Справа № 404/8319/14-а
Суддя: Ємельянова В.І.
Дата ухвалення: 2016-03-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"09" березня 2016 р. К/800/8720/15

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:

Ємельянової В.І.,

Заїки М.М., Рецебуринського Ю.Й.,

розглянувши у порядку письмового провадження касаційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в м. Кіровограді Кіровоградської області на постанову Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 12 лютого 2015 року по справі № 404/8319/14-а (2-а/404/583/14)

за позовом ОСОБА_4

до Управління Пенсійного фонду України в м. Кіровограді Кіровоградської області (далі - Управління)

про зобов'язання вчинити певні дії

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2014 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до Управління про зобов'язання вчинити певні дії.

Постановою Кіровського районного суду м. Кіровоград від 14 листопада 2014 року позов задоволено.

Визнано незаконною відмову та зобов'язано Управління призначити ОСОБА_4 пенсію за віком на пільгових умовах зі зниженням пенсійного віку відповідно до пункту «в» частини 1 статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Постановою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 12 лютого 2015 року рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нову постанову, якою позов задоволено частково.

Визнано незаконною відмову та зобов'язано відповідача призначити позивачу пенсію за віком на пільгових умовах зі зниженням пенсійного віку відповідно до пункту «б» частини 1 статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Не погоджуючись з рішенням суду апеляційної інстанції, відповідач подав касаційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду апеляційної інстанції.

Перевіривши правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм права, юридичної оцінки обставин справи, доводи касаційної скарги, суд касаційної інстанції вважає, що скарга підлягає частковому задоволенню.

Судами попередніх інстанцій встановлено, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, 23 липня 2014 року звернувся до Управління із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до статті 13 «Про пенсійне забезпечення», як особа, що має пільговий стаж, передбачений Списком №2.

Управління листом від 7 серпня 2013 року №6468/04-30 повідомило позивача, що рішенням комісії від 29 липня 2014 року № 5830 йому відмовлено у призначенні пенсії на пільгових умовах зі зниженням пенсійного віку.

Відмова мотивована тим, що пільговий стаж позивача, який надає право на призначення такої пенсії, складає 4 роки. Періоди роботи позивача з 18 лютого 1978 року по 31 грудня 1984 року, з 1 січня 1986 року по 31 грудня 1998 року та з 1 січня 1992 року по 25 січня 2000 року до такого стажу не зараховано.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суб'єкта владних повноважень позивач звернувся до суду і зазначив, що його пільгового стажу достатньо для призначення пенсії за віком на пільгових умовах.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідно до пункту 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка, а пунктом 20 вказаного Порядку передбачено, що довідки, підтверджуючі особливості, характер та тривалість виконуваних робіт необхідні лише у тих випадках, коли відповідні записи в трудовій книжці відсутні.

З урахуванням показів свідків ОСОБА_5 та ОСОБА_6 суд дійшов висновку, що у відповідача були відсутні підстави не враховувати періоди роботи позивача з 18 лютого 1978 року по 31 грудня 1984 року, з 1 січня 1986 року по 31 грудня 1998 року та з 1 січня 1992 року по 25 січня 2000 року до пільгового стажу роботи, а тому задовольнив позовні вимоги ОСОБА_4 та зобов'язав відповідача призначити пенсію відповідно до пункту «в» частини 1 статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та частково задовольняючи позовні вимоги позивача, суд апеляційної інстанції вказав про помилковість зазначення у резолютивній частині судового рішення пункту «в» частини 1 статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» та фактично виправив допущену описку, зазначивши, що вимоги позивача підлягають задоволенню відповідно до пункту «б» вказаної норми.

Суд касаційної інстанції не погоджується із вказаними висновками судів, враховуючи наступне.

Пунктом «б» частини 1 статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» визначено, що на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи працівники, зайняті повний робочий день на роботах з шкідливими і важкими умовами праці за Списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць: чоловіки після досягнення 55 років при стажі роботи не менше 25 років, з них не менш 12 років і 6 місяців на зазначених роботах. Робітникам, які мають не менше половини стажу роботи із шкідливими і тяжкими умовами праці, пенсії на пільгових підставах призначаються із зниженням віку, передбаченого статтею 12 цього Закону, на 1 рік за кожні 2 роки і 6 місяців такої роботи чоловікам.

Атестація робочих місць здійснюється на підприємствах, в організаціях та установах незалежно від форм власності і господарювання згідно з Порядком та розробленими на виконання постанови № 442 Методичними рекомендаціями для проведення атестації робочих місць за умовами праці, затвердженими постановою Міністерства праці України від 1 вересня 1992 року № 41.

Наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 18 листопада 2005 року №383 затверджено Порядок застосування Списків № 1 і № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників (далі - Списки) при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах відповідно до підпунктів «а», «б» статті 13 та статті 100 Закону України «Про пенсійне забезпечення» (далі - Порядок №383), згідно з пунктом 3 якого, при визначенні права на пенсію за віком на пільгових умовах застосовуються Списки, що чинні на період роботи особи. До пільгового стажу зараховується весь період роботи на відповідних посадах або за професіями незалежно від дати їх внесення до Списків за умови підтвердження документами відповідних умов праці за час виконання роботи до 21 серпня 1992 року та за результатами проведення атестації робочих місць за умовами праці після 21 серпня 1992 року.

Водночас, пунктом 4.5 Порядку № 383 встановлено, що якщо з 21 серпня 1992 року атестація не проводилася чи за результатами атестації, вперше проведеної після 21 серпня 1997 року, право не підтвердилось, до пільгового стажу зараховується лише період роботи із шкідливими умовами праці на даному підприємстві, в установі чи організації до 21 серпня 1992 року включно, тобто до набуття чинності Порядком проведення атестації робочих місць.

Відповідно до статті 159 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Приймаючи рішення, ні суд першої інстанції, ні суд апеляційної інстанції не встановили, чи проводилися первинна та чергові атестації на підприємстві, де працював позивач. Також судами не встановлено тривалості загального трудового стажу позивача.

Статтею 163 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що в мотивувальній частині судового рішення обов'язково мають бути викладені обставини, встановлені судом із посиланням на докази, а також зазначені мотиви неврахування окремих доказів та мотиви, з яких суд виходив при прийнятті постанови, і положення закону, яким він керувався.

З огляду на викладене, суд касаційної інстанції дійшов висновку, що судові рішення прийнято по недостатньо з'ясованим і перевіреним обставинам справи, що мають значення для її правильного та обґрунтованого вирішення.

Відповідно до частини 2 статті 227 Кодексу адміністративного судочинства України підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, які унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

Керуючись статтей 220, 222, 223, 227, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України,

У Х В А Л И В:

Касаційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в м. Кіровограді Кіровоградської області задовольнити частково.

Постанову Кіровського районного суду м. Кіровоград від 14 листопада 2014 року та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 12 лютого 2015 року скасувати, а справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили протягом п'яти днів після направлення її копії особам і оскарженню не підлягає, крім як з підстав, у строк та в порядку, визначеними статтею 237 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий Ємельянова В.І.

Судді Заїка М.М.

Рецебуринський Ю.Й.