Справа № 802/3949/15-а
Суддя: Воробйова Інна Анатоліївна
Дата ухвалення: 2016-03-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

09 березня 2016 р. Справа № 802/3949/15-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді: Воробйової Інни Анатоліївни,

за участю:

секретаря судового засідання: Фурмана Віталія Васильовича

представника позивача: ОСОБА_1

представника третьої особи (ТОВ "Кей -Колект"): Степка Д.В.

за відсутності відповідача та третьої особи (ОСОБА_3)

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовом: ОСОБА_4, третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - ОСОБА_3

до: приватного нотаріуса Київського МНО Суперфіна Бориса Михайловича, третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - ТОВ "Кей -Колект"

про: визнання протиправним та скасування рішення, зобов'язання вчинити дії

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького окружного адміністративного суду звернулась ОСОБА_4 (далі - ОСОБА_4, позивач), третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - ОСОБА_3 з адміністративним позовом до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Суперфіна Бориса Михайловича (далі - державний реєстратор, нотаріус, відповідач), третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - товариство з обмеженою відповідальністю "Кей-Колект" (далі - ТОВ "Кей-Колект") про:

- визнання рішення приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Суперфіна Бориса Михайловича про державну реєстрації прав та їх обтяжень № запису про право власності 10374676 від 11.07.2015 року стосовно звернення стягнення на предмет іпотеки, а саме квартири під номером АДРЕСА_1 шляхом позасудового врегулювання на підставі договору протиправним;

- скасування рішення приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Суперфіна Бориса Михайловича про державну реєстрації прав та їх обтяжень № запису про право власності 10374676 від 11.07.2015 року;

- поновлення державної реєстрації права власності на квартиру під номером АДРЕСА_1 за ОСОБА_4

В обґрунтування позову зазначила, що 04.09.2007 року між ОСОБА_3 та Акціонерним комерційним інвестиційним банком "УкрСиббанк" (далі - АКІБ "УкрСиббанк") укладено договір про надання споживчого кредиту № НОМЕР_1 за умовами якого останнім надано грошові кошти у вигляді кредиту у розмірі 47700 доларів США, які перший зобов'язався повернути та сплатити плату за кредит у порядку та на умовах, зазначених у Договорі.

На забезпечення виконання цього зобов'язання, цього ж дня між позивачем та АКІБ "УкрСиббанк" укладено договір іпотеки, предметом якого є квартира, розташована за адресою АДРЕСА_1 яка належить на праві власності ОСОБА_4

В подальшому, між АКІБ "УкрСиббанк" та ТОВ "Кей-Колект" укладено договір про відступлення права за даним іпотечним договором та 11.07.2015 року нотаріусом прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень за індексним номером 12290207, а саме: про реєстрацію за ТОВ "Кей-Колект" права власності на належну позивачу вищевказану квартиру.

Позивач вважає таке рішення відповідача неправомірним та таким, що підлягає скасуванню, оскільки воно прийнято без додержання вимог чинного законодавства, а саме: не враховано, що третьою особою не дотримано порядку позасудового врегулювання питання щодо звернення стягнення на предмет іпотеки; реєстрацію права власності здійснено без згоди власника та без вчинення нотаріальних дій і залишено поза увагою той факт, що статтею 1 Закону України "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті" встановлено заборону примусового стягнення (відчуження без згоди власника) нерухомого житлового майна, яке вважається предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України "Про іпотеку", якщо таке майно виступає як забезпечення зобов'язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті.

Ухвалою суду від 09.03.2016 року залишено без розгляду позовну заяву в частині вимог про поновлення держаної реєстрації права власності на квартиру під АДРЕСА_1 за ОСОБА_4

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив позов задовольнити з підстав викладених у позовній заяві.

Відповідач в судове засідання не з'явився, подавши письмові заперечення на позов, в яких просив відмовити в його задоволені. На обґрунтування своєї позиції вказав, що при проведені оскаржуваної реєстрації було вчинено нотаріальну дію - посвідчення одностороннього правочину у формі заяви про припинення зобов'язальних відносин між іпотекодавцем і іпотекодержателем з підстав задоволення вимог останнього за рахунок предмета іпотеки, у спосіб, погоджений сторонами в іпотечному договорі.

