Справа № 808/8713/15
Суддя: Татаринов Дмитро Вікторович
Дата ухвалення: 2016-02-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 лютого 2016 року о/об 12 год. 03 хв.Справа № 808/8713/15 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Татаринова Д.В., при секретарі судового засідання Малої Т.Ю., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «УкрЛан» до Пологівської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС Запорізької області про визнання нечинним та скасування податкового повідомлення-рішення,

за участю представників:

від позивача - Безух А.М.

( діє на підставі довіреності б/н від 01.04.2015);

від відповідача - Харіна К.О.

( діє на підставі довіреності № 4891/Д/10 від 09.09.2015), -

ВСТАНОВИВ:

18 листопада 2015 року до Запорізького окружного адміністративного суду (далі - суд) надійшов адміністративний позов від Товариства з обмеженою відповідальністю «УкрЛан» (далі - позивач) до Пологівської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС Запорізької області (далі - відповідач), в якому позивач просить суд визнати нечинним та скасувати податкове повідомлення-рішення № від 03 серпня 2015 року.

Позов обґрунтовано тим, що податковим повідомленням-рішенням № від 03 серпня 2015 року, прийнятим Пологівською ОДПІ ГУ ДФС Запорізької області позивачу збільшено суму податку на додану вартість на 93195,00 грн. та донараховано штрафних (фінансових) санкцій 46598,00 грн. З таким податковим повідомленням-рішенням позивач незгоден, та вважає його таким, що підлягає скасуванню. Позивач вказує, що оскаржуване податкове повідомлення-рішення прийняте на підставі висновків акту документальної позапланової перевірки Товариства з обмеженою відповідальністю «УкрЛан»від 17 липня 2015 року №519/08-15-22-0113/30796611. Позивач зазначає, що у акті перевірки відповідач посилається на неможливість здійснення позивачем господарських операцій з контрагентом - Фізична особа-підприємець ОСОБА_3. Проте, позивач не згоден з актом перевірки та звертає увагу, що постачання товару від вказаного контрагенту відбулось на підставі договору, накладні, товарно-транспортні накладні оформлені належним чином, розрахунки за придбаний товар проведені у безготівковій формі, податковий кредит оформлено на підставі податкових накладних, зареєстрованих належним чином в ЄРПН, тобто документальне оформлення господарської операції проведено належним чином, а придбаний товар використаний в основному виробництві Товариством з обмеженою відповідальністю «УкрЛан», тобто за цільовим призначенням.

В судовому засіданні 17 лютого 2016 року представник позивача підтримав позовні вимоги та просив суд задовольнити їх у повному обсязі.

Представник відповідача проти позову заперечив з підстав викладених у письмових запереченнях від 15 грудня 2015 року №2401/08-01-10-03, в яких, з посиланням на норми Податкового кодексу України, зазначено, що перевіркою Товариства з обмеженою відповідальністю «УкрЛан» встановлено порушення позивачем пунктів 198.1, 198.2, 198.6 статті 198 Податкового кодексу України. В ході перевірки встановлено, що Товариство з обмеженою відповідальністю «УкрЛан» мав взаємовідносини з Фізична особа-підприємець ОСОБА_3. В запереченнях відповідач посилається на акт перевірки від 17 липня 2015 року №519/08-15-22-0113/30796611, висновки якого ґрунтуються на узагальненій податковій інформації від 24 червня 2015 року щодо непідтвердження господарських операцій Фізичної особи-підприємеця ОСОБА_3 з Товариством з обмеженою відповідальністю «ГРАНАДА ГРУП» за звітний період декларування - березень 2015 року. В запереченнях зазначено, що встановлено відсуність об'єктів оподаткування та неможливість реального здійснення платником податків операцій по ланцюгу постачальник Товариство з обмеженою відповідальністю «ГРАНАДА ГРУП» покупець Фізична особа-підприємець ОСОБА_3 за березень 2015 року. Відповідач вказує, що він як суб'єкт владних повноважень, прийнявши оскаржуане податкове повідомлення-рішення, діяв відповідно до вимог чинного законодавства та у межах наданих органам ДФС прав.

