Справа № 810/2927/15
Суддя: Василенко Я.М.
Дата ухвалення: 2016-03-01 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 810/2927/15 Головуючий у 1-й інстанції: Панова Г.В. Суддя-доповідач: Василенко Я.М.
У Х В А Л А

Іменем України

01 березня 2016 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого Василенка Я.М.,

суддів Кузьменка В.В., Шурка О.І.,

при секретарі Зубрицькому Д.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Білоцерківської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області на постанову Київського окружного адміністративного суду від 11.11.2015 у справі за адміністративним позовом Сільськогосподарського виробничого кооперативу «Розаліївський» до Білоцерківської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області про визнання нечинним та скасування податкового повідомлення-рішення,-

В С Т А Н О В И В:

Сільськогосподарський виробничий кооператив «Розаліївський» звернувся до суду першої інстанції з позовом, в якому просив: визнати нечинним та скасувати податкове повідомлення-рішення Білоцерківської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області 05.02.2015 № /142.

Постановою Київського окружного адміністративного суду від 11.11.2015 позов задоволено.

Не погоджуючись з вищезазначеним рішенням відповідач звернувся із апеляційною скаргою, в якій просить скасувати оскаржувану постанову, як таку, що постановлена із порушенням норм матеріального і процесуального права, та ухвалити нову постанову, якою у задоволені позову відмовити.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників судового процесу, які з'явились у судове засідання, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи у період з 12.12.2014 по 31.12.2014 у зв'язку із отриманням постанови старшого слідчого відділу Білоцерківського МВ ГУ МВС України у Київській області старшого лейтенанта міліції Шевченка І.В. про призначення документальної позапланової виїзної перевірки СВК «Розаліївський» від 18.09.2014, відповідно до п.п. 20.1.4 п. 20.1 ст. 20, п.п. 75.1.2 п. 75.1 ст. 75, п.п. 78.1.11 п. 78.1 ст. 78 Податкового кодексу України та наказу Білоцерківської ОДПІ ГУ Міндоходів у Київській області від 11.12.2014 № 1643, відповідачем проведена документальна позапланова виїзна перевірка СВК «Розаліївський» з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.04.2012 по 31.10.2014, та іншого законодавства за період з 01.04.2012 по 31.10.2014.

За результатом вказаної перевірки відповідачем складено акт № 14/10-02/03755383/2 від 14.01.2015, в якому встановлено порушення СВК «Розаліївський» п. 198.3 ст. 198, п. 209.2, п. 209.6 ст. 209, п. 301.1 ст. 301 Податкокового кодексу України , п. 4 Постанови КМ України від 12.01.2011 № 11 «Про затвердження порядку акумулювання сільськогосподарськими підприємствами сум податку на додану вартість на спеціальних рахунках, відкритих у банках та/або органах, які здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів», в результаті чого підприємством занижено податок на додану вартість всього у сумі 1751340,00 грн., в т.ч. за травень 2012 року на 5792,00 грн., за червень 2012 на 96930,00 грн, за липень 2012 року на суму 307557,00 грн., за серпень 2012 року на 100662 грн., за вересень 2012 року на 215342,00 грн., за жовтень 2012 року на 135143,00 грн., за листопад 2012 орку на 256078,00 грн., за грудень 2012 року на 552294,00 грн., за березень 2014 року на 71726,00 грн., за квітень 2014 року на 568,00 грн., за травень 2014 року на 9248,00 грн.

На підставі акту перевірки відповідачем було прийнято податкове повідомлення-рішення від 05.02.2015 № /142, яким позивачу визначена сума грошового зобов'язання з податку на додану вартість за основним платежем у розмірі 1 751 340,00 грн. та штрафна (фінансова) санкції у розмірі 875 670,00 грн.

Суд першої інстанції мотивував своє рішення тим, що позивач є сільськогосподарським товаровиробником та платником фіксованого сільськогосподарського податку, на якого поширюється спеціальний режим оподаткування, а оскільки господарські операції позивача з контрагентом підтверджені первинною документацією, то вони були реальними, у зв'язку з чим є підстави для скасування спірного податкового повідомлення-рішення.