Також вказано, що іпотечний договір є підставою для реєстрації права власності на предмет іпотеки, оскільки містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя в порядку позасудового врегулювання, згідно якого іпотекодержатель має право набути право власності на предмет іпотеки в рахунок виконання зобов'язань на підставі цього договору в порядку, установленому чинним законодавством.

В заперечення на посилання позивача на Закон України "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті" зазначено, що вказана у статті 1 цього Закону правова норма поширюється на відносини пов'язані з примусовим стягненням на нерухоме майно, тоді як в даному випадку право власності на квартиру позивача оформлено добровільно (позасудово) на підставі застереження, що міститься в іпотечному договорі, який підписаний в добровільному порядку обома сторонами, тобто відчуження відбулось за згодою сторін.

Представник третьої особи просив відмовити в задоволенні позову, навівши пояснення аналогічні письмовим запереченням відповідача.

Враховуючи належне повідомлення відповідача, третьої особи (ОСОБА_3.), суд відповідною протокольною ухвалою, прийняв рішення про розгляд справи за їх відсутності.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення осіб, що беруть участь у справі, суд встановив наступне.

04.09.2007 року між ОСОБА_3 та АКІБ "УкрСиббанк" укладено договір про надання споживчого кредиту № НОМЕР_1 за умовами якого останнім надано грошові кошти у вигляді кредиту у розмірі 47700,00 доларів США, які перший зобов'язаний повернути зі сплатою процентів за користування ними не пізніше 03.09.2015 року. На забезпечення виконання цього зобов'язання, 04.09.2015 року між позивачем та АКІБ "УкрСиббанк" укладено договір іпотеки серії ВЕХ №485545 (далі - іпотечний договір), згідно пункту 1 якого, Іпотекодавець передала в іпотеку, належну їй на праві власності квартиру АДРЕСА_1

12.12.2011 року між ПАТ "УкрСиббанк" та ТОВ "Кей-Колект" укладено договір факторингу №1 предметом якого є передача у власність останньому права вимоги: повернення суми кредиту, сплати процентів за користування кредитом; сплати сум комісійної винагороди за надання та користування кредитними коштами на підставі Первинних договорів, укладених між банком і Боржниками вказані у додатку до цього договору. Одночасно з відступленням прав вимоги до Фактора переходять усі права банка за усіма договорами забезпечення.

Цього ж дня між ПАТ "УкрСиббанк" та ТОВ "Кей-Колект" укладено договір уступлення вимоги за договором іпотеки серії ВРО №846616 за умовами якого, в зв'язку з укладенням договору факторингу, товариство прийняло права вимоги за договорами іпотеки, зазначеними у Додатку до цього договору, зокрема, за договором іпотеки від 04.09.2007 року.

11.07.2015 року представник ТОВ "Кей-Колект" звернувся до приватного нотаріуса Київського МНО Суперфіна Б.М., як спеціального суб'єкта, на якого покладаються функції державного реєстратора прав на нерухоме майно, з заявою про проведення державної реєстрації прав та їх обтяжень на нерухоме майно. Разом з вказаною заявою подано ряд документів, зокрема: договір іпотеки, договір факторингу, повідомлення про намір звернути стягнення на предмет іпотеки та рекомендоване повідомлення про вручення його ОСОБА_4

За результатами розгляду заяви державним реєстратором прийнято рішення за номером запису 10374676 від 11.07.2015 року про проведення державної реєстрації права власності на квартиру АДРЕСА_1 на підставі якого вніс відповідний запис до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про державну реєстрацію права власності за ТОВ "Кей-Колект".

Не погоджуючись з вказаним рішенням позивач звернулась з даним позовом до суду.

Визначаючись щодо позовних вимог суд керується та виходить з наступного.

Відповідно до частини першої статті 2 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" (в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин) (далі-Закон № 1952-IV), державна реєстрація речових прав на нерухоме майно (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Проведення державної реєстрації прав належить до повноважень суб'єктів державної реєстрації прав, якими є державні реєстратори прав на нерухоме майно (ст. 6, 9 Закону № 1952-IV )

Згідно абзацу 2 частини першої статті 9 Закону № 1952-IV, у випадку, передбаченому цим Законом, державним реєстратором є нотаріус як спеціальний суб'єкт, на якого покладаються функції державного реєстратора прав на нерухоме майно.

