнято у діловій практиці, у наявності або відсутності у контрагентів можливостей для виконання спірних операцій, проте, як вбачається зі змісту позовної заяви, наявність можливостей у виконавців не перевірялась.

Крім того, під час розгляду позивачем не було надано будь-якого листування, доказів обміну комерційними пропозиціями з приводу укладання договорів підряду, що є звичайною діловою практикою при виборі контрагентів, у т.ч. з метою з’ясування наявності у відповідних контрагентів матеріальних та людських ресурсів для виконання певних угод.

Не надано й доказів передачі позивачем контрагентам проектної документації та організаційно-технічної документації на об’єкти будівництва. Не надано власне і самої проектної, організаційно-технічної документації.

Позивач в ході розгляду справи не пояснив суду яким чином укладались наведені вище угоди, яким чином виконувались ці роботи та контролювалися позивачем, а наполягав лише на тому, що укладені договори не визнані недійсними, а отже спірні суми податкового кредиту сформовані правомірно.

В матеріалах справи відсутня й власне податкова звітність позивача з ПДВ, яка б могла свідчити про декларування позивачем спірних операцій у податковому обліку.

Таким чином, враховуючи специфіку та особливості спірних операцій, під час розгляду справи не надано тих відомостей/документів/матеріалів, які за звичайною діловою практикою супроводжують фактичне виконання операцій такого роду (підрядних монтажно-будівельних робіт) та у сукупності з первинними документами підтверджують їх фактичне (реальне) виконання, а відтак не доведено того, що обумовлені роботи були виконані контрагентами позивача.

Слід зазначити, що додані до матеріалів справи довідки про вартість виконаних робіт та акти приймання виконаних робіт самі по собі, за відсутності вищевказаних первинних документів, не є беззаперечними доказами реальності укладеного правочину та, як наслідок, правомірності формування позивачем податкового кредиту. Натомість оцінка господарських операцій повинна даватись на підставі комплексного, всебічного аналізу фактичних обставин та матеріалів справи.

З урахуванням наведеного у сукупності суд приходить до висновку, що за спірними операціями лише оформлялись окремі первинні документи та податкові накладні без фактичного виконання контрагентами обумовлених операцій, чим створювалась видимість (зовнішні ознаки) реального здійснення операцій та правомірності формування спірних сум податкових вигод, наслідком чого є отримання позивачем необґрунтованих податкових вигод, у зв’язку з чим суд приходить до висновку про відсутність у позивача підстав для їх формування за результатами оформлення вищезгаданих операцій.

Наведені позивачем доводи та надані ним матеріали не спростовують наведеного та не доводять зворотного.

Так, частиною 1 ст. 71 КАС України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

З наведеного правила слідує, що обов'язок доказування покладається на сторін і це положення є одним із найважливіших наслідків принципу змагальності. Цей обов'язок у рівній мірі покладається на обох сторін, тобто кожна сторона повинна доказати факти, на які вона посилається, переконати суд у достовірності наведених фактів.

Відповідно до ст.11 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Суд вживає передбачені законом заходи, необхідні для з'ясування всіх обставин у справі, у тому числі щодо виявлення та витребування доказів з власної ініціативи. Суд повинен запропонувати особам, які беруть участь у справі, подати докази або з власної ініціативи витребувати докази, яких, на думку суду, не вистачає.

Якщо особа, яка бере участь у справі, без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які вона посилається, суд вирішує справу на основі наявних доказів (ч.6 ст.71 КАС України).

В даному випадку, позивачем в порядку виконання обов’язку, встановленого ч. 1 ст. 71 КАС України, не надано суду базових первинних документів, які підтверджували б фактичне виконання спірних операцій та відповідно до норм ПК України давали б право позивачу на формування спірної суми податкового кредиту, не вказано про наявність причин неможливості подання таких доказів, а відтак позивачем не доведено суду достовірності своїх доводів, які покладені в основу позову, у зв’язку з чим суд не вбачає підстав для скасування оскаржуваного рішення, яке, як приходить до висновку суд, є законним та обґрунтованим, вірним по суті, а отже позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають, як і вимоги про зобов’язання ДПІ поновити показники податкової звітності з ПДВ, оскільки останні є похідними.

Що ж до вимог про визнання протиправними дій ДПІ суд зазначає, що позивач у позові не конкретизує, які саме дії він оскаржує, у чому саме вони полягають, а відтак суд приходить до висновку про необґрунтованість таких вимог та, відповідно, підстав для їх задоволення не вбачає.

При цьому, враховуючи те, що у задоволенні позову слід відмовити та беручи до уваги, що позивачем при зверненні з позовом сплачено 487,20 грн. за розгляд вимоги майнового характеру (ППР), суд зазначає, що відповідно до положень абз. 2 п/п. 1 п. 3 ч. 2 ст. 4 та ч. 3 ст. 4 Закону України «Про судовий збір», ст. 87 КАС України (в редакції цих актів, що діяли на момент звернення позивача до суду) з позивача підлягає стягненню решта суми судового збору. Так, враховуючи розмір нарахувань за оскаржуваним рішенням (5 370 170,00грн.) та виходячи з положень зазначеного закону, розмір судового збору, що підлягає сплаті, складає 4872грн. Враховуючи сплачену позивачем суму та у зв’язку з відмовою у задоволенні позову, підлягає стягненню з позивача решта суми судового збору у розмірі 4 384,80грн., який на підставі ст. 9 вказаного Закону підлягає зарахуванню до спеціального фонду Державного бюджету України.

Керуючись вимогами статей 69-71, 94, 158-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

В задоволенні адміністративного позову товариства з обмеженою відповідальністю «Еверест-Буд-Інжиніринг» відмовити.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подачі до Окружного адміністративного суду міста Києва апеляційної скарги на постанову протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає до Київського апеляційного адміністративного суду.

Якщо апеляційна скарга не була подана у строк, встановлений ст. 186 КАС України, постанова набирає законної сили після закінчення цього строку.

Суддя В.П. Шулежко