Апелянт у своїй скарзі зазначає, що позивач не може вважатися сільськогосподарським товаровиробником та платником фіксованого сільськогосподарського податку, тому повинен сплачувати податок на додану вартість на загальних підставах, з тих підстав, що договір оренди цілісного майнового комплексу з правом викупу від 16.06.2009 суперечить нормам чинного законодавства та визнаний нікчемним на підставі рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 13.06.2014.

Колегія суддів погоджується з рішенням суду першої інстанції та вважає доводи апелянта безпідставними, враховуючи наступне.

Як вбачається з матеріалів справи позивач перебуває на податковому обліку в Білоцерківській об`єднаній державній податковій інспекції. Відповідно до виписки з ЄДРПОУ (а.с. 102) основним видом економічної діяльності позивача є вирощування зернових культур (крім рису), бобових культур і насіння олійних культур. Крім того, відповідно до витягу № 0085 (а.с.103) позивач здійснює надання послуг у рослинництві, надання послуг у тваринництві, обробку чи переробку продукції, одержаної в результаті діяльності платника податку у сфері сільського і лісового господарства, розведення великої рогатої худоби тощо.

За період з 01.04.2012 по 31.10.2014 СВК «Розаліївський» проводив господарські операції з ТДВ «Узинський цукровий комбінат».

На підтвердження цих операцій позивач надав видаткову накладну від 11.03.2014 № 142 на придбання вапна негашеного на загальну суму 489250,00 грн., податкову накладну від 11.03.2014 № 16, облікові листи тракториста-машиніста, дорожній листок трактора.

Для підтвердження необхідності внесення вапна негашеного «під кукурудзу на силос» на адресу податкового органу надано Еколого-агрохімічні паспорти земельних ділянок 1 та 2, відповідно до яких земельна ділянка 2 має кислотність обміну, pH сольова 6,2, земельна ділянка 1 має кислотність обміну, pH сольова 7,02.

Пунктом 209.6 ст. 209 Податковго кодексу України визначено, що сільськогосподарським вважається підприємство, основною діяльністю якого є постачання вироблених (наданих) ним сільськогосподарських товарів (послуг) на власних або орендованих основних фондах, а також на давальницьких умовах, в якій питома вага вартості сільськогосподарських товарів/послуг становить не менш як 75 відсотків вартості всіх товарів/послуг, поставлених протягом попередніх 12 послідовних звітних податкових періодів сукупно.

Відповідно до п. 209.2 ст. 209 Податкового кодексу України згідно із спеціальним режимом оподаткування сума податку на додану вартість, нарахована сільськогосподарським підприємством на вартість поставлених ним сільськогосподарських товарів/послуг, не підлягає сплаті до бюджету та повністю залишається в розпорядженні такого сільськогосподарського підприємства для відшкодування суми податку, сплаченої (нарахованої) постачальнику на вартість виробничих факторів, за рахунок яких сформовано податковий кредит, а за наявності залишку такої суми податку - для інших виробничих цілей. Зазначені суми податку на додану вартість акумулюються сільськогосподарськими підприємствами на спеціальних рахунках, відкритих в установах банків та/або в органах, які здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів у порядку, затвердженому Кабінетом Міністрів України.

Пунктом 301.1 ст. 301 цього Кодексу встановлено, що платниками фіксованого сільськогосподарського податку з урахуванням обмежень, встановлених пунктом 301.6 цієї статті, можуть бути сільськогосподарські товаровиробники, у яких частка сільськогосподарського товаровиробництва за попередній податковий (звітний) рік дорівнює або перевищує 75 відсотків.

Як вбачається з акту перевірки податковий орган дійшов висновку про те, що позивач не може вважатися сільськогосподарським товаровиробником та платником фіксованого сільськогосподарського податку, а тому повинен сплачувати податок на додану вартість на загальних підставах, з тих підстав, що договір оренди цілісного майнового комплексу з правом викупу від 16.06.2009 суперечить нормам чинного законодавства та визнаний нікчемним на підставі рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 13.06.2014.

Однак, колегія суддів звертає увагу, що рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 13.06.2014 у справі за позовом ОСОБА_3 до СВК «Розаліївський» та ОСОБА_4 про встановлення нікчемності правочину було скасовано ухвалою Вищого спеціалізованого суду України від 17.12.2014, а справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції. Отже, посилання податкового органу на вказане рішення в акті перевірки є безпідставним, з огляду на те, що воно було скасовано, і про це також зазначає сам відповідач в тексті акту перевірки.