Також відповідно до пункту 2 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень №868 від 17.10.2013 року, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України (далі-Порядок №868), державну реєстрацію прав шляхом внесення записів до Державного реєстру прав проводять орган державної реєстрації прав та нотаріус як спеціальний суб'єкт, на якого покладаються функції державного реєстратора прав на нерухоме майно (далі - нотаріус).

В свою чергу, нотаріус, в розумінні статті 3 Закону України "Про нотаріат" (далі - Закон № 3425-XII), - це уповноважена державою фізична особа, яка здійснює нотаріальну діяльність у державній нотаріальній конторі, державному нотаріальному архіві або незалежну професійну нотаріальну діяльність, зокрема посвідчує права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняє інші нотаріальні дії, передбачені законом, з метою надання їм юридичної вірогідності, а також здійснює функції державного реєстратора прав на нерухоме майно у порядку та випадках, встановлених Законом України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень".

Державна реєстрація права власності та інших речових прав проводиться за місцем розташування об'єкта нерухомого майна в межах території, на якій діє відповідний орган державної реєстрації прав, крім випадків, установлених абзацами другим і третім частини п'ятої цієї статті (ч. 7 ст. 3 Закону № 1952-IV).

Згідно визначення, наведеного у статті 13-1 Закону України "Про нотаріат" (далі - Закон № 3425-XII), нотаріальний округ - це територіальна одиниця, в межах якої нотаріус здійснює нотаріальну діяльність і в межах якого знаходиться державна нотаріальна контора, в якій працює державний нотаріус, або робоче місце (контора) приватного нотаріуса.

Нотаріус не вправі здійснювати нотаріальну діяльність за межами свого нотаріального округу, за винятком заміщення інших нотаріусів у випадках, передбачених цим Законом (ч.3 ст. 13-1 Закону № 3425-XII).

Як вже зазначалося вище, предметом договору іпотеки є нерухоме майно, що знаходиться у АДРЕСА_1 та право власності на яке 11.07.2015 року зареєстровано за ТОВ "Кей-Колект".

Проте, приватним нотаріусом, всупереч процитованих вище положень статті 3 Закону № 1952-IV та статті 13-1 Закону № 425-XII, здійснено державну реєстрацію права власності спірного майна, не за місцем його розташування та яке знаходиться поза межами нотаріального округу, в рамках якого відповідач має право здійснювати нотаріальну діяльність.

Слід також зазначити, що відповідно до частини третьої статті 3 Закону № 1952-IV, державна реєстрація прав у результаті вчинення нотаріальної дії з нерухомим майном, проводиться нотаріусом, яким вчинено таку дію.

Окрім того, у абзаці 7 пункту 2 Порядку № 868 зазначено, що нотаріус, яким вчинено нотаріальну дію з нерухомим майном, проводить державну реєстрацію прав, набутих виключно у результаті вчинення такої дії, крім випадків, визначених Законом України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень".

Тобто законодавець пов'язує державну реєстрацію прав з вчиненням відповідної нотаріальної дії.

Так, стаття 34 Закону № 3425-XII встановлює перелік нотаріальних дій, які вчиняють нотаріуси, а саме: посвідчення правочинів (договори, заповіти, довіреності тощо); вжиття заходів щодо охорони спадкового майна; видача свідоцтва про право на спадщину; видача свідоцтва про право власності на частку в спільному майні подружжя в разі смерті одного з подружжя; видача свідоцтва про придбання майна з прилюдних торгів (аукціонів); видача свідоцтва про придбання майна з прилюдних торгів (аукціонів), якщо прилюдні торги (аукціони) не відбулися; проведення опису майна фізичної особи, яка визнана безвісно відсутньою або місце перебування якої невідоме; видача дублікатів нотаріальних документів, що зберігаються у справах нотаріуса; накладення заборони щодо відчуження нерухомого майна (майнових прав на нерухоме майно), що підлягає державній реєстрації; засвідчення вірності копій (фотокопій) документів і виписок з них; засвідчення справжності підпису на документах; засвідчення вірності перекладу документів з однієї мови на іншу; посвідчення факту, що фізична чи юридична особа є виконавцем заповіту; посвідчення факту, що фізична особа є живою; посвідчення факту перебування фізичної особи в певному місці; посвідчення час пред'явлення документів; передача заяви фізичних та юридичних осіб іншим фізичним та юридичним особам; приймання у депозит грошових сум та цінних паперів; вчинення виконавчих написів; вчинення протестів векселів; вчинення морських протестів; прийняття на зберігання документів. На нотаріусів може бути покладено вчинення інших нотаріальних дій згідно із законом.

