Справа № 813/7410/14
Суддя: Старунський Дмитро Миколайович
Дата ухвалення: 2016-03-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 березня 2016 р. Справа № 876/1434/15

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Старунського Д.М.,

суддів Багрія В.М., Рибачука А.І.,

за участю секретаря судового засідання Лемцьо І.В.,

представника відповідача Шиби А.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові апеляційну скаргу Городоцької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Львівській області на постанову Львівського кружного адміністративного суду від 05 січня 2015 року у справі за позовом суб'єкта підприємницької діяльності-фізичної особи ОСОБА_2 до Городоцької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Львівській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,

в с т а н о в и в:

СПД-ФО ОСОБА_2 03.08.2012 року звернувся в суд з адміністративним позовом до Городоцької ОДПІ ГУ Міндоходів у Львівській області, в якому просив визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення № від 31.07.2012 року, яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з ПДВ у розмірі 31759,00 грн., в тому числі за основним платежем 211729,00 грн. та за штрафними санкціями 105865,00 грн.

Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 05 січня 2015 року адміністративний позов задоволено повністю. Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення Городоцької міжрайонної державної податкової інспекції Львівської області Державної податкової служби № від 31.07.2012 року.

Не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції Городоцька ОДПІ ГУ Міндоходів у Львівській області оскаржила його в апеляційному порядку. В апеляційній скарзі просить рішення суду першої інстанції скасувати і прийняти нове рішення, яким в задоволенні адміністративного позову відмовити повністю, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Апелянт зазначає, що враховуючи право лізингодавця самостійно здійснювати повернення предметів лізингу від лізингоотримувачів та особливості як документального оформлення такого повернення, так і оподаткування операцій з передачі та повернення предметів лізингу, акт вилучення предмета лізингу за підписом лізингодавця або акт вилучення у боржника предметів за формою, передбаченою "Інструкцією про проведення виконавчих дій", затвердженою наказом Міністерства юстиції України №74/5 від 15.12.1999р. (далі - Інструкція), можуть вважатися документами, що підтверджують факт сплати податку, за умови, що такі акти містять інформацію про ПДВ, розрахований виходячи з вартості вилученого предмета лізингу. Вважає, що судом першої інстанції не взято до уваги акти вилучення транспортних засобів.

Представник відповідача у судовому засіданні вимоги апеляційної скарги підтримав та просив її без задовольнити.

Позивач в судове засідання не прибув, про дату, час і місце апеляційного розгляду був повідомлений належним чином, тому колегія суддів, у відповідності до ч. 4 ст. 196 КАС України, вважає за можливе розглядати справу за його відсутності.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до переконання про те, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та матеріалами справи підтверджується, що Городоцькою ОДПІ проведено камеральну перевірку даних, задекларованих СПД-ФО ОСОБА_2 у податковій звітності з податку на додану вартість, результати якої відображені в Акті № 287/17/НОМЕР_2 від 23.07.2012 р.

Перевіркою встановлено порушення позивачем вимог п. 185.1 ст. 185, п. 187.6 ст. 187, п. 201.10 ст. 201 Податкового кодексу України (далі - ПК України) в результаті чого занижено суму податкових зобов'язань з ПДВ за квітень 2012 року на суму 211728,80 грн., що призвело до заниження позитивного значення різниці між сумою податкового зобов'язання і сумою податкового кредиту в цьому розмірі.

31.07.2012 р. відповідачем на підставі вказаного Акта прийнято податкове повідомлення-рішення форми "Р" № про збільшення суми грошового зобов'язання з ПДВ у розмірі 317594 грн. (основний платіж - 211729 грн., штрафні (фінансові) санкції - 105865 грн.

Задовольняючи адміністративний позов, суд першої інстанції виходив з протиправності винесеного податкового повідомлення-рішення від 31.07.2012 року за №.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, так як він відповідає правильно встановленим обставинам справи та нормам чинного законодавства з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 1 Закону України "Про фінансовий лізинг" (далі - Закон) за договором фінансового лізингу (далі - договір лізингу) лізингодавець зобов'язується набути у власність річ у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов і передати її у користування лізингоодержувачу на визначений строк не менше одного року за встановлену плату (лізингові платежі).

Відповідно до ч. 2 ст. 7 Закону лізингодавець має право відмовитись від договору лізингу та вимагати повернення предмета лізингу від лізингоодержувача у безспірному порядку на підставі виконавчого напису нотаріуса, якщо лізингоодержувач не сплатив лізинговий платіж частково або у повному обсязі та прострочення сплати становить більше 30 днів. Стягнення за виконавчим написом нотаріуса провадиться в порядку, встановленому Законом України "Про виконавче провадження".

