Справа № 810/4052/15
Суддя: Кушнова А.О.
Дата ухвалення: 2015-12-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 грудня 2015 року (13:39 год.) м. Київ №810/4052/15

Київський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Кушнової А.О., за участю секретаря судового засідання Макаренко К.Ю., розглянув у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом Управління Пенсійного фонду України у Києво-Святошинському районі Київської області до Товариства з обмеженою відповідальністю «Агропромбудіндустрія» про стягнення заборгованості з відшкодування витрат на виплату та доставку пенсій,

за участю представників сторін:

позивача: Желінської Н.В., довіреність від 19.06.2015 №6347/04

відповідача: Ополінського О.А., голова ліквідаційної комісії, протокол №22 від 27.10.2009

Суть спору: Управління Пенсійного фонду України у Києво-Святошинському районі Київської області звернулось до Київського окружного адміністративного суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Агропромбудіндустрія» про стягнення заборгованості по відшкодуванню витрат на виплату та доставку пенсій, призначених на пільгових умовах згідно Списку №1 за період з 01.06.2015 по 25.06.2015 на суму 1068,15 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що Товариство з обмеженою відповідальністю «Агропромбудіндустрія» має перед позивачем заборгованість зі сплати відшкодування фактичних витрат на виплату і доставку пенсій, призначених на пільгових умовах відповідно до пункту «а» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» за червень 2015 року, яку добровільно не сплачено, хоча на адресу відповідача було надіслано відповідний розрахунок фактичних витрат.

Територіальні органи Пенсійного фонду України в силу закону здійснюють функції з контролю за правильністю, повнотою нарахування і своєчасністю сплати страхувальниками внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування, а також стягнення заборгованості за страховими внесками, тому позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача суми вказаної заборгованості.

Відповідач позов не визнав, в обґрунтування заперечень проти позову зазначив, товариство з жовтня 2009 року перебуває у стані припинення за рішенням засновників, тому позивач зобов'язаний був пред'явити відповідні грошові вимоги в порядку та строки, визначені статтею 112 Цивільного кодексу України та розділом 5 Порядку взяття на облік та зняття з обліку в органах Пенсійного фонду України платників єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, і лише у випадку незадоволення ліквідаційною комісією таких вимог - звернутись до суду.

За твердженнями відповідача позивач вимог вказаних положень чинного законодавства, якими встановлено порядок задоволення вимог кредиторів у разі ліквідації юридичної особи, не дотримався, тому звернення з цим позовом є передчасним.

Крім того відповідач заперечує проти позову з тих підстав, що пенсіонер ОСОБА_3 не має жодного відношення до ТОВ «Агропромбудіндустрія», адже відсутні докази того, що ця особа працювала саме на цьому підприємстві, а останнім проводилась атестація робочого місця.

В судовому засіданні позивач підтримав позов в повному обсязі та просив суд його задовольнити.

Представник відповідача у задоволенні позову просив відмовити у повному обсязі.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши представників сторін та оцінивши докази, які є у справі, суд

ВСТАНОВИВ:

Як вбачається з матеріалів справи у лютому 2015 року позивачем було сформовано розрахунок фактичних витрат на виплату і доставку пенсій, призначених відповідно до частини другої Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» в частині пенсій, призначених відповідно до пункту «а» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» з лютого 2015 року, згідно з яким відповідачеві визначено суму витрат за пенсіонером ОСОБА_3 у розмірі 26098,75 грн., у тому числі суму місячного платежу в розмірі 1068,15 грн. та суму фактичних витрат на виплату та доставку пенсій за період з дати призначення пенсій до дати формування розрахунку 25030,60 грн. (а.с.8).

Оскільки витрати на виплату та доставку пенсії, призначеної ОСОБА_3 на пільгових умовах за червень 2015 року на загальну суму у розмірі 1068,15 грн. відповідачем не відшкодовані, позивач звернувся з цим позовом до суду.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить із такого.

За правилами статті 92 Конституції України виключно законами України визначаються основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов'язкового державного пенсійного страхування врегульовані Законом України №1058-ІV «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» від 9 липня 2003 року № 1058-IV (далі також Закон №1058-ІV). Цим законом визначено, зокрема, принципи та структура системи загальнообов'язкового державного пенсійного страхування; коло осіб, які підлягають загальнообов'язковому державному пенсійному страхуванню; платники страхових внесків, їх права та обов'язки; порядок нарахування, обчислення та сплати страхових внесків, стягнення заборгованості за цими внесками тощо.

За визначенням, наведеним у статті 1 Закону №1058-ІV страхові внески - це кошти відрахувань на соціальне страхування та збір на обов'язкове державне пенсійне страхування, сплачені згідно із законодавством, що діяло раніше; кошти, сплачені на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування відповідно до цього Закону; а згідно частини третьої статті 18 цього закону вони є цільовим загальнообов'язковим платежем, який справляється на всій території України в порядку, встановленому цим Законом.

Частиною 2 Прикінцевих положень Закону №1058-IV передбачено, що покриття витрат на виплату і доставку пенсій, що призначені особам, які працювали або працюють на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на посадах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах або за вислугу років, які відповідно до законодавства, що діяло раніше, мали право на пенсію на пільгових умовах або за вислугу років, до запровадження пенсійного забезпечення через професійні та корпоративні фонди, здійснюється в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.

Проте, до запровадження пенсійного забезпечення через професійні та корпоративні фонди підпунктом 1 пункту 2 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону №1058-ІV передбачено, що вказаним особам пенсії призначаються за нормами цього Закону в разі досягнення пенсійного віку та наявності трудового стажу, передбаченого Законом України «Про пенсійне забезпечення» (статтями 27 та 28). При цьому, зберігається порядок покриття витрат на виплату і доставку цих пенсій, що діяв до набрання чинності таким Законом.

Тобто, пенсійне законодавство України встановлює обов'язок щодо відшкодування витрат на виплату та доставку пільгових пенсій підприємствами та організаціями, які мають або мали у своїх виробничих підрозділах робочі місця із шкідливими умовами праці.

Процедура відшкодування підприємствами витрат Пенсійного фонду України на виплату та доставку пенсій, призначених на пільгових умовах визначена в Інструкції про порядок обчислення і сплати страхувальниками та застрахованими особами внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування до Пенсійного фонду України, затвердженій постановою Правління Пенсійного фонду України від 19 грудня 2003 року № 21-1, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 16 січня 2004 року за №64/8663 (далі - Інструкція №21-1).

Відповідно до приписів пункту 6.4 Інструкції №21-1 розмір сум до відшкодування на поточний рік визначається відділами надходження доходів органів Пенсійного фонду України щорічно у розрахунках фактичних витрат на виплату та доставку пільгових пенсій, призначених відповідно до частини 2 Прикінцевих положень Закону (згідно з додатками 6 та 7), які надсилаються підприємствам до 20-го січня поточного року та протягом 10 днів з новопризначених (перерахованих) пенсій.

Підприємства відповідно до вимог пункту 6.7 Інструкції №21-1 щомісяця до 25-го числа повинні вносити до Пенсійного фонду України зазначену в повідомленні місячну суму фактичних витрат на виплату та доставку пенсій, призначених на пільгових умовах.

Таким чином, сума фактичних витрат на виплату та доставку пільгових пенсій страхувальниками відшкодовується щомісячно шляхом внесення відповідного платежу у розмірах, визначених розрахунком, що надсилається підприємству не пізніше 20-го січня кожного року, або протягом 10 днів з дня призначення (перерахунку) пенсії.

Судом встановлено, що з 21.01.1983 по 26.01.1991 ОСОБА_3 працював на Мостищенському цегельному заводі, на роботах за Списком №1, які дають право на пільгову пенсію.

В той же час судом встановлено, що ТОВ «Агропромбудіндустрія» є правонаступником Мостищенського цегельного заводу, що слідує з довідки про пільговий характер роботи № 303 від 31.10.2007 (а.с.53).

Як встановлено судом, супровідним листом від 6 лютого 2015 року за №1326/02 (а.с. 70) на адресу ТОВ «Агропромбудіндустрія» направлено розрахунок фактичних витрат на виплату та доставку пільгових пенсій, призначених відповідно до частини 2 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» в частині пенсій, призначених відповідно до пунктів «а», «б»-«з» Закону України «Про пенсійне забезпечення» з лютого 2015 року, відповідно до якого сума до сплати становить 14954,10 грн., в тому числі 13885,95 грн. - сума фактичних витрат на виплату та доставку пенсії за період з дати призначення по дату формування розрахунку та 1068,15 грн. - місячний розмір фактичних витрат на виплату та доставку пенсій, що підлягає сплаті починаючи з лютого 2015 року (а.с.80).

Оригінал даного розрахунку разом з супровідним листом від 6 лютого 2015 року №1326/02 на адресу ТОВ «Агропромбудіндустрія» були надані під час розгляду справи відповідачем та оглянуті судом.

Проте, матеріали справи не містять доказів надсилання відповідачу розрахунку, яким визначено суму витрат на виплату та доставку пільгових пенсій саме на суму 26098,75 грн., в той час як представник відповідача заперечував факт отримання розрахунку фактичних витрат на виплату та доставку пільгових пенсій на вказану суму 26098,75 грн. та підтвердив факт отримання розрахунку фактичних витрат з лютого 2015 року на суму 14954,10 грн. разом з супровідним листом від 6 лютого 2015 року №1326/02.

Щодо посилань позивача на рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення з штрихкодовим ідентифікатором №282 (а.с.71), суд зазначає, що матеріали справи не містять супровідного листа, опису вкладення, чи інших доказів, які б дозволяли ідентифікувати вміст поштового відправлення, до якого було прикріплено зазначене повідомлення.

Разом з цим, як вбачається з матеріалів справи та не заперечувалось позивачем, відповідачу не виставлялись і позивачем не формувались розрахунки за червень 2015 року, що свідчить про порушення позивачем пункту 6.4. Інструкції №21-1.

Водночас суд звертає увагу, що Інструкцією №21-1 не передбачено повноважень територіального органу Пенсійного фонду визначати в одному розрахунку суму фактичних витрат на поточний рік, яку страхувальник повинен відшкодовувати щомісяця, одночасно з сумою невідшкодованих витрат за попередні періоди, що не були включені до розрахунків таких попередніх періодів.

Судом встановлено, що з жовтня 2009 року на ТОВ «Агропромбудіндустрія» триває ліквідаційна процедура у зв'язку з прийняттям засновниками (учасниками) товариства рішення про припинення.

Так, відповідно до даних витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців Товариство з обмеженою відповідальністю «Агромпромбудіндустрія» зареєстроване 20 липня 1992 року як юридична особа (а.с.29-30). 29 жовтня 2009 року до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців внесено відомості про рішення засновків (учасників) ТОВ «Агропромбудіндустрія» про припинення юридичної особи у зв'язку з ліквідацією.

З цього приводу суд зазначає, що згідно статті 106 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» (у редакції, чинній на момент внесення до Реєстру запису про рішення про припинення), у разі ліквідації страхувальника або втрати ним з інших причин юридичного статусу платника страхових внесків недоїмка сплачується за рахунок коштів та іншого майна страхувальника. У цьому разі особами, відповідальними за погашення недоїмки, є, зокрема, ліквідаційна комісія - стосовно підприємств, установ, організацій, об'єднань громадян, профспілок, політичних партій - платників страхових внесків, що ліквідуються.

Тотожні положення містяться в Законі України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування», відповідно до частини 8 статті 25 якого у разі ліквідації юридичної особи - платника єдиного внеску або втрати платником з інших причин статусу платника єдиного внеску сума недоїмки сплачується за рахунок коштів та іншого майна платника.

У такому разі відповідальними за погашення недоїмки щодо юридичної особи - платника єдиного внеску, що ліквідується є ліквідаційна комісія.

У відповідності до вимог статті 104 Цивільного кодексу України (у редакції, чинній на момент внесення до Реєстру запису про рішення про припинення) юридична особа припиняється в результаті передання всього свого майна, прав та обов'язків іншим юридичним особам - правонаступникам (злиття, приєднання, поділу, перетворення) або в результаті ліквідації. Юридична особа є такою, що припинилася, з дня внесення до єдиного державного реєстру запису про її припинення.

Відповідно до пункту першого частини 1 статті 110 Цивільного кодексу України юридична особа ліквідується за рішенням її учасників або органу юридичної особи, уповноваженого на це установчими документами, в тому числі у зв'язку із закінченням строку, на який було створено юридичну особу, досягненням мети, для якої її створено, а також в інших випадках, передбачених установчими документами.

Статтею 105 Цивільного кодексу України передбачено, що учасники юридичної особи, суд або орган, що прийняв рішення про припинення юридичної особи, зобов'язані негайно письмово повідомити про це орган, що здійснює державну реєстрацію, який вносить до єдиного державного реєстру відомості про те, що юридична особа перебуває у процесі припинення.

Учасники юридичної особи, суд або орган, що прийняв рішення про припинення юридичної особи, призначають комісію з припинення юридичної особи (ліквідаційну комісію, ліквідатора тощо) та встановлюють порядок і строки припинення юридичної особи відповідно до цього Кодексу.

З моменту призначення комісії до неї переходять повноваження щодо управління справами юридичної особи. Комісія виступає в суді від імені юридичної особи, яка припиняється.

Порядок ліквідації юридичної особи визначено статтею 111 Цивільного кодексу України, за змістом якої ліквідаційна комісія після закінчення строку для пред'явлення вимог кредиторами складає проміжний ліквідаційний баланс, який містить відомості про склад майна юридичної особи, що ліквідується, перелік пред'явлених кредиторами вимог, а також про результати їх розгляду. Проміжний ліквідаційний баланс затверджується учасниками юридичної особи або органом, який прийняв рішення про ліквідацію юридичної особи (частина 1 статті 111 Цивільного кодексу України).

Виплата грошових сум кредиторам юридичної особи, що ліквідується, провадиться у порядку черговості, встановленої статтею 112 цього Кодексу, відповідно до проміжного ліквідаційного балансу, починаючи від дня його затвердження, за винятком кредиторів четвертої черги, виплати яким провадяться зі спливом місяця від дня затвердження проміжного ліквідаційного балансу. В разі недостатності у юридичної особи, що ліквідується, грошових коштів для задоволення вимог кредиторів ліквідаційна комісія здійснює продаж майна юридичної особи (частина 2 статті 111 Цивільного кодексу України).

Після завершення розрахунків з кредиторами ліквідаційна комісія складає ліквідаційний баланс, який затверджується учасниками юридичної особи або органом, що прийняв рішення про ліквідацію юридичної особи (частина 3 статті 111 Цивільного кодексу України).

Майно юридичної особи, що залишилося після задоволення вимог кредиторів, передається її учасникам, якщо інше не встановлено установчими документами юридичної особи або законом (частина 4 статті 111 Цивільного кодексу України).

Відповідно до частини 1 статті 112 Цивільного кодексу України у разі ліквідації платоспроможної юридичної особи вимоги її кредиторів задовольняються у такій черговості: 1) у першу чергу задовольняються вимоги щодо відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю, та вимоги кредиторів, забезпечені заставою чи іншим способом; 2) у другу чергу задовольняються вимоги працівників, пов'язані з трудовими відносинами, вимоги автора про плату за використання результату його інтелектуальної, творчої діяльності; 3) у третю чергу задовольняються вимоги щодо податків, зборів (обов'язкових платежів); 4) у четверту чергу задовольняються всі інші вимоги. Вимоги однієї черги задовольняються пропорційно сумі вимог, що належать кожному кредитору цієї черги.

Частиною 3 цієї ж статті передбачено, що у разі відмови ліквідаційної комісії у задоволенні вимог кредитора або ухилення від їх розгляду кредитор має право до затвердження ліквідаційного балансу юридичної особи звернутися до суду із позовом до ліквідаційної комісії. За рішенням суду вимоги кредитора можуть бути задоволені за рахунок майна, що залишилося після ліквідації юридичної особи.

Таким чином, у випадку припинення юридичної особи за рішенням її учасників (органу) про ліквідацію, особою, відповідальною за погашення недоїмки з страхових внесків є ліквідаційна комісія.

При цьому положеннями Цивільного кодексу України передбачено, що задоволення грошових вимог кредитора у випадку прийняття учасниками (органом) юридичної особи рішення про ліквідацію відбувається шляхом заявлення таких вимог до ліквідаційної комісії у строки, визначені статтею 105 Цивільного кодексу України, і лише відмова ліквідаційної комісії у задоволенні грошових вимог або ухилення від їх розгляду наділяє кредитора правом звернутися до суду із позовом до ліквідаційної комісії.

Такі висновки цілком узгоджуються з вимогами Порядку взяття на облік та зняття з обліку в органах Пенсійного фонду України платників єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, затвердженого Постановою правління Пенсійного фонду України від 27 вересня 2010 року № 21-6, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 27 жовтня 2010 року за №995/18290, у відповідності з пунктом 5.1 якої за наявності заборгованості у платника, державна реєстрація якого припиняється, орган Пенсійного фонду України заявляє вимоги як кредитор у строки, передбачені у повідомленні про внесення запису до Єдиного державного реєстру щодо прийняття рішення засновників (учасників) юридичної особи, суду або уповноваженого ними органу про припинення юридичної особи шляхом направлення голові ліквідаційної комісії, уповноваженій ним особі або ліквідатору довідки про борг за всіма видами платежів, а також документів, що підтверджують суми недоїмки (звіти платника, картки особових рахунків платника, рішення про застосування фінансових санкцій, акт перевірки тощо).

Таким чином щодо юридичної особи, відносно якої розпочато процедуру ліквідації, законом встановлено особливий порядок задоволення грошових вимог кредитора, в тому числі зі сплати страхових внесків, що полягає у направленні ліквідаційній комісії довідки про борг.

Тому, враховуючи, що позивач не заявляв до ліквідаційної комісії ТОВ «Агропромбудіндустрія» вимоги про сплату заборгованості з відшкодування фактичних витрат на виплату та доставку пільгових пенсій за період з 01.06.2015 по 25.06.2015 у сумі 1068,15 грн. у порядку, визначеному статями 110-112 Цивільного кодексу та пунктом 5.1 Порядку №21-6, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Частиною 1 статті 11 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, а частиною 1 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України зазначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, коли судом здійснюється розгляд справ про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень, у яких обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Позивач як суб'єкт владних повноважень належних і достатніх доказів в підтвердження наявності підстав для стягнення з відповідача фактичних витрат на виплату та доставку пенсій у розмірі 1068,15 грн. не надав.

Системно проаналізувавши приписи законодавства України, що були чинними на момент виникнення спірних правовідносин між сторонами, зважаючи на взаємний та достатній зв'язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що адміністративний позов задоволенню не підлягає.

Відповідно до статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа. В матеріалах справи відсутні докази понесення відповідачем судових витрат.

Судом 3 грудня 2015 року проголошені вступна та резолютивна частина постанови. Повний текст судового рішення виготовлено 9 грудня 2015 року.

На підставі викладеного, керуючись статтями 160-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні адміністративного позову відмовити.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано в установлені строки. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга на постанову суду подається до Київського апеляційного адміністративного суду через Київський окружний адміністративний суд протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя Кушнова А.О.