В судовому засіданні 17 лютого 2016 року представник відповідача проти позову заперечив та просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог.

Відповідно до статті 160 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) 17 лютого 2016 року сторонам проголошено вступну та резолютивну частину постанови та оголошено про час виготовлення постанови у повному обсязі.

Розглянувши матеріали справи суд встановив наступні обставини.

Товариство з обмеженою відповідальністю «УкрЛан» зареєстроване як юридична особа 10 лютого 2000 року за адресою: 70544, Запорізька область, Оріхівський район, с. Новопавлівка, вул. Суворова, буд. 7, ідентифікаційний код 30796611.

Відповідно до свідоцтва про реєстрацію сільськогосподарського підприємства як суб'єкта спеціального режиму оподаткування податком на додану вартість №200052807 Товариство з обмеженою відповідальністю «УкрЛан» зареєстроване, як платник податку на додану вартість 15 лютого 2000 року, зареєстроване суб'єктом спеціального режиму оподаткування 01 січня 2009 року, початок дії свідоцтва про реєстрацію сільськогосподарського підприємства як суб'єкта спеціального режиму оподаткування податком на додану вартість 02 липня 2012 року, індивідуальний податковий номер 44.

Оріхівське відділення Пологівської ОДПІ ГУ ДФС Запорізької області надіслало Товариству з обмеженою відповідальністю «УкрЛан» запит про подання інформації та її документального підтвердження від 29 травня 2015 року №102910/08-14-15-013.

Товариством з обмеженою відповідальністю «УкрЛан» надало відповідачу відповідь за вих.№199 від 08 червня 2015 року та запитувані документи.

У період з 06 липня 2015 року по 10 липня 2015 року фахівцями Пологівської ОДПІ ГУ ДФС Запорізької області проведено позапланову виїзну перевірку Товариства з обмеженою відповідальністю «УкрЛан» з питань підтвердження взаємовідносин з Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_3 (ІПН НОМЕР_1) за період з 01 березня 2015 року по 31 березня 2015 року, за результатами якої складено Акт №519/08-15-22-0113/30796611 від 17 липня 2015 року.

У висновках акту перевірки зазначено про порушення позивачем пунктів 198.1, 198.2, 198.6 статті 198 Податкового кодексу України № 2755-VI від 02 грудня 2010 року (зі змінами та доповненнями), в результаті чого занижено податок на додану вартість за березень 2015 року на суму 93 195 грн.

У Акті перевірки №519/08-15-22-0113/30796611 від 17 липня 2015 року зазначено, що «…Перевіркою повноти визначення податкового кредиту за березень 2015 р. встановлено його завищення на суму 93 195 грн. (арк.4 Акту)…В ході перевірки встановлено взаємовідносини Товариства з обмеженою відповідальністю «УкрЛан» з Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_3 на умовах договору поставки №01/1 від 31 січня 2015 року (арк.5 Акту)… враховуючи, що Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_3 не було надано інформації та документального підтвердження щодо наявності виробничих потужностей, які забезпечують зберігання, виробництво або доробку продукції, можна зробити висновок щодо нереальності здійснення операцій щодо поставки макухи соєвої Товариству з обмеженою відповідальністю «УкрЛан» (арк.7 Акту)…Оскільки встановлено нереальність проведення господарських операцій з купівлі «Макухи соєвої» Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_3 Товариством з обмеженою відповідальністю «ГРАНАДА ГРУП», то операції з перепродажу «Макухи соєвої» Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_3 підприємству Товариству з обмеженою відповідальністю «УкрЛан» також є нереальними (арк..9 Акту)…Отже, у зв'язку з не підтвердженням податкового зобов'язання у Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_3, у Товариства з обмеженою відповідальністю «УкрЛан» відсутні підстави для формування податкового кредиту по взаємовідносинам з Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_3. За результатами перевірки не підтверджено реальність здійснення господарських відносин Товариства з обмеженою відповідальністю «УкрЛан» із Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_3 їх вид, обсяг, якість та розрахунки, а саме встановлено відсутність об'єктів оподаткування, та неможливість реального здійснення Товариства з обмеженою відповідальністю «УкрЛан» операцій з Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_3 у березні 2015 року у загальній сумі 559171,20 грн. у т.ч. ПДВ 93195,20 грн.(арк.10 Акту)…».