Судом встановлено, що між СПД-ФО ОСОБА_2 та Товариством з обмеженою відповідальністю "Райффайзен Лізинг Аваль" 29.07.2008 р. укладено договори фінансового лізингу (об'єкт фінансового лізингу - сідлові тягачі DAF FT105XF460SC, 2008 року випуску, 3 одиниці, кузови/шасі №№XLRTE47MS0E818815, XLRTE47MS0E825940, XLRTE47MS0E819281).

16.02.2012 р. приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кондратенко М.І. були вчинені виконавчі написи №№ 317, 318, 320 про повернення СПД-ФО ОСОБА_2 на користь ТОВ "Райффайзен Лізинг Аваль" об'єктів фінансового лізингу у зв'язку із невиплатою в строк (згідно узгодженого графіку) лізингових платежів. При цьому, згідно з вказаними виконавчими написами, загальна первинна вартість кожного предмета фінансового лізингу, що був переданий в користування на умовах фінансового лізингу, становить 732898,79 грн., а вартість предмета лізингу, що підлягала відшкодуванню становила 112465,28 грн.

На підставі заяв ТОВ "Райффайзен Лізинг Аваль" про примусове виконання виконавчих написів від 22.02.2012 р. Відділом державної виконавчої служби Оболонського районного управління юстиції у м. Києві (далі - ВДВС) 23.02.2012 р. були винесені постанови про відкриття виконавчих проваджень.

Крім того, 23.02.2012 р. ВДВС були винесені постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження - об'єктів фінансового лізингу.

В матеріалах справи наявні акти державного виконавця від 02.04.2012 р. про повернення об'єктів фінансового лізингу (наданих ДПІ та отриманих відповідачем з окружної Державної податкової служби - Центрального офісу з обслуговування великих платників податків Державної податкової служби у м. Києві). Вказані в них сідлові тягачі передані представнику ТОВ "Райффайзен Лізинг Аваль".

При цьому, в цих актах вказано вартість повернутих предметів - сідлових тягачів кузов № НОМЕР_3 - 429074,99 грн., НОМЕР_4 - 412223,05 грн., НОМЕР_5 - 429074,99 грн., та ПДВ відповідно - 71512,50 грн., 68703,84 грн. та 71512,50 грн.

В матеріалах справи наявні акти державного виконавця з яких видно, що вони не містять вказівки про вартість вилучених об'єктів фінансового лізингу та суму ПДВ, що включається в цю вартість.

Відповідно до ст.ст. 75, 76, 78 ПК України органи державної податкової служби мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

Камеральною вважається перевірка, яка проводиться у приміщенні органу державної податкової служби виключно на підставі даних, зазначених у податкових деклараціях (розрахунках) платника податків.

Документальною перевіркою вважається перевірка, предметом якої є своєчасність, достовірність, повнота нарахування та сплати усіх передбачених цим Кодексом податків та зборів, та яка проводиться на підставі податкових декларацій (розрахунків), фінансової, статистичної та іншої звітності, регістрів податкового та бухгалтерського обліку, ведення яких передбачено законом, первинних документів, які використовуються в бухгалтерському та податковому обліку і пов'язані з нарахуванням і сплатою податків та зборів, виконанням вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на органи державної податкової служби, а також отриманих в установленому законодавством порядку органом державної податкової служби документів та податкової інформації, у тому числі за результатами перевірок інших платників податків.

Згідно з п. 78.1.9 ст. 79 ПК України у випадку, коли щодо платника податку подано скаргу про ненадання таким платником податків податкової накладної покупцю або про порушення правил заповнення податкової накладної у разі ненадання таким платником податків пояснень та документального підтвердження на письмовий запит органу державної податкової служби протягом десяти робочих днів з дня його отримання, - податковий орган проводить документальну позапланову перевірку.

Як встановлено судом, 20.06.2012 року на свій запит від 18.06.2012 року Городоцька ДПІ отримала відповідь від ФОП ОСОБА_2 та повинна була призначити документальну позапланову перевірку.

Проте, в порушення п. 78.1.9 ст.79 ПК України, судом встановлено, що перевірка була камеральною, тобто мала проводитись виключно по документах податкової звітності.

Разом з тим, податковий орган під час такої перевірки брав до уваги не лише дані податкової звітності позивача, як передбачає Закон, а й копії документів, наданих Центральним офісом з обслуговування великих платників податків ДПС у м. Києві (акти державного виконавця від 02.04.2012 р., згідно з якими загальна вартість об'єктів фінансового лізингу складає 1270373,03 грн., в т.ч. ПДВ - 211728,84 грн.).

Отже, податковий орган провів перевірку, що одночасно має ознаки як камеральної так і документальної, що свідчить про протиправність порядку проведення перевірок.