При цьому, у подальшому, при новому розгляді справи, ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду від 03.03.2015 справу за позовом ОСОБА_3 до СВК «Розаліївський» та ОСОБА_4 про встановлення нікчемності правочину залишено без розгляду. З наданої суду копії цієї ухвали вбачається, що вказана ухвала набрала законної сили.

В свою чергу, посилання відповідача на те, що в ухвалі Вищого спеціалізованого суду України від 17.12.2014 зазначено, що матеріали справи не містять правовстановлюючих документів на цілісний майновий комплекс та відомостей про склад майна, яке передано в оренду, не приймаються судом до уваги, оскільки такі висновки суду наведені в ухвалі на обгрунтуваня мотивів для повернення справи на новий розгляд, і не свідчать про те, що договір оренди є нікчемним.

Статус позивача як платника єдиного податку сільськогосподарського товаровиробника не анульовано, що підтверджується даними довідки від 16.09.2015 № 15405/152 про набуття (підтвердження) статусу платника єдиного сільськогосподарського товаровиробника, яка підписана посадовою особою податкового органу та скріплена печаткою, а тому висновки відповідача відносно того, що підприємство не може вважатися сільськогосподарським товаровиробником та платником фіксованого сільськогоподарського податку є безпідставними.

Стосовно доводів апелянта про порушення позивачем вимог п. 198.3 ст. 198 Податкового кодексу України відносно безпідставного віднесення до складу податкового кредиту суми ПДВ з вартості придбаного вапна, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно з п. 198.1 ст.198 ПК України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з: придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг;придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.

Відповідно до п. 198.2 ст.198 ПК України датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Згідно з до п. 199.1 ст.199 ПК України у разі якщо придбані та/або виготовлені товари/послуги частково використовуються в оподатковуваних операціях, а частково - ні, до сум податку, які платник має право віднести до податкового кредиту, включається та частка сплаченого (нарахованого) податку під час їх придбання або виготовлення, яка відповідає частці використання таких товарів/послуг в оподатковуваних операціях.

Колегія суддів зазначає, що відповідно до п.198.6 ст. 198 ПК України не підлягають включенню до складу податкового кредиту суми сплаченого (нарахованого) податку у зв'язку з придбанням товарів (послуг), не підтверджені податковими накладними чи митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з підпунктом 7.2.6 цього пункту).

Законом України «Про бухгалтерський обік та фінансову звітність в Україні» передбачено, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій.

Таким чином, враховуючи викладені законодавчі норми, для підтвердження включення до складу податкового кредиту сум податку, сплачених у складі ціни за придбаний товар (роботи, послуги), необхідні первинні документи (податкові накладні, видаткові накладні, акти здачі-прийняття товару тощо), оформлені відповідно до вимог Закону України «Про бухгалтерській облік та фінансову звітність в Україні».

Закон України «Про бухгалтерській облік та фінансову звітність в Україні» (далі - Закон) поширюється на всіх юридичних осіб, створених відповідно до законодавства України, незалежно від їх організаційно-правових форм і форм власності, а також на представництва іноземних суб'єктів господарської діяльності, які зобов'язані вести бухгалтерський облік та подавати фінансову звітність згідно з законодавством (ст. 2).

Частиною 2 ст. 3 Закону визначено, що бухгалтерський облік є обов'язковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.

Відповідно до ст. 1 Закону первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Згідно ст. 9 Закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Згідно п. 2.4 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 № 88, первинні документи (на паперових і машинозчитуваних носіях інформації) для надання їм юридичної сили і доказовості повинні мати такі обов'язкові реквізити: назва підприємства, установи, від імені яких складений документ, назва документа (форми), код форми, дата і місце складання, зміст господарської операції та її вимірники (у натуральному і вартісному виразі), посади, прізвища і підписи осіб, відповідальних за дозвіл та здійснення господарської операції і складання первинного документа.

Відповідно до п. 2.15 та п. 2.16 вищевказаного Положення, забороняється приймати до виконання первинні документи на операції, що суперечать законодавчим та нормативним актам.

Таким чином, для надання юридичної сили і доказовості, первинні документи повинні бути складені відповідно до вимог чинного законодавства та не порушувати публічний порядок, встановлений Законом України «Про бухгалтерській облік та фінансову звітність в Україні».

Колегія суддів зазначає, що позивачем надано суду документи первинного обліку, що містять всі необхідні реквізити, належним чином підписані та скріплені печатками сторін і не суперечать законодавчим та нормативним актам, а отже доведено факт реального виконання умов договору, що надає йому право на формування податкового кредиту по господарських операціях з ТДВ «Узинський цукровий комбінат».

Доводи апелянта про те, що перевезення позивачем товару, відносно якого обумовлювалось виконання умов договору повинно бути підтверджене транспортними документами є необгрунтованими з огляду на те, що відповідно до розділу 1 Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, затверджених наказом Міністерства транспорту України № 363 від 14.10.1997, товарно-транспортна документація - комплект юридичних документів, на підставі яких здійснюють облік, приймання, передавання, перевезення, здавання вантажу та взаємні розрахунки між учасниками транспортного процесу, а товарно-транспортна накладна - єдиний для всіх учасників транспортного процесу юридичний документ, що призначений для списання товарно-матеріальних цінностей, обліку на шляху їх переміщення, оприбуткування, складського, оперативного та бухгалтерського обліку, а також для розрахунків за перевезення вантажу та обліку виконаної роботи.

Згідно із пп. 11.1, 11.3, 11.4, 11.5, 11.7 вказаних правил основними документами на перевезення вантажів є товарно-транспортні накладні та дорожні листи вантажного автомобіля. Дорожній лист вантажного автомобіля є документом, без якого перевезення вантажів не допускається. Оформлення перевезень вантажів товарно-транспортними накладними здійснюється незалежно від умов оплати за роботу автомобіля. Товарно-транспортну накладну на перевезення вантажів автомобільним транспортом замовник (вантажовідправник) повинен виписувати в кількості не менше чотирьох екземплярів. Після прийняття вантажу згідно з товарно-транспортною накладною водій (експедитор) підписує всі її екземпляри. Перший екземпляр товарно-транспортної накладної залишається у замовника (вантажовідправника), другий - передається водієм (експедитором) вантажоодержувачу, третій і четвертий екземпляри, засвідчені підписом вантажоодержувача (у разі потреби й печаткою або штампом передається перевізнику.

Разом з тим, колегія суддів звертає увагу, що правила перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні не встановлюють правил податкового обліку валових витрат платників податку, а лише встановлюють права, обов'язки та відповідальність власників автомобільного транспорту (перевізників). При цьому, документи, обумовлені вказаними правилами, зокрема, товарно-транспортна накладна та подорожній лист не є документами первинного бухгалтерського обліку, що підтверджують обставини придбання та продажу товарно-матеріальних цінностей.

Аналогічна правова позиція висловлена в ухвалі Вищого адміністративного суду України від 26.06.2012 у справі № К-27230/10.

Доводи відповідача, що земельні ділянки з кислотністю рH більше 5,5 не потребують додаткової обробки, а тому придбане вапно не може бути використано у господарській діяльності платника податку є безпідставними, оскільки такі висновки податкового органу не підтверджуються жодними доказами, до того ж, посадові особи податкового органу не є експертами в питанні чи потребують земельні ділянки підприємства додаткової обробки з урахуванням такого критерію як кислотність.

Більш того, як вбачається з матеріалів справи перевірка позивача була проведена на підставі пункту п.п. 78.1.11 п. 78.1 ст. 78 Податкового кодексу України у зв'язку із отриманням постанови старшого слідчого відділу Білоцерківського МВ ГУ МВС України у Київській області старшого лейтенанта міліції Шевченка І.В. про призначення документальної позапланової виїзної перевірки СВК «Розаліївський».

В свою чергу, пункт 86. 9 Податкового кодексу України, який був чинний на час проведення перевірки та прийняття спірного податкового повідомлення-рішення передбачав, якщо грошове зобов'язання розраховується органом державної податкової служби за результатами перевірки, призначеної відповідно до кримінально-процесуального закону, податкове повідомлення-рішення за результатами такої перевірки не приймається до дня набрання законної сили відповідним рішенням суду.

Як встановлено судом, та вбачається з копії постанови від 18.09.2014 на підставі якої було призначено перевірку, кримінальне провадження було порушено саме відносно посадової особи позивача, а саме - директора ОСОБА_5 Те, що дана особа є директором підприємства зазначено і в акті перевірки від 14.01.2015.

