Справа № 2а-10277/11/1370
Суддя: Борисенко І.В.
Дата ухвалення: 2016-03-01 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"01" березня 2016 р. м. Київ К/800/55387/14

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:
головуючого суддіБорисенко І.В.
суддів Кошіля В.В.
Моторного О.А.,
розглянувши в порядку письмового провадження
касаційну скаргуДержавної податкової інспекції у Франківському районі Головного управління Міндоходів у Львівській області
на постановуЛьвівського окружного адміністративного суду від 17.11.2011
та ухвалуЛьвівського апеляційного адміністративного суду від 09.10.2014
у справі № 2а-10277/11/1370
за позовомДержавної податкової інспекції у Франківському районі м. Львова
доТовариства з обмеженою відповідальністю фірми «Інтеграл», Товариства з обмеженою відповідальністю «Оптдевайс», Товариства з обмеженою відповідальністю «Ево-інвест»
провизнання недійсним договору комерційного посередництва,-

ВСТАНОВИВ:

Державна податкова інспекція у Франківському районі м. Львова звернулась до суду з адміністративним позовом до ТОВ фірма «Інтергал», ТОВ «Оптдевайс», ТОВ «Ево-інвест», в якому, з урахуванням клопотання про зміну позовних вимог, просить визнати недійсним договір комерційного посередництва №14-06/10 від 14.06.2010 та додаткові угоди до нього №1, №2 від 24.06.2010, які укладено між ТОВ фірма «Інтергал» та ТОВ «Оптдевайс» з метою суперечною інтересам держави та суспільства, та стягнути з ТОВ «Ево-Інвест» в дохід державного бюджету кошти в розмірі 1 745 580,47 грн.

Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 17.11.2011 у задоволенні позову відмовлено повністю.

Ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 09.10.2014 постанову Львівського окружного адміністративного суду від 17.11.2011 у справі № 2а-10277/11/1370 в частині заявлених позовних вимог про визнання договору комерційного посередництва та додаткових угод до нього недійсним скасовано, провадження у справі в цій частині позовних вимог закрито, в решті - постанову суду першої інстанції залишено без змін.

Не погоджуючись з вказаними рішеннями судів попередніх інстанцій, позивач подав касаційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, просить їх скасувати та прийняти нове рішення, яким позов задовольнити.

З урахуванням неприбуття у судове засідання осіб, які беруть участь у справі, колегія суддів дійшла висновку про можливість розгляду справи за наявними у справі матеріалами в порядку письмового провадження у відповідності до п.2 ч.1 ст.222 Кодексу адміністративного судочинства України.

Переглянувши судові рішення в межах касаційної скарги, перевіривши повноту встановлення судовими інстанціями фактичних обставин справи та правильність застосування ними норм матеріального та процесуального права, Вищий адміністративний суд України дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення касаційної скарги, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст.220 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі і не може досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні, та вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що:

- 14.06.2010 між ТОВ фірма «Інтергал» (як довіритель) та ТОВ «Оптдевайс» (як комерційний агент) укладено договір комерційного посередництва №14-06/10, за умовами якого комерційний агент зобов'язався надати довірителю посередницькі послуги при здійсненні довірителем господарської діяльності шляхом посередництва від імені, в інтересах, під контролем і за рахунок довірителя. Згідно п.1.2.1 цього договору комерційний агент здійснює всі необхідні заходи щодо пошуку продавців нафтопродуктів, а також сприяє довірителю в укладенні з продавцями відповідних договорів та додаткових угод до нього на поставку партії(й) товару. Детальні умови щодо номенклатури товару, його кількості, вартості, а також інші необхідні дані зазначаються в додаткових угодах до цього договору, які є в будь-якому випадку невід'ємною (-ими) частинами даного договору;

- 24.06.2010 між сторонами названого договору укладено додаткову угоду №1, п.1 якої передбачено умови, які комерційний агент зобов'язується узгодити з продавцем продажу нафтопродуктів та ефективно сприяти в укладенні відповідних угод, додаткових угод, тощо. Пунктом 3 цієї додаткової угоди передбачено розмір комісійної винагороди комерційного агента, який складає 310,00 за 1 т дизельного палива, що може бути змінено сторонами безпосередньо в акті надання послуг комерційного посередництва;

- 24.06.2010 між сторонами названого договору укладено додаткову угоду №2, п.1 якої передбачено, що сторони домовились викласти п.7.3 договору №14-06/10 від 14.06.2010 в наступній редакції: оплата здійснюється у валюті України гривнях, шляхом безготівкового перерахування грошових коштів на банківський поточний рахунок комерційного агента або шляхом виписування простого векселя (шляхом вексельного розрахунку) на протязі 30 календарних днів з моменту підписання сторонами акту надання послуг комерційного посередництва;

- згідно до п.1 Акту надання послуг комерційного посередництва № 1 від 30.09.2010 сторони визнали, що комерційний агент належним чином та в повному обсязі вчинив необхідні дії визначені договором комерційного посередництва (надав послуги), а довіритель відповідно прийняв такі надані послуги: знайшов продавця товару (нафтопродуктів) за рекомендованою ціною, а саме: - продавець: Компанія «Фістал Трейдінг Лімітед, С.A.»(Fistal Trading Limited, S.А.) Республіка Панама; товар: дизельне паливо марки Л-0,2-62; кількість: 5659,937 тн.; ціна: 600,00 дол. США. Пунктом 3 встановлено розмір комісійної винагороди комерційного агента, а саме 308 грн. 41 коп. за 1 тн. з ПДВ. Вартість послуг згідно даного Акта без ПДВ склала 1 454650 грн. 39 коп., ПДВ - 290930 грн. 08 коп., разом з ПДВ складає 745 580,47 грн.;

- ТОВ фірма «Інтергал» по проведених взаєморозрахунках з ТОВ «Оптдевайс» включила до складу валових витрат у 3 кварталі 2010 pоку 1 454 650,39 грн. відповідно до акту надання послуг комерційного посередництва;

- розрахунок було проведено у вексельній формі, а саме: 15.10.2010 ТОВ фірма «Інтергал» в рахунок погашення заборгованості перед ТОВ «Оптдевайс» видало простий вексель серія АА № 0305249 від 15.10.2010 згідно акта прийому-передачі векселя від 15.10.2010, який було пред'явлено до оплати 12.11.2010 ТОВ «Ево-Інвест» згідно акта пред'явлення векселя до оплати № Б31-5/10 від 12.11.2010;

- згідно платіжного доручення №85 від 18.11.2010 ТОВ фірма «Інтергал» провела оплату ТОВ «Ево-Інвест» на загальну суму 1 745 580,47 грн., в тому числі, податок на додану вартість - 290 930,08 грн.

В обґрунтування обставин недодержання сторонами договору вимоги щодо відповідності правочину інтересам держави і суспільства, його моральним засадам, позивач посилається на те, що ТОВ фірмою «Інтрегал» неправомірно відображено в податковому обліку спірну господарську операцію з ТОВ «Оптдевайс» з метою неправомірного формування податкового кредиту та валових витрат. При цьому, умисел посадових осіб, вважає позивач, був спрямований на завищення податкового кредиту та збільшення валових витрат.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що податкові повідомлення-рішення №, № від 09.02.2011, якими позивач обґрунтовує наявність умислу на завищення розміру податкового кредиту та валових витрат, скасовані постановою Львівського окружного адміністративного суду від 28.04.2011 по справі з №2а-1884/11/1370, яка ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду 11.10.2011 залишена без змін.

Суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що суд першої інстанції помилково розглянув позовні вимоги про визнання недійсним договору комерційного посередництва та додаткових угод до нього, а тому закрив провадження у справі в цій частині позовних вимог на підставі п.1 ч.1 ст.157 КАС України, мотивуючи своє рішення тим, що адміністративним судам підвідомчі лише справи щодо застосування адміністративно-господарських санкцій за нікчемними угодами, де мета сторін направлена на ухилення від сплати податків учасників спірної угоди.

Залишаючи в іншій частині рішення суду першої інстанції без змін, суд апеляційної інстанції погодився з висновком суду попередньої інстанції щодо відсутності підстав для задоволення позову.

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України не вбачає, що судом апеляційної інстанції винесене судове рішення з дотриманням принципів законності та обґрунтованості у відповідності до приписів ст.159 Кодексу адміністративного судочинства України, з огляду на таке.

Згідно ч.1 ст.208 Господарського кодексу України якщо господарське зобов'язання визнано недійсним як таке, що вчинено з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, то за наявності наміру в обох сторін - у разі виконання зобов'язання обома сторонами - в доход держави за рішенням суду стягується все одержане ними за зобов'язанням, а в разі виконання зобов'язання однією стороною з другої сторони стягується в доход держави все одержане нею, а також усе належне з неї першій стороні на відшкодування одержаного. У разі наявності наміру лише в однієї зі сторін усе одержане нею повинно бути повернено другій стороні, а одержане останньою або належне їй на відшкодування виконаного стягується за рішенням суду в доход держави.

Наведену норму слід застосовувати з урахуванням того, що відповідно до ст.228 Цивільного кодексу України правочин, учинений з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, водночас є таким, що порушує публічний порядок, а отже, - нікчемним.

При цьому, до правочинів, які порушують публічний порядок, законодавець відносить правочини, які спрямовані на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним (ч.1 ст.228 Цивільного кодексу України). В силу приписів частини 2 цієї ж статті ЦК України такі правочини є нікчемними.

Разом з тим, у відповідності до ч.3 ст.228 Цивільного кодексу України (в редакції, чинній з 01.01.2011) у разі недодержання вимоги щодо відповідності правочину інтересам держави і суспільства, його моральним засадам такий правочин може бути визнаний недійсним. Якщо визнаний судом недійсний правочин було вчинено з метою, що завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, то при наявності умислу у обох сторін - в разі виконання правочину обома сторонами - в дохід держави за рішенням суду стягується все одержане ними за угодою, а в разі виконання правочину однією стороною з іншої сторони за рішенням суду стягується в дохід держави все одержане нею і все належне - з неї першій стороні на відшкодування одержаного. При наявності умислу лише у однієї із сторін все одержане нею за правочином повинно бути повернуто іншій стороні, а одержане останньою або належне їй на відшкодування виконаного за рішенням суду стягується в дохід держави.

Отже, для стягнення санкцій, передбачених ч.1 ст.208 Господарського кодексу України та ст.228 Цивільного кодексу України, необхідним є визнання судом спірного правочину недійсним та наявність умислу у сторін угоди (або однієї сторони) на укладення угоди з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави та суспільства. При цьому, вказані обставини мають бути встановлені судом та підтверджуватися належними доказами.

З огляду на викладене, колегія суддів касаційної інстанції не може визнати обґрунтованим та правильним висновок суду апеляційної інстанції про те, що правочин, який в розумінні ч.3 ст.228 ЦК України вчинено з метою, що суперечить інтересам держави і суспільства, водночас суперечить моральним засадам суспільства, а тому, згідно з ч.1 ст.203, ч.2 ст.215 ЦК України є нікчемним - недійсним в силу закону, у зв'язку з чим визнання такого правочину недійсним в судовому порядку не вимагається.

Враховуючи вищезазначене, суд апеляційної інстанції помилково скасував рішення суду першої інстанції в частині позовних вимог про визнання договору комерційного посередництва та додаткових угод до нього недійсним, оскільки дійшов висновку про необхідність закриття провадження у справі в цій частині позовних вимог.

Таким чином, під час нового розгляду справи суду апеляційної інстанції необхідно перевірити правильність висновків суду першої інстанції щодо відсутності підстав для задоволення позову в частині позовних вимог про визнання договору комерційного посередництва та додаткових угод до нього недійсним.

Вищевказані обставини виключають можливість перевірити Вищим адміністративним судом України правильність застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального, процесуального права та правової оцінки обставин справи в іншій частині позовних вимог та, як наслідок, в цілому по суті спору.

У відповідності до ч.4 ст.227 Кодексу адміністративного судочинства України справа направляється до суду апеляційної інстанції для продовження розгляду або на новий розгляд, якщо порушення допущені тільки цим судом. В усіх інших випадках справа направляється до суду першої інстанції.

Оскільки помилкове скасування судом апеляційної інстанції рішення суду першої інстанції в частині позовних вимог про визнання договору комерційного посередництва та додаткових угод до нього недійсним та закриття провадження у справі в цій частині позовних вимог виключає можливість перевірити Вищим адміністративним судом України правильність висновків судів попередніх інстанцій в цілому по суті спору, то ухвала Львівського апеляційного адміністративного суду від 09.10.2014 підлягає скасуванню, а справа - направленню на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Під час нового розгляду справи суду апеляційної інстанції необхідно врахувати викладене, розглянути всі позовні вимоги, всебічно і повно перевірити всі фактичні обставини справи, об'єктивно оцінити докази, що мають юридичне значення для її розгляду і вирішення спору по суті, і, в залежності від встановленого, правильно визначити норми матеріального права, що підлягають застосуванню до спірних правовідносин, та прийняти обґрунтоване і законне судове рішення.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 210 - 231 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

УХВАЛИВ:

1. Касаційну скаргу Державної податкової інспекції у Франківському районі Головного управління Міндоходів у Львівській області задовольнити частково.

2. Ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 09.10.2014 скасувати та справу направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

3. Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі, та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя І.В. Борисенко
СуддіВ.В. Кошіль О.А. Моторний