Позивачем подані заперечення від 24 липня 2015 року до акту перевірки №519/08-15-22-0113/30796611 від 17 липня 2015 року.

Листом від 30 липня 2015 року №3080/10/08-15-22-0113 відповідач надав Товариству з обмеженою відповідальністю «УкрЛан» відповідь, в якій зазначив, що викладені в акті перевірки висновки щодо завищення податкового кредиту з ПДВ на суму 93195 грн. є правомірними, а заперечення Товариства з обмеженою відповідальністю «УкрЛан» необґрунтованими.

На підставі висновків акту перевірки №519/08-15-22-0113/30796611 від 17 липня 2015 року відповідачем 03 серпня 2015 року винесене податкове повідомлення-рішення №, яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість на загальну суму 139 793, 00 грн., у тому числі за основним платежем у розмірі 93 195,00 грн., та за штрафними (фінансовим) санкціями (штрафами) у розмірі 46 598,00 грн.

Товариство з обмеженою відповідальністю «УкрЛан» звернулось до Головного Управління ДФС Запорізької області зі скаргою від 13 серпня 2015 року №286 на податкове повідомлення-рішення № від 03 серпня 2015 року.

Головне Управління ДФС Запорізької області рішенням від 09 жовтня 2015 року №3901/10/08-01-10-04-13 та листом від 16 жовтня 2015 року №3952/10/08-01-10-04-13 «Про внесення змін до рішення Головного управління ДФС у Запорізькій області від 09 жовтня 2015 №3901/10/08-01-10-04-13» залишило без змін податкове повідомлення-рішення № від 03 серпня 2015 року, а скаргу без задоволення.

Товариство з обмеженою відповідальністю «УкрЛан» звернулось до Державної фіскальної служби України зі скаргою від 22 жовтня 2015 року №340 на податкове повідомлення-рішення № від 03 серпня 2015 року, на рішення Головного Управління ДФС Запорізької області від 09 жовтня 2015 року №3901/10/08-01-10-04-13 та лист від 16 жовтня 2015 року №3952/10/08-01-10-04-13.

Державною фіскальною службою України рішенням від 10 листопада 2015 року №23874/6/99-99-10-01-01-25 залишило без змін податкове повідомлення-рішення № від 03 серпня 2015 року, та рішення прийняте за наслідком розгляду первинної скарги (зі змінами), а скаргу - без задоволення.

Не погоджуючись із податковим повідомленням-рішенням № від 03 серпня 2015 року, Товариство з обмеженою відповідальністю «УкрЛан» звернулося з цим адміністративним позовом до суду.

Враховуючи викладене, заслухавши пояснення представників сторін всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, суд вважає податкове повідомлення-рішення, необґрунтованим, та таким, що підлягає скасуванню, виходячи з наступного.

Як встановлено матеріалами справи позивач мав правовідносини з Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_3, оформлені договором поставки №1/02 від 02 лютого 2015 року.

Відповідно до вищезазначеного договору Фізична особа-підприємець ОСОБА_3 - постачальник з одного боку зобов'язаний виготовити та поставити окремими партіями у власність покупцю - Товариству з обмеженою відповідальністю «УкрЛан» макуху соєву, олію соєву (далі - товар), а покупець зобовязується своєчасно й належним чином у порядку та на умовах, визначених договором прийняти та оплатити отриманий товар.

На підтвердження здійснення господарських операцій за договором поставки №1/02 від 02 лютого 2015 року позивачем до суду надано:

- податкові накладні: №4 від 12 березня 2015 року на загальну суму 279774,00 грн., у тому числі ПДВ 46629,00 грн.; №5 від 27 березня 2015 року на загальну суму 279397,20 грн., у тому числі ПДВ 46566,20 грн.;

- видаткові накладні: №5 від 12 березня 2015 року на загальну суму 279774,00 грн., у тому числі ПДВ 46629,00 грн.; №6 від 27 березня 2015 року на загальну суму 279397,20 грн., у тому числі ПДВ 46566,20 грн.;