Станом на день прийняття оскаржуваного податкового повідомлення-рішення відповідного судового рішення по кримінальній справі, яке б набрало законної сили, не було прийнято, отже, у відповідача не було передбачених ПК України підстав для прийняття зазначеного податкового повідомлення-рішення.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що оскаржуване податкове повідомлення-рішення є протиправним та таким, що підлягає скасуванню, що вірно встановлено судом першої інстанції.

Також, суд першої інстанції вірно звернув увагу, що належним способом захисту порушеного права є визнання вказаного податкового повідомлення-рішення протиправним, оскільки нечинними визнаються нормативно-правові акти.

Таким чином, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції ухвалив законне та обґрунтоване рішення, з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Апелянт не надав до суду належних доказів, що б підтверджували факт протиправності рішення суду першої інстанції.

Таким чином, колегія суддів вирішила згідно ст. 200 КАС України залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін, з урахуванням того, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Разом з тим, вирішуючи питання про стягнення з апелянта судового збору, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до пп. 1 п. 3 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» (в редакції на момент подання позову від 19.09.2013 № 590-VII, яка набрала чинності 23.10.2013) за подання до адміністративного суду адміністративного позову майнового характеру ставка судового збору встановлюється у розмірі 2 відсотки розміру майнових вимог, але не менше 1,5 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 4 розмірів мінімальної заробітної плати; немайнового характеру 0,06 розміру мінімальної заробітної плати.

З 01.09.2015 набрав чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо сплати судового збору» від 22.05.2015 № 484-VIII, яким внесено зміни до Закону України «Про судовий збір» від 08.07.2011 № 3674-VI.

Згідно з п.п. 2 п. 3 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» (в редакції на момент подання апеляційної скарги від 22.05.2015 № 484-VIII, яка набрала чинності 01.09.2015) ставка судового збору встановлюється у таких розмірах, зокрема: за подання до адміністративного суду апеляційної скарги на рішення суду, заяви про приєднання до апеляційної скарги на рішення суду, заяви про перегляд судового рішення у зв'язку з нововиявленими обставинами - 110 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви, іншої заяви і скарги.

Згідно з ч. 1 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» судовий збір справляється у відповідному розмірі від мінімальної заробітної плати у місячному розмірі, встановленої законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Розмір мінімальної заробітної плати станом на 01.01.2015 відповідно до Закону України «Про Державний бюджет України на 2015 рік» становив 1218 грн.

Як вбачається з матеріалів справи предметом спору є визнання протиправними та скасування податкового повідомлення-рішення від 05.02.2015 № /142, яким позивачу визначена сума грошового зобов'язання з податку на додану вартість за основним платежем у розмірі 1 751 340,00 грн. та штрафна (фінансова) санкції у розмірі 875 670,00 грн. Отже, даний спір має майновий характер. Оспорювана сума 2 627 010, 00 грн.

Отже, ставка судового збору за подачу позову становила: (1218 грн х 4 м.з.п.) = 4 872 грн.

Враховуючи, що ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 18.01.2016 було відстрочено сплату судового збору за подання апеляційної скарги до ухвалення судового рішення апеляційним судом, то у відповідності до п.п. 2 п. 3 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» (в редакції на момент подання апеляційної скарги від 22.05.2015 № 484-VIII, який набрав чинності 01.09.2015) відповідачу потрібно сплатити судовий збір за подачу апеляційної скарги у розмірі 5 359, 2 грн. (4 872 грн. х 110 %)

Керуючись ст. ст. 160, 195, 196, 198, 200, 205, 206 КАС України, суд

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Білоцерківської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області залишити без задоволення, а постанову Київського окружного адміністративного суду від 11.11.2015 - без змін.

Стягнути з Білоцерківської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області на користь Державного бюджету України (отримувач коштів - УДКСУ у Печерському районі м. Києва, код 38004897, банк отримувача - ГУ ДКСУ у м. Києві, код банку 820019, р/р 1007, код класифікації 22030001) судовий збір за подання до суду апеляційної скарги в розмірі 5 359, 2 грн.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України в порядку та строки, встановлені статтею 212 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий: Василенко Я.М.

Судді: Кузьменко В.В.

Шурко О.І.

Повний текст ухвали виготовлений 09.03.2016.

.

Головуючий суддя Василенко Я.М.

Судді: Шурко О.І.

Кузьменко В. В.