Справа № 817/3373/15
Суддя: Сало А.Б.
Дата ухвалення: 2016-02-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 817/3373/15

18 лютого 2016 р. 17год. 10хв. м. Рівне

Рівненський окружний адміністративний суд у складі колегії суддів - Сало А.Б. (головуючий), суддів Гломба Ю.О. Жуковської Л.А. , за участю секретаря судового засідання Демчук І.М. та сторін і інших осіб, які беруть участь у справі:

позивача: представник ОСОБА_1,

відповідачів: представник Рухер Н.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом

ОСОБА_1
доМіністерства юстиції України Головного територіального управління юстиції у Рівненській області
про визнання бездіяльності протиправною, стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення,
ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до Рівненського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Міністерства юстиції України (далі - відповідач -1), Головного територіального управління юстиції у Рівненській області (відповідач - 2) про визнання протиправною бездіяльність та стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду за період з 04.07.2015 по 18.02.2016 у розмірі 27490,52грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 03.07.2015 Рівненським окружним адміністративним судом прийнято постанову, якою позовні вимоги задоволено частково. Поновлено позивача на посаді заступника начальника Головного управління юстиції у Рівненській області з 15.05.2015. Однак, відповідачем, рішення в частині поновлення на посаді, яке було допущене до негайного виконання, не виконано. У зв'язку із чим, керуючись ст.236 Кодексу законів про працю України, позивач звернувся до суду із вказаним позовом. З врахуванням заяви про уточнення позовних вимог позивач зазначив, що середньоденна заробітна плата становить 331,37 грн., затримка виконання рішення суду складала 160 днів. А тому, сума середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду становить 53 019,20грн. (331,37 грн.*160). Разом з тим, з врахуванням отриманого доходу, різниця заробітку за час затримки виконання рішення суду за період з 04.07.2015 по 18.02.2016 становить 27490,52грн., яку відповідно до вимог чинного законодавства відповідач повинен відшкодувати(а.с.26). В судовому засіданні, під час розгляду справи по суті, позивач з мотивів зазначених в заяві про уточнення позовних вимог, просив позов задовольнити повністю.

Відповідач - 1 та відповідач - 2 проти позову заперечили. В обґрунтування заперечень на адміністративний позов, представник відповідачів зазначив, що рішення суду не було можливості виконати, через відсутність відповідної посади. Крім того, у зв'язку з наявністю обставин, що ускладнюють виконання рішення, державним виконавцем подавалася заява про встановлення способу та порядку виконання судового рішення.

Заслухавши пояснення позивача та представника відповідачів, дослідивши всі докази у справі в їх сукупності, судом встановлено наступне.

Наказом Міністерства юстиції України «Про звільнення ОСОБА_1.» №1520/к від 14.05.2015 ОСОБА_1 звільнено з посади заступника начальника Головного управління юстиції у Рівненській області, у зв'язку зі скороченням посади на підставі п. 1 ч. 1 ст. 40 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України).

Разом з тим, судом встановлено, що постановою Житомирського апеляційного адміністративного суду від 13.10.2015 по справі №817/1665/15 залишено без змін постанову Рівненського окружного адміністративного суду від 03.07.2015 - визнано протиправним та скасовано наказ №1520/к Міністерства юстиції України від 14.05.2015 про звільнення з посади заступника начальника Головного управління юстиції у Рівненській області ОСОБА_1. Поновлено ОСОБА_1 з 15.05.2015 року на посаді заступника начальника Головного управління юстиції у Рівненській області.

На виконання зазначеного судового рішення, 09.07.2015 Рівненським окружним адміністративним судом видано відповідні виконавчі листи про поновлення ОСОБА_1 з 15.05.2015 року на посаді заступника начальника Головного управління юстиції у Рівненській області та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу в розмірі середньомісячної заробітної плати в сумі 5621,58грн.

Таким чином, поновлення позивача на посаді заступника начальника Головного управління юстиції у Рівненській області та стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу за один місяць допущеного до негайного виконання на підставі п.3 ч.1 ст.256 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).

15.09.2015 державним виконавцем відкрито виконавче провадження з виконання відповідного виконавчого листа про поновлення на посаді позивача (а.с.3).

Однак, постанова Рівненського окружного адміністративного суду від 03.07.2015 по справі №817/1665/15 відповідачем не виконана.

У зв'язку з тривалим зволікання по виконанню рішення суду, позивач звернутися до суду з даним адміністративним позовом.

Як зазначає ОСОБА_1 у заяві про уточнення позовних вимог, періодом протягом якого відповідачем було затримано виконання рішення суду становить 160 робочих днів, а саме з 04.07.2015 по 18.02.2016. У зв'язку із чим, позивач просить суд стягнути різницю заробітку за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі в розмірі 27 490,52грн.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.

Так, відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частинами 1, 2, 6 статті 43 Конституції України передбачено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується.

Відповідно до ч. 2 ст. 14 КАС України, постанови та ухвали суду в адміністративних справах, що набрали законної сили, є обов'язковими до виконання на всій території України.

Згідно ч. 1 ст. 255 цього Кодексу постанова або ухвала суду, яка набрала законної сили, є обов'язковою для осіб, які беруть участь у справі, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України.

У відповідності п.3 ч.1 ст.256 КАС України негайно виконуються постанови суду про поновлення на посаді у відносинах публічної служби.

Згідно з ч. 2 ст. 257 цього Кодексу судове рішення, яке набрало законної сили або яке належить виконати негайно, є підставою для його виконання.

Трудові відносини всіх працівників, сприяючи зростанню продуктивності праці, поліпшенню якості роботи, підвищенню ефективності суспільного виробництва і піднесенню на цій основі матеріального і культурного рівня життя трудящих, зміцненню трудової дисципліни і поступовому перетворенню праці на благо суспільства в першу життєву потребу кожної працездатної людини, регулюються Кодексом законів про працю України (далі - КЗпП України).

Законодавство про працю встановлює високий рівень умов праці, всемірну охорону трудових прав працівників.

Згідно із ст. 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв'язку з повідомленням про порушення вимог Закону України «Про запобігання корупції» іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи, але не більш як за один рік.

Рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, прийняте органом, який розглядає трудовий спір, підлягає негайному виконанню.

У відповідності до ст. 236 КЗпП у разі затримки власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки.

Таким чином, підставою для виплати незаконно звільненому працівнику середнього заробітку є затримка власником або уповноваженим ним органом виконання рішення про поновлення на роботі.

Крім того, ст. 236 КЗпП кореспондується з роз'ясненням Пленуму Верховного Суду України від 06.11.1992 за № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» (далі - роз'яснення Пленуму ВСУ від 06.11.1992 № 9) та рішенням Конституційного суду України від 22.02.2012 за № 4-рп/2012 щодо офіційного тлумачення положень ст.ст.233,117, 237-1 КЗпП України, відповідно до яких роботодавець зобов'язаний сплатити незаконно звільненому працівнику як середній заробіток за час вимушеного прогулу, так і середній заробіток за час затримки виконання рішення про поновлення на роботі.

Статтею 237 КЗпП України передбачено, що суд покладає на службову особу, винну в незаконному звільненні або переведенні працівника на іншу роботу, обов'язок покрити шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації у зв'язку з оплатою працівникові часу вимушеного прогулу або часу виконання нижче оплачуваної роботи. Такий обов'язок покладається, якщо звільнення чи переведення здійснено з порушенням закону або якщо власник чи уповноважений ним орган затримав виконання рішення суду про поновлення на роботі.

При цьому, варто звернути увагу на пункт 34 роз'яснення Пленуму ВСУ від 06.11.1992 №9, де зазначається, що рішення про поновлення на роботі вважається виконаним з дня видання власником або уповноваженим ним органом про це наказу.

Разом з тим, у суду відсутні відповідні докази про видання відповідачем відповідного наказу. А тому, суд дійшов висновку про наявність факту затримки виконання рішення суду про поновлення на посаді.

Відповідно до ч. 3 п.32 роз'яснення Пленуму ВСУ від 06.11.1992 № 9, у випадках стягнення на користь працівника середнього заробітку за час вимушеного прогулу в зв'язку з незаконним звільненням або переведенням, відстороненням від роботи - невиконанням рішення про поновлення на роботі, затримкою видачі трудової книжки або розрахунку він визначається за загальними правилами обчислення середнього заробітку, виходячи з заробітку за останні два календарні місяці роботи.

Основним нормативно-правовим актом, що визначає порядок розрахунку заробітної плати за час вимушеного прогулу є Постанова Кабінету Міністрів України № 100 від 08.02.1995 «Про затвердження Порядку розрахунку середньої заробітної плати» (далі - Порядок № 100 від 08.02.1995).

Відповідно до п.2 Порядку № 100 від 08.02.1995 у разі визнання середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата.

Згідно із п.8 розділу 4 вказаного Порядку, де передбачено, що нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Водночас, суд звертає увагу на те, що розрахунок середнього заробітку за час вимушеного прогулу, та розрахунок середнього заробітку за час затримки виконання рішення про поновлення, не відображають суми відрахувань згідно вимог чинного законодавства. Про що робиться відповідна відмітка в рішення суду.

Дані положення кореспондуються із позицією викладеною в п.6 постанови Пленуму Верховного суду України від 24.12.1999 №13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» відповідно до якого, задовольняючи вимоги про оплату праці, суд має навести в рішенні розрахунки, з яких він виходив при визначенні сум, що підлягають стягненню. Оскільки, справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов'язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обов'язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення.

Подібні приписи зазначені також в п.3 Порядку № 100 від 08.02.1995, а саме усі виплати включаються в розрахунок середньої заробітної плати у тому розмірі, в якому вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки, стягнення аліментів тощо, за винятком відрахувань із заробітної плати осіб, засуджених за вироком суду до виправних робіт без позбавлення волі.

Суду необхідно наголосити, що роботодавець зобов'язаний при виконанні судового рішення утримати податки та інші обов'язкові платежі з нарахованих фізичній особі сум. Натомість, суд у випадку задоволення позовних вимог, у резолютивній частині рішення зазначає суми до стягнення без утримання податків та інших обов'язкових платежів.

Як вбачається із змісту заяви про уточнення позовних вимог, періодом протягом якого відповідачем було затримано виконання рішення суду становить 160 робочих днів, а саме з 04.07.2015 по 18.02.2016. Середньоденна заробітна плата складає 331,37грн.

Поряд з цим, позивач підтвердив, що ним отримано дохід за період з 04.07.2015 по 18.02.2016 у розмірі 25 528,68грн., що також стверджується довідками Рівненського районного центру зайнятості від 11.01.2016 №171216-28, від 10.02.2016 №171216-206(а.с.27, 28).

Таким чином, різниця заробітку за час затримки виконання рішення суду становить 27 490,52грн., що й просить стягнути позивач на його користь.

Крім того, суд зазначає, що бездіяльність суб'єкта владних повноважень - це пасивна поведінка суб'єкта владних повноважень, яка може мати вплив на реалізацію прав, свобод та законних інтересів фізичної чи юридичної особи.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що негайного виконання рішення суду про поновлення ОСОБА_1 на роботі не відбулося, тому позовна вимога про визнання протиправною бездіяльність Міністерства юстиції України щодо невиконання рішення суду про поновлення на роботі - підлягає задоволенню.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 КАС України, до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

В силу вимог ч. 3 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім того, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльність суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову, а суд згідно ст. 86 зазначеного Кодексу оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Факт наявності у позивача порушеного права знайшов своє підтвердження в ході судового розгляду, тому позовні вимоги є такими, що підлягають до задоволення.

Підстави застосування ст.94 КАС України у суду відсутні.

Керуючись статтями 160-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов задовольнити.

Визнати протиправною бездіяльність Міністерства юстиції України щодо невиконання рішення суду про поновлення на роботі.

Стягнути з Головного територіального управління юстиції у Рівненській області на користь ОСОБА_1 різницю заробітку за час затримки виконання рішення суду про поновлення на робота за період з 04.07.2015 по 18.02.2016 у розмірі 27 490,52 грн., без урахування суми відрахувань згідно вимог чинного законодавства.

Постанова суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга подається до Житомирського апеляційного адміністративного суду через Рівненський окружний адміністративний суд. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Житомирського апеляційного адміністративного суду.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 КАС України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 КАС України, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Головуючий cуддя Сало А.Б.

Судді Гломб Ю.О.

Жуковська Л.А.