- товарно-транспортні накладні: №217 від 12 березня 2015 року; №218 від 27 березня 2015 року;

- банківські виписки;

- подорожні листи від 12 березня 2015 року та від 27 березня 2015 року;

Крім того позивачем були надані документи, на підтвердження використання придбаного у Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_3 товару у власному виробництві Товариства з обмеженою відповідальністю «УкрЛан», а саме:

- статистичні відомості «Стан тваринництва» станом на 01 жовтня 2015 року, за 2014 рік;

- журнали-ордери і відомості за березень 2015 року;

- звіт про рух матеріальних цінностей по рахунку за березень 2015 року, квітень 2015 року;

- відомості витрат кормів за березень 2015 року: №1, №2, №3, №4, №5, №6, №7, №8, №9, №10, №11, №12, №13

Відповідачем не було надано рішення суду у цивільній чи господарській справі, вироку суду у кримінальній справі або іншого належного доказу на підтвердження нікчемності правочинів між Товариством з обмеженою відповідальністю «УкрЛан» та Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_3.

Не надано також добутих у визначений процесуальним законодавством спосіб доказів підробки документів або складання фіктивних документів на підтвердження здійснених позивачем господарських операцій. Отже, відповідачем не надано доказів неможливості здійснення реальності операцій між позивачем та його прямим контрагентом - Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_3.

З урахуванням наведеного, відповідачем не спростовано у суді факт реальності господарських операцій, вчинених між позивачем та Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_3.

Відповідачем також не надано до суду ані рішень про анулювання реєстрації платника податку на додану вартість (актів тощо), ані інформації про оскарження такого анулювання свідоцтва та результатів такого оскарження щодо Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3.

Враховуючи викладене, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, суд вважає висновки акту перевірки, на підставі яких прийняті оскаржуване податкове повідомлення-рішення, необґрунтованим, у зв'язку з чим приходить до висновку про протиправність прийнятого податкового повідомлення-рішення виходячи з наступного.

1. Відповідно до статті 2 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» цей Закон поширюється на всіх юридичних осіб, створених відповідно до законодавства України, незалежно від їх організаційно-правових форм і форм власності, а також на представництва іноземних суб'єктів господарської діяльності (далі - підприємства), які зобов'язані вести бухгалтерський облік та подавати фінансову звітність згідно з законодавством.

Згідно з частиною 2 статті 3 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» бухгалтерський облік є обов'язковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.

Одним із основних принципів на яких ґрунтується бухгалтерський облік та фінансова звітність, відповідно до статті 4 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», є принцип превалювання сутності над формою - операції обліковуються відповідно до їх сутності, а не лише виходячи з юридичної форми.

Згідно з статтею 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» господарська операція - це дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов'язань, власному капіталі підприємства.

Таким чином, визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

Аналогічна правова позиція викладена у листах Вищого адміністративного суду України №1936/11/13-11 від 01.11.2011, №742/11/13-11 від 02.06.2011.

Досліджені судом докази доводять наявність змін в активах позивача під час вчинення господарської операції з Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_3.

Виходячи з принципу превалювання сутності над формою, обліку операції відповідно до її сутності, а не лише виходячи з юридичної форми, закріпленого статтею 4 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», постачання Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_3 товарів з урахуванням наявних змін в активах позивача вказують на фактичне здійснення господарської операції поставки товару, яка знайшла відображення у податковому обліку Товариства з обмеженою відповідальністю «УкрЛан».

Як зазначено у частини 1 статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Згідно з пунктом 1.2 «Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку», затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24 травня 1995 року №88, зареєстрованого у Міністерстві юстиції України 05 червня 1995 року за №168/704 (далі - «Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку»), записи в облікових регістрах провадяться на підставі первинних документів.

Відповідно до пункту 2.1 «Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку» первинні документи - це документи, створені у письмовій або електронній формі, що фіксують та підтверджують господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації (власника) на їх проведення.

Надані позивачем до суду докази, документи у сукупності підтверджують фактичне виконання Товариством з обмеженою відповідальністю «УкрЛан» своїх зобов'язань, реальне здійснення господарської операції.

Відповідно до пункту 44.1 статті 44 Податкового кодексу України для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту. У випадках, передбачених статтею 216 Цивільного кодексу України, платниками податків вносяться відповідні зміни до податкової звітності у порядку, визначеному статтею 50 цього Кодексу.

Як з'ясовано судом, позивач веде облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань.

З наданих позивачем документів вбачається використання Товариством з обмеженою відповідальністю «УкрЛан» товарів, отриманих від Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3, у подальшій своїй господарській діяльності.

Отже, досліджені судом первинні документи, регістри бухгалтерського обліку та фінансової звітності, інші документи, пов'язані з обчисленням і сплатою податків підтверджують здійснення господарських операцій позивача з Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_3.

Тобто, документально підтверджено формування Товариством з обмеженою відповідальністю «УкрЛан» податкового кредиту з податку на додану вартість по операціям з Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_3.

2. Щодо реальності вчинених операцій між Товариством з обмеженою відповідальністю «УкрЛан» та Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_3 суд вважає за необхідне зазначити наступне.

В Акті перевірки №519/08-15-22-0113/30796611 від 17 липня 2015 року відповідач посилається та робить висновки на підставі узагальненої податкової інформації від 24 червня 2015 року щодо не підтвердження господарських операцій Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 з Товариством з обмеженою відповідальністю «ГРАНАДА ГРУП» за звітний період декларування - березень 2015 року. У Акті перевірки №519/08-15-22-0113/30796611 зазначено «…враховуючи, що Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_3 не було надано інформації та документального підтвердження щодо наявності виробничих потужностей, які забезпечують зберігання, виробництво або доробку продукції, можна зробити висновок щодо нереальності здійснення операцій щодо поставки макухи соєвої Товариству з обмеженою відповідальністю «УкрЛан» (арк.7 Акту)…Оскільки встановлено нереальність проведення господарських операцій з купівлі «Макухи соєвої» Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_3 Товариству з обмеженою відповідальністю «ГРАНАДА ГРУП», то операції з перепродажу «Макухи соєвої» Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_3 підприємству Товариству з обмеженою відповідальністю «УкрЛан» також є нереальними (арк..9 Акту)…Отже, у зв'язку з не підтвердженням податкового зобов'язання у Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3, у Товариства з обмеженою відповідальністю «УкрЛан» відсутні підстави для формування податкового кредиту по взаємовідносинам з Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_3. За результатами перевірки не підтверджено реальність здійснення господарських відносин Товариства з обмеженою відповідальністю «УкрЛан» із Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_3 їх вид, обсяг, якість та розрахунки, а саме встановлено відсутність об'єктів оподаткування, та неможливість реального здійснення Товариства з обмеженою відповідальністю «УкрЛан» операцій з Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_3 у березні 2015 року у загальній сумі 559171,20 грн. у т.ч. ПДВ 93195,20 грн.(арк.10 Акту)…». У зв'язку з цим податковий орган робить висновок про порушення позивачем пунктів 198.1, 198.2, 198.6 статті 198 Податкового кодексу України № 2755-VI від 02 грудня 2010 року (зі змінами та доповненнями), в результаті чого занижено податок на додану вартість за березень 2015 року на суму 93195 грн.

Однак з цього приводу суд зазначає, що Податковий кодекс України для платників податків не передбачає а ні обов'язок, а ні право вимагати від контрагентів-постачальників будь-яких відомостей достовірності його державної реєстрації як СПД, реєстрації платником податків, «податкових взаємовідносин» з бюджетом, ведення податкового обліку, подання декларацій, тощо.

Як видно з акту перевірки відповідачем досліджені первинні документи, які підтверджують постачання товару від Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3: податкові накладні, видаткові накладні, товарно-транспортні накладні, виписки з банку, що підтверджують переміщення грошових коштів з рахунків платника податку.

Тобто, зазначені документи підтверджують реальність господарських операцій із вказаним контрагентом - фактичне отримання товару Товариством з обмеженою відповідальністю «УкрЛан».

Вказані ж в Акті висновки є суто суб'єктивною думкою державного податкового ревізора-інспектора, оскільки були зроблені за відсутності інформації, яка надається в передбаченому законодавством порядку.

У зв'язку з цим слід зазначити, що одним з основних завдань органів державної податкової служби є здійснення контролю дотримання податкового законодавства і надання роз'яснень законодавства з питань оподаткування платникам податків. Жодним законом не передбачено право органу державної податкової служби самостійно, в позасудовому порядку, визнавати нікчемними (фіктивними) правочини і дані, вказані платником податків в податкових деклараціях.

Суд також вважає за необхідне зазначити, що зміст угоди, укладеної між позивачем та Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_3, не суперечить актам цивільного законодавства, а відповідач не надав доказів, які б підтверджували, що зміст угоди не відповідає дійсним намірам сторін щодо набуття цивільних прав і обов'язків та створення правових наслідків, що обумовлюються цими правочинами.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За вимогами цивільного законодавства існує презумпція правомірності правочину (статті 204 ЦК України). Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Крім того, відповідно до частини 1 статті 207 Господарського кодексу України господарське зобов'язання, що не відповідає вимогам закону, або вчинено з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, або укладено учасниками господарських відносин з порушенням хоча б одним з них господарської компетенції (спеціальної правосуб'єктності), може бути на вимогу однієї із сторін, або відповідного органу державної влади визнано судом недійсним повністю або в частині.

Зазначена норма недійсність господарського зобов'язання пов'язує з наступним: невідповідністю його змісту вимогам закону; наявністю мети, що завідомо суперечить інтересам держави і суспільства; укладенням учасниками господарських відносин з порушенням хоча б одним із них господарської компетенції (спеціальної правосуб'єктності).

Відповідно до статті 228 ЦК України правочин вважається таким, що порушує публічний порядок, якщо він був спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним. Правочин, який порушує публічний порядок, є нікчемним.

Відповідачем не надано доказів, а так само не було встановлено у судовому засіданні фактів порушення конституційних прав чи свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконного володіння ним внаслідок укладання та виконання позивачем та Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_3 правочинів.

Тобто, податковим органом не доведено, а судом також не встановлено, наявності мети, завідомо суперечної інтересам держави і суспільства, а також існування умислу у позивача чи його контрагента, як обов'язкової ознаки для визнання правочину. Хоча факт порушення публічного порядку повинен бути доведеним певними засобами доказування.

Крім того, слід звернути увагу, що відповідно до статті 61 Конституції України юридична відповідальність особи має індивідуальний характер.

Нормативними актами України не передбачена відповідальність юридичної особи за зобов'язаннями іншої юридичної особи, в тому числі за податковими зобов'язаннями.

Суд вважає за необхідне зазначити, що добросовісний платник податків, який в силу покладеного на нього законом обов'язку щодо сплати податків, зборів вступає у зв'язку з цим у відповідні правовідносини з державою, не може нести відповідальність за невиконання чи неналежне виконання такого обов'язку іншими платниками податків.

Акт перевірки податкового органу не містить посилань щодо встановлених порушень стосовно форми та змісту первинних документів, які підтверджують фактичне виконання господарських операцій з постачання товарів.

Висновки податкового органу про нереальність господарських операцій спростовуються наданими позивачем податковою та видатковою накладною, платіжними дорученнями, товарно-транспортною накладною.

Отже, зазначені обставини не можуть бути підставами для позбавлення позивача права на формування податкового кредиту та позбавлення права бюджетного відшкодування.

Як зазначено у підпункті 14.1.181 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України, податковий кредит - це сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Згідно з підпунктом 14.1.191 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України постачання товарів - це будь-яка передача права на розпоряджання товарами як власник, у тому числі продаж, обмін чи дарування такого товару, а також постачання товарів за рішенням суду.

Господарська діяльність - це діяльність особи, що пов'язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами (підпункт 14.1.36 пункту14.1 статті 14 Податкового кодексу України).

За приписами пункту 198.1 статті 198 Податкового кодексу України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з:

а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг;

б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності);

в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України;

г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.

Згідно з пунктом 198.2 статті 198 Податкового кодексу України (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг. […] Для товарів/послуг, постачання (придбання) яких контролюється приладами обліку, факт постачання (придбання) таких товарів/послуг засвідчується даними обліку.

Відповідно до пункту 198.3 статті 198 Податкового кодексу України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку. Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Як зазначено у пункті 198.6 статті 198 Податкового кодексу України, не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу. У разі коли на момент перевірки платника податку органом державної податкової служби суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними цим пунктом документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу. У разі якщо платник податку не включив у відповідному звітному періоді до податкового кредиту суму податку на додану вартість на підставі отриманих податкових накладних, таке право зберігається за ним протягом 365 календарних днів з дати складання податкової накладної.

Сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов'язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду (пункт 200.1 статті 200 Податкового кодексу України).

Як зазначено у пункті 200.2 статті 200 Податкового кодексу України, при позитивному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума підлягає сплаті (перерахуванню) до бюджету у строки, встановлені цим розділом.

Відповідно до пункту 201.4 статті 201 Податкового кодексу України (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) податкова накладна складається у двох примірниках у день виникнення податкових зобов'язань продавця. Один примірник видається покупцю, а другий залишається у продавця. У разі складання податкової накладної у паперовому вигляді покупцю видається оригінал, а копія залишається у продавця.

У пункті 201.6 статті 201 Податкового кодексу України (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) зазначено, що податкова накладна є податковим документом і одночасно відображається у податкових зобов'язаннях і реєстрі виданих податкових накладних продавця та реєстрі отриманих податкових накладних покупця. Контролюючі органи за даними реєстрів виданих та отриманих податкових накладних, наданих в електронному вигляді, повідомляють платника податку про наявність у такому реєстрі розбіжностей з даними контрагентів. При цьому платник податку протягом 10 днів після отримання такого повідомлення має право уточнити податкові зобов'язання без застосування штрафних санкцій, передбачених розділом II цього Кодексу.

Як передбачено пунктом 201.8. статті 201 Податкового кодексу України, право на нарахування податку та складання податкових накладних надається виключно особам, зареєстрованим як платники податку в порядку, передбаченому статтею 183 цього Кодексу.

У пункті 188.1 статті 188 Податкового кодексу України зазначено, що база оподаткування операцій з постачання товарів/послуг визначається виходячи з їх договірної вартості (у разі здійснення контрольованих операцій - не нижче звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу) з урахуванням загальнодержавних податків та зборів (крім збору на обов'язкове державне пенсійне страхування, що справляється з вартості послуг стільникового рухомого зв'язку, податку на додану вартість та акцизного податку на спирт етиловий, що використовується виробниками - суб'єктами господарювання для виробництва лікарських засобів, у тому числі компонентів крові і вироблених з них препаратів (крім лікарських засобів у вигляді бальзамів та еліксирів).

Відповідно до пункту 185.1 статті 185 Податкового кодексу України об'єктом оподаткування є операції платників податку з: а) постачання товарів, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу, у тому числі операції з передачі права власності на об'єкти застави позичальнику (кредитору), на товари, що передаються на умовах товарного кредиту, а також з передачі об'єкта фінансового лізингу в користування лізингоотримувачу/орендарю; б) постачання послуг, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу; […].

Згідно з пунктом 187.1 статті 187 Податкового кодексу України датою виникнення податкових зобов'язань з постачання товарів/послуг вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше: а) дата зарахування коштів від покупця/замовника на банківський рахунок платника податку як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню, а в разі постачання товарів/послуг за готівку - дата оприбуткування коштів у касі платника податку, а в разі відсутності такої - дата інкасації готівки у банківській установі, що обслуговує платника податку; б) дата відвантаження товарів, а в разі експорту товарів - дата оформлення митної декларації, що засвідчує факт перетинання митного кордону України, оформлена відповідно до вимог митного законодавства, а для послуг - дата оформлення документа, що засвідчує факт постачання послуг платником податку. За операціями з виконання підрядних будівельних робіт суб'єкти підприємницької діяльності можуть застосовувати касовий метод податкового обліку відповідно до підпункту14.1.266 пункту 14.1 статті 14 цього Кодексу.

Досліджені судом податкові накладні виписані Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_3 з урахуванням інших документів, обставин здійснених позивачем операцій надають право Товариству з обмеженою відповідальністю «УкрЛан» на формування податкового кредиту.