При цьому, на думку суду, проведення державної реєстрації прав на нерухоме майно відбувається разом з вчиненням нотаріальних дій, які безпосередньо пов'язані з правом на майно, а саме, посвідчення правочинів відчуження (купівля - продаж, дарування щодо).

Однак, у досліджуваному судом випадку, проведення державної реєстрації права на спірну квартиру нотаріусом здійснено без вчинення відповідної нотаріальної дії.

Посилання відповідача на те, що така нотаріальна дія вчинялась судом до уваги не беруться, оскільки посвідчення заяви (вказаної у запереченнях відповідача) не є нотаріальною дією, пов'язаною з безпосереднім посвідченням договорів віджучення, як того вимагає закон.

Окремо суд зазначає, що стаття 55 Закону України "Про нотаріат", містить перелік нотаріальних дій, які можуть провадитися не тільки за місцезнаходженням майна, а й за місцем реєстрації однієї зі сторін правочину. Зокрема, у частині четвертій цієї статті зазначено, що посвідчення правочинів щодо відчуження, іпотеки житлового будинку, квартири, дачі, садового будинку, гаража, земельної ділянки, іншого нерухомого майна, а також правочинів щодо відчуження, застави транспортних засобів, що підлягають державній реєстрації, провадиться за місцезнаходженням (місцем реєстрації) цього майна або за місцезнаходженням (місцем реєстрації) однієї із сторін відповідного правочину.

Однак, у цьому випадку вказана норма застосуванню не підлягає, оскільки як встановлено судом та зазначено вище, оскаржуваній реєстрації права не передувало укладення договору відчуження та, відповідно, вчинення з цього приводу нотаріальних дій (щодо посвідчення).

При вирішені цього спору, суд вважає за необхідне зазначити й про таке.

Відповідно до частини шостої статті 3 Закону України "Про іпотеку" (далі - Закон № 898- IV), у разі порушення боржником основного зобов'язання відповідно до іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити забезпечені нею вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими особами, права чи вимоги яких на передане в іпотеку нерухоме майно зареєстровані після державної реєстрації іпотеки.

За рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов'язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов'язання (ч. 1 ст. 7 Закону №898-IV).

Згідно частини першої статті 24 Закону №898-IV, відступлення прав за іпотечним договором здійснюється без необхідності отримання згоди іпотекодавця, якщо інше не встановлено іпотечним договором, і за умови, що одночасно здійснюється відступлення права вимоги за основним зобов'язанням.

У разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону.

Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя (ч.ч. 1, 3 ст.і 33 Закону №898- IV).

Частиною першою статті 35 вказаного Закону передбачено, що у разі порушення основного зобов'язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов'язань, вимога про виконання порушеного зобов'язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору.

Водночас, відповідно до частини першої статті 36 Закону №898- IV, сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Відповідно до частини першої статті 37 Закону №898-IV, іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання.

Отже з аналізу наведених норм видно, що законодавець передбачив права іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки та, відповідно, реєстрацію права власності на таке майно за собою, за умови зазначення про це у договорі іпотеки (застереження) та направлення відповідного повідомлення і вимоги, що дотримано сторонами.

Згідно частини другої статті 15 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» перелік документів для здійснення державної реєстрації прав визначається Кабінетом Міністрів України.

Пунктом 46 Порядку №868 встановлено особливості державної реєстрації іпотеки, відповідно до якого для проведення державної реєстрації права власності на підставі договору іпотеки, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, заявник, крім документа, що підтверджує виникнення, перехід та припинення речових прав на нерухоме майно, подає:

1) завірену в установленому порядку копію письмової вимоги про усунення порушень, надіслану іпотекодержателем іпотекодавцеві та боржникові, якщо він є відмінним від іпотекодавця, в якій зазначається стислий зміст порушеного зобов'язання, вимога про виконання порушеного зобов'язання у не менш як 30-денний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання такої вимоги;

2) документ, що підтверджує завершення 30-денного строку з моменту отримання іпотекодавцем та боржником, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмової вимоги іпотекодержателя у разі, коли більш тривалий строк не зазначений у письмовій вимозі, надісланій іпотеко держателем іпотекодавцеві та боржникові, якщо він є відмінним від іпотекодавця;

3) заставну (якщо іпотечним договором передбачено її видачу).