При цьому, постановами окружного адміністративного суду м. Києва від 14.05.2012 р. у справі №2а-4848/12/2670, від 24.04.2012 р. у справі №2а-4481/12/2670 та від 15.05.2012 р. у справі №2а-4479/12/2670, залишеними без змін ухвалами Київського апеляційного адміністративного суду, визнано протиправними та скасовано постанови ВДВС про відкриття виконавчих проваджень, в межах яких відбулось повернення транспортних засобів.

Відповідно до п. 185.1 ст. 185 Податкового кодексу України (далі - ПК України) операції платника податків з передачі об'єкта фінансового лізингу в користування лізингоотримувачу (орендарю) є об'єктом оподаткування ПДВ.

Згідно з п. 187.6 ст. 187 ПК України датою виникнення податкових зобов'язань орендодавця (лізингодавця) для операцій фінансової оренди (лізингу) є дата фактичної передачі об'єкта фінансової оренди у користування орендарю (лізингоотримувачу).

Відповідно до пп. 196.1.2 п. 196.1 ст. 196 ПК України не є об'єктом оподаткування ПДВ операції з передачі майна у лізинг (оренду), крім переданого у фінансовий лізинг. З наведеного випливає, що операція з повернення об'єкта фінансового лізингу з метою оподаткування ПДВ для сторін такого правочину є об'єктом оподаткування та оподатковується ПДВ у загальновстановленому порядку.

Згідно з абз. 1 пп. 196.1.2 п. 196.1 ст. 196 ПК України не є об'єктом оподаткування ПДВ операції з передачі майна у схов (відповідальне зберігання), у концесію, а також у лізинг (оренду), крім передачі у фінансовий лізинг.

Враховуючи наведене, колегія суддів зазначає, що повернення об'єкта фінансового лізингу (вилучення лізингодавцем предметів фінансового лізингу у випадку розірвання договору фінансового лізингу до моменту закінчення його дії (у тому числі і через несплату лізингових платежів) з метою оподаткування ПДВ для лізингоотримувача є об'єктом оподаткування і оподатковується таким податком у загальному порядку.

Разом з тим, суд першої інстанції вірно зазначив, що вказані вище акти державного виконавця від 02.04.2012 р. про повернення ТОВ "Райффайзен Лізинг Аваль" від СПД-ФО ОСОБА_2 об'єктів фінансового лізингу не можуть бути єдиними та достатніми документами, на підставі яких може бути визначений позивачу розмір грошових зобов'язань по податку на додану вартість. При цьому, вказані акти, як встановлено судом, мають ознаки сумнівності, оскільки містять дописки щодо вартості об'єкта фінансового лізингу та суми ПДВ. В акті перевірки від 23.07.2012 р. відсутній опис господарських відносин, які існували між позивачем та ТОВ "Райффайзен Лізинг Аваль" та виклад порушень податкового законодавства, допущених позивачем, є не чітким, що також враховується судом.

Окрім цього, колегія судді бере до уваги те, що ТзОВ «Райффайзен Лізинг Аваль» зверталось до Господарського суду Львівської області з позовом про стягнення з СПД-ФО ОСОБА_2 вартості предмету лізингу, однак у задоволенні вказаних позовів відмовлено.

При цьому, як вірно зазначено судом першої інстанції, заявлені до стягнення суми вартості предмету лізингу відрізнялися від тих, які вказані у актах державного виконавця. Судові рішення Господарського суду Львівської області набрали законної сили. Вказані обставини також підтверджують необґрунтованість розміру донарахованих спірним податковим повідомленням-рішенням грошових зобов'язань.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що висновки податкового органу, викладені в акті перевірки № № 287/17/НОМЕР_2 від 23.07.2012 р про порушення позивачем норм Податкового кодексу України є необґрунтованими та не знайшли свого підтвердження зібраними у справі належними та допустимими доказами.

Відповідно до ст. 71 КАС України - кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову - без змін, якщо визнає що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Підсумовуючи вищенаведене, колегія суддів переконана, що суд першої інстанції, вирішуючи даний спір, правильно встановив фактичні обставини справи та ухвалив законне і обґрунтоване рішення з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, а тому така задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 160 ч.3 , 195, 196, 198 п. 1, 200, 205 ч. 1 п. 1, 206, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

у х в а л и в:

Апеляційну скаргу Городоцької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндходів у Львівській області залишити без задоволення, а постанову Львівського кружного адміністративного суду від 05 січня 2015 року у справі №813/7410/14 - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення.

На ухвалу може бути подано касаційну скаргу безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів після набрання нею законної сили, а в разі складання ухвали в повному обсязі відповідно до статті 160 КАС України - з дня складання ухвали в повному обсязі.

Головуючий суддя Д.М. Старунський

Судді В.М. Багрій

А.І. Рибачук

Ухвала у повному обсязі складена 15.03.2016 року.