Відповідачем не надано до суду доказів про те, що підприємницька діяльність Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 припинена або у нього анульовано Свідоцтво про реєстрацію платника податку на додану вартість - на день виписки податкових накладних за операціями з постачання товарів, робіт/послуг Товариством з обмеженою відповідальністю «УкрЛан».

Тобто, відповідачем не спростовано можливість виписувати Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_3 податкових накладних.

У той же час, позивачем надано до суду податкові накладні, виписані Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_3 та докази товарності операцій (реальності настання наслідків), результатів господарської діяльності вказаних юридичних осіб.

Наведені обставини спростовують факт завищення Товариством з обмеженою відповідальністю «УкрЛан» податку на додану вартість у березні 2015 року у загальній сумі 559 171,20 грн. у т.ч. ПДВ 93 195,20 грн., як це зазначено в акті перевірки №519/08-15-22-0113/30796611 від 17 липня 2015 року.

З урахуванням зазначеного, досліджених документів, суд прийшов до висновку, що відповідачем не доведено порушення Товариством з обмеженою відповідальністю «УкрЛан» податкового законодавства України, як то зазначено в Акті перевірки №519/08-15-22-0113/30796611 від 17 липня 2015 року.

Отже, нарахування податкового зобов'язання, застосування відповідачем штрафних (фінансових) санкцій до позивача є необґрунтованим.

З урахуванням приписів частини 3 статті 2 КАС України суд оцінивши докази, які є у справі, в їх сукупності приходить до висновку, що податкове повідомлення-рішення № від 03 серпня 2015 року, прийняте відповідачем необґрунтовано, без урахування всіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, не розсудливо, а отже є не правомірним і підлягає скасуванню.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Як зазначено у частині 6 статті 19 Господарського кодексу України, органи державної влади і посадові особи зобов'язані здійснювати інспектування та перевірки діяльності суб'єктів господарювання неупереджено, об'єктивно і оперативно, дотримуючись вимог законодавства, поважаючи права і законні інтереси суб'єктів господарювання.

Згідно з частиною 1 статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Частиною 3 статті 2 КАС України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:

1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України;

2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано;

3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії);

4) безсторонньо (неупереджено);

5) добросовісно;

6) розсудливо;

7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації;

8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія);

9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення;

10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно частиною 1 статті 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Відповідно до частини 2 статті 71 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Отже, з урахуванням вище викладеного, виходячи з заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд оцінивши докази, які є у справі, в їх сукупності дійшов висновку, що відповідачем не доведено законність та обґрунтованість оскаржуваного податкового повідомлення-рішення № від 03 серпня 2015 року, докази позивача не спростовані, тому з огляду на викладене, суд вважає, що позовні вимоги є доведеними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі.

Суд вважає, що позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «УкрЛан» підлягають задоволенню. Доводи відповідача не приймаються судом до уваги виходячи з вище зазначеного.

Відповідно до частини 1 статті 94 КАС України (в редакції, чинній на момент винесення судового рішення) якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Оскільки суб'єктом владних повноважень у справі була Пологівська об'єднана державна податкова інспекція Головного управління ДФС Запорізької області, то саме з бюджетних асигнувань цього органу повинні бути присуджені судові витрати позивачу, документально підтверджені Платіжним дорученням №4659 від 17 листопада 2015 року про сплату 17 листопада 2015 року судового збору у сумі 2096,89 грн.

Враховуючи вищезазначене, та керуючись статтями 2, 4, 7 - 12, 14, 71, 86, 94, 158 - 163, 167 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю «УкрЛан» - задовольнити.

Визнати нечинним та скасувати податкове повідомлення-рішення № від 03 серпня 2015 року.

Присудити на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «УкрЛан» з бюджетних асигнувань Пологівської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС Запорізької області судові витрати у сумі 2096 грн. 89 коп. (дві тисячі дев'яносто шість гривень 89 копійок).

Постанова набирає законної сили відповідно до частини 1 статті 254 КАС України та може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції протягом десяти днів за правилами встановленими статтями 185-186 КАС України.

Суддя Д.В. Татаринов