Як встановлено судом, у розділі 4 іпотечного договору наведені умови звернення стягнення на нерухоме майно.

Так, згідно пункту 4.1 цього договору іпотекодержатель має право звернення стягнення на предмет іпотеки у разі порушення іпотекодавцем будь-якого зобов'язання за цим договором або будь-якого зобов'язання, що забезпечено іпотекою за цим договором; у інших випадках відповідно до діючого законодавства.

При цьому, згідно умов пункту 4.2 аналізуємого розділу іпотечного договору, звернення стягнення здійснюється на підставі: або рішення суду, або виконавчого напису нотаріуса, або застереження про задоволення вимог Іпотекодержателя, або за договором між іпотекодержателем і іпотекодавцем про задоволення вимог першого.

У випадку невиконання або неналежного виконання боржником зобов'язань іпотекодержатель має право задовільнити свої вимоги за рахунок предмету іпотеки в повному обсязі переважно перед іншими кредиторами. У разі порушення іпотекодавцем/боржником обов'язків, встановлених договором іпотеки, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання зобов'язань за кредитним договором, а у разі невиконання іпотекодавцем/боржником цієї вимоги-звернути стягнення на предмет іпотеки.

При цьому, у зазначених випадках, іпотекодержатель надсилає Іпотекодавцю повідомлення, оформлене відповідно до ст. 35 Закону України «Про іпотеку» (п.4.3 іпотечного договору).

Звернення стягнення на предмет іпотеки з застосуванням позасудового врегулювання здійснюється відповідно до розділу 5 цього договору та відповідно до Закону України "Про іпотеку" (п. 4.6 іпотечного договору).

Так, за умовами 5 розділу іпотечного договору, сторони досягли згоди про можливість звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання. Позасудове врегулювання здійснюється відповідно до застереження про задоволення вимог Іпотекодержателя, що міститься в цьому договорі. Іпотекодержатель самостійно визначає один із наступних способів звернення стягнення на предмет іпотеки:

- передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання порядку, встановленому ст. 37 Закон України «Про іпотеку»;

- право іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому ст. 38 Закон України «Про іпотеку».

У разі настання обставин, зазначених у пункті 4.1 договору іпотеки, іпотекодержатель надсилає рекомендованим листом іпотекодавцю повідомлення про застосування застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, в якому зазначає який із способів задоволення вимог іпотекодержателя, що передбачені ч.3 ст. 36 Закону України «Про іпотеку», застосовується для задовлення вимог.

У разі застосування передачі предмета іпотеки у власність іпотекодержателя як способу задоволення вимог іпотекодержателя, даний договір є правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на предмет іпотеки.

Таким чином, відповідно до умов договору іпотеки, право реєстрації права власності на предмет іпотеки за іпотеко ержателем виникає у разі невиконання боржником/іпотекодавцем умов кредитного договору та залишення без задоволення відповідної вимоги у встановлені законодавцем строки.

Як видно з матеріалів справи, 20.01.2015 року ТОВ "Кей-Колект" направляло повідомлення ОСОБА_4 про необхідність виконання основного зобов'язання за кредитним договором та про намір звернути стягнення на предмет іпотеки (вих.. № 512673-юр), яке вручено особисто адресату, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення 28.01.2015 року.

Отже, твердження позивача про те, що вона не отримувала письмової вимоги про усунення порушень, спростовуються наведеним.

З аналізу наведених норм чинного законодавства, умов іпотечного договору та встановлених судом обставин, видно, що фактично іпотекодержателем дотримано необхідні для звернення стягнення на предмет іпотеки вимоги та фактично отримано згоду на таке зверненя, про що вище вже зазначалось.

Окремо суд вважає за необхідне зазначити й про таке.

Щодо посилань позивача на порушення положень статті 1 Закону України "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті", суд вказує на наступне.

Статтею 1 Закону України "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті" (далі-Закон № 1304-7), встановлено заборону примусового стягнення (відчуження без згоди власника) нерухомого житлового майна, яке вважається предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України "Про іпотеку", якщо таке майно виступає як забезпечення зобов'язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті.

При застосуванні наведеної норми до правовідносин щодо державної реєстрації права власності за іпотекодержателем (товариством з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» в порядку позасудового врегулювання спору щодо погашення заборгованості за кредитним договором, по-перше, слід виходити з того, що поняття «мораторій» у цивільному законодавстві визначається як відстрочення виконання зобов'язання (п.2 ч.1 ст.263 ЦК України).

