Справа № 804/8526/15
Суддя: Царікова Олена Василівна
Дата ухвалення: 2015-08-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
12 серпня 2015 р. Справа № 804/8526/15
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого суддіЦарікової О.В.,
секретаря судового засіданняБезрученко К.В.,
представника позивача ОСОБА_3,
Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив адміністративний позов задовольнити повністю.
Представником відповідача подано до суду заперечення проти адміністративного позову, в обґрунтування яких зазначено наступне. Співробітниками СКМСД Новомосковського МВ ГУМВС України в Дніпропетровській області 17.04.2015 р. у магазині «ІНФОРМАЦІЯ_2» виявлено факт порушення суб'єктами господарювання положень Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів» від 19.12.1995 р. № 481/95-ВР (далі - Закон № 481/95). Факт продажу алкогольних та тютюнових виробів неповнолітній особі підтверджується відповідними матеріалами. Представником відповідача вказано про те, що Закон № 481/95 не пов'язує відповідальність суб'єкта господарювання з тим, хто саме здійснив порушення цього Закону, а визначає, що необхідною умовою для відповідальності, передбаченої ч. 2 ст. 17 Закону № 481/95, є факт порушення цього Закону, в тому числі, громадянином - особою, яка перебуває у трудових відносинах із суб'єктом господарювання. Враховуючи викладене, на думку представника відповідача, позовні вимоги є необґрунтованими та задоволенню не підлягають.
Представник відповідача в судове засідання не прибув, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Враховуючи положення ч. 4 ст. 128 КАС України, суд дійшов висновку про можливість розгляду справи за відсутності представника відповідача, який був належним чином повідомлений судом, що підтверджується матеріалами справи.
Суд, дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується адміністративний позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду і вирішення справи по суті, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування норм матеріального та процесуального права, вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлено, що ФОП ОСОБА_4 зареєстрована як фізична особа -підприємець 17.06.2008 р. Новомосковською районною державною адміністрацією Дніпропетровської області, перебуває обліку в Новомосковській ОДПІ як платник податків та обов'язкових платежів.
17.04.2015 р. співробітниками СКМСД Новомосковського МВ ГУМВС України в Дніпропетровській області складено адміністративний протокол ДН № 147402 відносно громадянки ОСОБА_5 за ч. 2 ст. 156 КУпАП, в якому зазначено, що 17.04.2015 р. близько 12 год. 30 хв. продавець магазину «ІНФОРМАЦІЯ_2» громадянка ОСОБА_5 продала неповнолітній особі - ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_1 пачку цигарок «Parkers» та пляшку слабоалкогольного напою «Rom Kola».
Вказані обставини також зафіксовані в поясненнях громадянки ОСОБА_5, копія яких долучена до матеріалів справи, без зазначення дати складення.
В матеріалах справи міститься також пояснення ОСОБА_6, складені 17.04.2015 р., в яких зафіксовані вказані вище обставини щодо продажу останньому в магазині «ІНФОРМАЦІЯ_2» пачки цигарок «Parkers» та пляшки слабоалкогольного напою «Rom Kola».
Як зазначив відповідач, факт продажу позивачем тютюнових виробів особі, яка не досягла 18 років підтверджується протоколом про адміністративне правопорушення від 17.04.2015 р. ДН № 147402, поясненнями громадянки ОСОБА_5, яка на момент перевірки знаходилася у трудових відносинах із ФОП ОСОБА_4, поясненнями громадянина ОСОБА_6, свідоцтвом про народження ОСОБА_6
Пунктом 2 частини 1 статті 15 - 3 Закону № 481/95 встановлено обмеження щодо продажу пива (крім безалкогольного), алкогольних, слабоалкогольних напоїв, вин столових та тютюнових виробів. Так, забороняється продаж пива (крім безалкогольного), алкогольних, слабоалкогольних напоїв, вин столових та тютюнових виробів особам, які не досягли 18 років.
Відповідно до абзацу 6 ч. 2 ст. 17 Закону № 481/95 до суб'єктів господарювання застосовуються фінансові санкції у вигляді штрафів у разі порушення вимог статті 15-3 цього закону - 6800 гривень.
Механізм застосування фінансових санкцій, передбачених статтею 17 Закону № 481/95 визначено Порядком «Про затвердження Порядку застосування фінансових санкцій, передбачених статтею 17 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 2 червня 2003 р. N 790.
Згідно з п. 5 Порядку підставою для прийняття рішення про застосування фінансових санкцій є матеріали правоохоронних, податкових та інших органів виконавчої влади щодо недотримання суб'єктами підприємницької діяльності вимог законодавчих та інших нормативно-правових актів про виробництво та обіг спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів.
Розглядаючи правомірність застосування до ФОП ОСОБА_4 фінансових санкцій у розмірі 6800, 00 грн., суд зазначає наступне.
Відповідно до підпункту 14.1.202 пункту 14.1 статті 14 ПК України, продажем (реалізацією) товарів є будь - які операції, що здійснюються згідно з договорами купівлі -продажу, міни, поставки та іншими господарськими, цивільно - правовими договорами, які передбачають передачу прав власності на такі товари за плату або компенсацію незалежно від строків її надання, а також операції з безоплатного надання товарів. Не вважаються продажем товарів операції з надання товарів у межах договорів комісії (консигнації), поруки, схову (відповідального зберігання), доручення, довірчого управління, оперативного лізингу (оренди), інших цивільно - правових договорів, які не передбачають передачі прав власності на такі товари.
Пунктами 1, 2 статті 3 Закону України від 06 липня 1995 року № 265/95-ВР «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» (далі - Закон №265/95-ВР) передбачено, що суб'єкти господарювання, які здійснюють розрахункові операції в готівковій та/або в безготівковій формі (із застосуванням платіжних карток, платіжних чеків, жетонів тощо) при продажу товарів (наданні послуг) у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг зобов'язані проводити розрахункові операції на повну суму покупки (надання послуги) через зареєстровані, опломбовані у встановленому порядку та переведені у фіскальний режим роботи реєстратори розрахункових операцій з роздрукуванням відповідних розрахункових документів, що підтверджують виконання розрахункових операцій, або у випадках, передбачених цим Законом, із застосуванням зареєстрованих у встановленому порядку розрахункових книжок; видавати особі, яка отримує або повертає товар, отримує послугу або відмовляється від неї, розрахунковий документ встановленої форми на повну суму проведеної операції.
Згідно із статтею 2 Закону № 265/95-ВР, розрахунковим документом є документ встановленої форми та змісту (касовий чек, товарний чек, розрахункова квитанція, проїзний документ тощо), що підтверджує факт продажу (повернення) товарів, надання послуг, отримання (повернення) коштів, купівлі - продажу іноземної валюти, надрукований у випадках, передбачених цим Законом, і зареєстрованим у встановленому порядку реєстратором розрахункових операцій або заповнений вручну.
З огляду на викладене, суд доходить до висновку, що належним доказом факту продажу товару суб'єктом господарювання є розрахунковий документ встановленої форми та змісту (касовий або товарний чек) або у разі відсутності такого документу визнання позивачем факту продажу тютюнових виробів.
Аналогічну позицію займає і Вищий адміністративний суд України в ухвалі від 19.06.2012 по справі № 2а/2570/5566/11 (номер судового рішення в ЄДРСР № 24894404).
При цьому, судом встановлено, що розрахунковий документ, який би підтверджував факт продажу тютюнового виробу неповнолітній особі ОСОБА_6 відсутній, тютюнові вироби під час складання адміністративного протоколу не вилучалися.
Також, матеріалами справи підтверджено, що ФОП ОСОБА_4 здійснює підприємницьку діяльність, за адресою: АДРЕСА_1, що вбачається зі свідоцтва про державну реєстрацію фізичної особи - підприємця Серії НОМЕР_3, яке міститься в матеріалах справи.
До матеріалів справи долучено копію договору № 25/04-15 суборенди нерухомого майна від 25.04.2015 р., укладеного між ТОВ «Шери ЛТД» (орендарем) та ФОП ОСОБА_5 (суборендарем), предметом якого є передача у тимчасове платне володіння і користування нежилого приміщення площею 20,0 кв.м, розташованого за адресою: АДРЕСА_2.
Отже, за вказаною адресою (магазин) здійснювали підприємницьку діяльність ФОП ОСОБА_4 та ФОП ОСОБА_5 (ідентифікаційний номер НОМЕР_2, дата державної реєстрації 18.04.2013 р., що вбачається із виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців, яка міститься в матеріалах справи).
В судому засіданні 12.08.2015 р. судом було заслухано ФОП ОСОБА_5 в якості свідка.
Відповідно до ст. 65 КАС України, як свідок в адміністративній справі може бути викликана судом кожна особа, якій можуть бути відомі обставини, що належить з'ясувати у справі. За завідомо неправдиві показання або за відмову від давання показань з непередбачених законом підстав свідок несе кримінальну відповідальність.
Згідно ст. 77 КАС України, показаннями свідка є повідомлення про відомі йому обставини, які мають значення для справи. Не є доказом показання свідка, який не може назвати джерела своєї обізнаності щодо певної обставини.
Свідок в судовому засіданні попереджена про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиві показання.
Свідок ОСОБА_5 в судому засіданні пояснила, що вона реалізує в магазині за адресою: АДРЕСА_2 продукти харчування, а ФОП ОСОБА_4 - тютюнові вироби. Свідок пояснила, що продажу слабоалкогольних напоїв та тютюнових виробів неповнолітній особі вона не здійснювала.
В матеріалах справи міститься копія листа Новомосковського міськрайонного центру зайнятості вих. № 541 від 29.07.2015 р. на запит ФОП ОСОБА_4 від 29.07.2015 р. щодо надання інформації по діючим трудовим договорам між позивачем та найманими працівниками, в якому вказано, що в Новомосковському міськрайонному центрі зайнятості зареєстровані та є діючими наступні трудові договори: з ОСОБА_7 (договір зареєстрований 16.07.2008 р.), ОСОБА_8 (договір зареєстрований 21.09.2012 р.), ОСОБА_9 (договір зареєстрований 28.03.2014 р.), ОСОБА_10 (договір зареєстрований 10.02.2014 р.), ОСОБА_11 (договір зареєстрований 21.11.2014 р.).
Таким чином, твердження представника контролюючого органу щодо перебування громадянки ОСОБА_5 у трудових відносинах із ФОП ОСОБА_4 спростовуються наявними у справи матеріалами та поясненнями громадянки ОСОБА_5
Суд зазначає, що Закон N 481/95-ВР не пов'язує відповідальність суб'єкта господарювання з тим, хто саме здійснив продаж алкогольного напою неповнолітній особі (офіціант, бармен, чи інший працівник господарської одиниці), а визначає, що необхідною умовою для відповідальності, передбаченої частиною 2 статті 17 Закону N 481/95-ВР, є факт продажу забороненого товару неповнолітньому особою, яка перебуває у трудових відносинах із суб'єктом господарювання.
За таких обставин, позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню.
Відповідно до ч. 1 ст. 94 КАС України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України (або відповідного місцевого бюджету, якщо іншою стороною був орган місцевого самоврядування, його посадова чи службова особа).
Керуючись ст. ст. 11, 50, 70, 71, 72, 86, 159 - 163, 186, 254 КАС України, суд, -
Присудити з Державного бюджету України на користь Фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 судові витрати з оплати судового збору у розмірі 182 (сто вісімдесят дві) грн. 70 грн.
Постанова суду може бути оскаржена до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги через Дніпропетровський окружний адміністративний суд з одночасним направленням копії апеляційної скарги особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі складення постанови у повному обсязі, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

У разі якщо справа розглядалась судом за місцезнаходженням суб'єкта владних повноважень і він не був присутній у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, але його було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо у суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Постанова суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Повний текст постанови складено 17 серпня 2015 року.

Суддя О.В. Царікова