Отже мораторій є відстроченням виконання зобов'язання, а не звільнення від його виконання. Тому установлений вищезазначеним Законом мораторій на стягнення майна, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті, не передбачає втрату кредитором права на звернення стягнення на предмет іпотеки в разі невиконання боржником зобов'язань за договором, а лише тимчасово забороняє примусово стягувати (відчужувати без згоди власника) цей предмет іпотеки.

Крім того, згідно з пунктом 4 Закону № 1304-7, протягом його дії інші закони України з питань майнового забезпечення кредитів діють з урахуванням його норм.

По-друге, суд акцентує увагу на тому, що в процитованій вище статті йдеться про заборону відчуження майна саме без згоди власника. Отже наявність чи відсутність такої (згоди) є визначальним фактором.

Відповідно до частини першої статті 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших акті цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ст. 627 Цивільного кодексу України).

Договір іпотеки був укладений позивачем добровільно та без примусу щодо вибору контрагента і визначення умов договору, про що свідчить відсутність жодного рішення суду про скасування зазначеного договору як в цілому, так і в частині. Тобто, укладаючи іпотечний договір, ОСОБА_4 погодилася з тією умовою договору, що у разі невиконання або неналежного виконання зобов'язань за кредитним договором до іпотекодержателя переходить право власності на предмет іпотеки, що є згодою позивача на перехід права власності (відчуження) до іпотекодержателя в майбутньому у разі настання чітко визначених обставин. При цьому, слід враховувати, що реалізується така обставина лише за умови отримання іпотекодавцем письмової вимоги товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» про усунення порушень.

Відтак, за встановлених у даній справі обставин, на думку суду, до спірних правовідносин не підлягає застосуванню вищезазначена правова норма, оскільки позивач, при укладенні договору іпотеки надав добровільну згоду на відчуження майна, що є предметом іпотеки.

Додатково суд вважає за необхідне також зазначити й про те, що приймаючи оскаржуване рішення державний реєстратор керувався пунктом 16 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 703 від 22.06.2011 року Однак, вказаний НПА втратив чинність 11.02.2014 року на підставі Постанови КМ № 868 від 17.10.2013 року.

За сукупністю наведених обставин, враховуючи, що оскаржуване рішення прийнято не за місцем розташування нерухомого майна; без вчинення нотаріальної дії; на підставі НПА, що втратив чинність, відтак, не відповідає переліченим у статті 2 КАС України критеріям, зокрема, щодо добросовісності, не на підставі, не у межах повноважень та не у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, відтак, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про визнання неправомірним та скасування рішення державного реєстратора належить задовольнити.

При цьому посилання позивача на лист Міністерства Юстиції України від 16.10.2015 року № 1068-0-2-15/13.1, судом до уваги не беруться, оскільки такий (лист) не є нормативно-правовим актом у розумінні Положення про державну реєстрацію нормативно-правових актів міністерств, інших органів виконавчої влади, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 28.12.92 № 731, відтак не підлягає застосуванню як такий.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат у справі, суд враховує, що відповідно до частини першої статті 94 КАС України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

З огляду на те, що позов підлягає задоволенню, на користь позивача необхідно стягнути понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Керуючись ст.ст. 70, 71, 79, 86, 94, 128, 158, 162, 163, 167, 255, 257 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Позов задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати рішення приватного нотаріуса Київського МНО Суперфіна Бориса Михайловича (АДРЕСА_2) про державну реєстрацію прав та їх обтяжень номер запису 10374676 від 11.07.2015 року стосовно звернення стягнення на предмет іпотеки (реєстрація права власності за ТОВ "Кей-Колект"), а саме, квартири під АДРЕСА_1

Стягнути з приватного нотаріуса Київського МНО Суперфіна Бориса Михайловича (АДРЕСА_2) на користь ОСОБА_4 (АДРЕСА_1) судовий збір у розмірі 551,20 (п'ятсот п'ятдесят одна гривня 20 коп.)

Постанова набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 254 КАС України.

Відповідно до ст. 186 КАС України апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 цього Кодексу, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Суддя Воробйова Інна Анатоліївна

Згідно з оригіналом:

Суддя:

Секретар: