Справа № 2а-165/12/2170
Суддя: Цвіркун Ю.І.
Дата ухвалення: 2016-02-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 лютого 2016 року м. Київ К/800/60018/14

Вищий адміністративний суд України у складі суддів:

головуючого -Цвіркуна Ю.І. (суддя-доповідач),
Ланченко Л.В.,
Пилипчук Н.Г.,
розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу

за касаційною скаргою Новокаховської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Херсонській області

на постанову Херсонського окружного адміністративного суду від 08.06.2012 року

та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 04.10.2012 року

у справі № 2-а-165/12/2170

за позовом ОСОБА_4

до Новокаховської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Херсонській області

про визнання нечинним акта перевірки та податкового повідомлення-рішення,

встановив:

ОСОБА_4 звернулась до суду з адміністративним позовом до Бериславської міжрайонної державної податкової інспекції Херсонської області Державної податкової служби про визнання нечинним акта перевірки та податкового повідомлення-рішення.

Постановою Херсонського окружного адміністративного суду від 08.06.2012 року, залишеною без змін ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 04.10.2012 року, позов задоволено частково. Скасовано податкове повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Бериславському районі Херсонської області від 26.12.2011 № в частині збільшення грошового зобов'язання по земельному податку на суму 16090 грн. 35 коп. та застосування штрафної санкцій в сумі 4022 грн. 59 коп. В решті позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись із рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій, відповідач звернувся до Вищого адміністративного суду України з касаційною скаргою, в якій просить рішення судів попередніх інстанцій скасувати, прийняти нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити повному обсязі, посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права.

В силу положень ст. 55 Кодексу адміністративного судочинства України судом замінено Бериславську міжрайонну державну податкову інспекцію Херсонської області Державної податкової служби правонаступником - Новокаховською об'єднаною державною податковою інспекцією Головного управління Міндоходів у Херсонській області.

Згідно із пунктом 1 частини першої ст. 222 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції може розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами у разі відсутності клопотань усіх осіб, які беруть участь у справі, про розгляд справи за їх участю.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального і процесуального права, правової оцінки обставин справи, колегія суддів встановила таке.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що за результатами перевірки повноти та своєчасності внесення до бюджету земельного податку ОСОБА_4 відповідачем складено акт від 20.12.2011 року № 488/17/8, яким встановлено порушення ст.ст. 15, 17 Закону України «Про плату за землю», п. 287.1 ст. 287 Податкового кодексу України, в результаті чого позивачем не здійснено сплату земельного податку з дня виникнення права користування земельною ділянкою, а саме з 23.11.2009 року.

На підставі акта перевірки відповідачем прийнято податкове повідомлення-рішення від 26.12.2011 року № , яким ОСОБА_4 збільшено суму грошового зобов'язання за платежем: земельний податок з фізичних осіб у сумі 30 942, 99 грн. та застосовані штрафні (фінансові) санкції в розмірі 7 735, 75 грн.

Задовольняючи позов частково, суди першої та апеляційної інстанцій прийшли до висновку щодо відсутності порушень позивачем вимог податкового законодавства та протиправності прийнятого податкового повідомлення-рішення, оскільки при його прийнятті відповідачем застосовано невірний коефіцієнт функціонального використання земельної ділянки.

В свою чергу, акт перевірки не є рішенням суб'єкта владних повноважень, а тільки є засобом фіксації дій податкового працівника, що проводив перевірку, що є підставою для відмови у задоволенні позову в цій частині.

Колегія суддів суду касаційної інстанції, з урахуванням норм податкового законодавства, чинних на час виникнення відповідних правовідносин, погоджується з висновками судів попередніх інстанцій в частині задоволення позову, враховуючи таке.

Як вбачається із матеріалів справи, податковим органом здійснено донарахування позивачу земельного податку за період 2009-2011 роки.

Спірним у даній справі є питання щодо розміру коефіцієнта функціонального використання земельної ділянки, оскільки для земель комерційного використання він встановлений у розмірі 2,5, тоді як для земель промисловості дорівнює 1,2.

Справляння плати за землю здійснювалась на момент виникнення спірних правовідносин на підставі Земельного кодексу України (ст. 206) та відповідно до Закону України «Про плату за землю», яким визначено ставки земельного податку, порядок плати за землю, пільги щодо оподаткування землі тощо.

Відповідно до ст. 13 Закону України «Про плату за землю» підставою для нарахування земельного податку є дані державного земельного кадастру, який згідно зі ст. 193 Земельного кодексу України встановлює процедуру визначення факту виникнення або припинення права власності і права користування земельними ділянками і ведеться землевпорядними органами.

Власники землі та землекористувачі сплачують земельний податок з дня виникнення права власності або права користування земельною ділянкою (ст. 15 Закону України «Про плату за землю»).

У випадку якщо особа приступила до використання земельної ділянки без будь-яких документів, вона зобов'язана сплачувати земельний податок з дня фактичного находження землі у використанні, оскільки Закон України «Про плату за землю» не передбачає винятків щодо звільнення від сплати земельного податку землекористувачів у випадку відсутності документів, підтверджуючих право використання.

Згідно зі ст. 14 Закону України «Про плату за землю» платники земельного податку, а також орендної плати за земельні ділянки державної або комунальної власності (крім громадян), самостійно обчислюють суму земельного податку та орендної плати щороку за станом на 1 січня і до 1 лютого поточного року подають відповідному органу державної податкової служби за місцезнаходженням земельної ділянки податкову декларацію на поточний рік за формою, встановленою центральним податковим органом, з розбивкою річної суми рівними частками за місяцями.

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про плату за землю» податкове зобов'язання по земельному податку, а також по орендній платі за землі державної та комунальної власності визначене у податковій декларації на поточний рік, сплачується рівними частками власниками та землекористувачами земельних ділянок за місцезнаходженням земельної ділянки за базовий податковий (звітний) період, який дорівнює календарному місяцю, щомісячно протягом 30 календарних днів, наступних за останнім календарним днем звітного (податкового) місяця.

Підпунктом 14.1.147 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України визначено, що плата за землю - загальнодержавний податок, який справляється у формі земельного податку та орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності.

В силу п. 286.1 ст. 286 Податкового кодексу України підставою для нарахування земельного податку є дані державного земельного кадастру.

Відповідні органи виконавчої влади з питань земельних ресурсів за запитом відповідного органу державної податкової служби за місцезнаходженням земельної ділянки подають інформацію, необхідну для обчислення і справляння плати за землю, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Згідно із п. 286.2 ст. 286 Податкового кодексу України платники плати за землю (крім фізичних осіб) самостійно обчислюють суму податку щороку станом на 1 січня і до 1 лютого поточного року подають відповідному органу державної податкової служби за місцезнаходженням земельної ділянки податкову декларацію на поточний рік за формою, встановленою у порядку, передбаченому статтею 46 цього Кодексу, з розбивкою річної суми рівними частками за місяцями. Подання такої декларації звільняє від обов'язку подання щомісячних декларацій. При поданні першої декларації (фактичного початку діяльності як платника плати за землю) разом з нею подається довідка (витяг) про розмір нормативної грошової оцінки земельної ділянки, а надалі така довідка подається у разі затвердження нової нормативної грошової оцінки землі.

Стаття 274 Податкового кодексу України визначає, що ставка податку за земельні ділянки, нормативну грошову оцінку яких проведено, встановлюється у розмірі 1 відсотка від їх нормативної грошової оцінки, за винятком земельних ділянок, зазначених у статтях 272, 273, 276 цього Кодексу.

Відповідно до Земельного кодексу України, Закону України «Про оцінку земель» наказом Державного комітету України по земельних ресурсах, Міністерства аграрної політики України, Міністерства будівництва, архітектури та житлово-комунального господарства України, Української академії аграрних наук від 27.01.2006 року № 18/15/21/11 затверджений Порядок нормативної грошової оцінки земель сільськогосподарського призначення та населених пунктів, який зареєстрований у Міністерстві юстиції України 05.04.2006 року, та який передбачає, що під час розрахунку нормативної грошової оцінки земель населених пунктів ураховується коефіцієнт функціонального використання земель.

З аналізу наведених норм слідує, що розмір земельного податку, який підлягає сплаті до бюджету, залежить від нормативної грошової оцінки землі, а при визначенні останньої враховується коефіцієнт функціонального використання землі.

Судами попередніх інстанцій встановлено та не заперечувалося сторонами факт користування позивачем земельною ділянкою по АДРЕСА_1 площею 0,7643 га, на якій розміщено об'єкт нерухомості, придбаний в квітні 2009 року у гр. ОСОБА_5 на підставі договору купівлі-продажу.

Рішенням Бериславського районного суду Херсонської області від 23.11.2009 року у справі 2-1361/09 цей договір купівлі-продажу був визнаний дійсним, позивач оформила право власності на об'єкт нерухомого майна.

Податкові декларації зі сплати за землю позивачем у спірний період не подавалися, нова нормативно грошова оцінка цієї ділянки не затверджена.

Таким чином, з огляду на те, що при обрахунку розміру земельного податку, що підлягав сплаті, відповідачем неправильно визначено базу оподаткування, а саме враховувався неправильний коефіцієнт функціонального використання землі у розмірі 2,5, що суперечить витягу з технічної документації з нормативної грошової оцінки земель м. Берислава про нормативну грошову оцінку земельної ділянки, де даний коефіцієнт становить 1,2, юридично правильним є висновок судів попередніх інстанцій про те, що оскаржуване податкове повідомлення-рішення в частині основної суми в розмірі 16 090, 35 грн. та штрафних (фінансових) санкцій в розмірі 4 022, 59 грн. прийняте відповідачем необґрунтовано.

Доводи, викладені в касаційній скарзі, не спростовують висновки судів попередніх інстанцій та встановлених обставин справи.

З урахуванням викладеного, є підстави вважати, що судами першої та апеляційної інстанцій ухвалено обґрунтовані рішення, які постановлено з дотриманням норм матеріального і процесуального права, підстав для їх скасування не вбачається.

Стаття 220 Кодексу адміністративного судочинства України визначає межі перегляду судом касаційної інстанції.

Відповідно до статті 224 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанції не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій. Не може бути скасовано судове рішення з мотивів порушення норм процесуального права, якщо це не призвело і не могло призвести до неправильного вирішення справи.

Керуючись ст.ст. 220, 222, 223, 230 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ухвалив:

Касаційну скаргу Новокаховської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Херсонській області залишити без задоволення.

Постанову Херсонського окружного адміністративного суду від 08.06.2012 року та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 04.10.2012 року у справі № 2-а-165/12/2170 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили у порядку та строки, передбачені статтею 254 Кодексу адміністративного судочинства України, та на неї може бути подана заява про перегляд судових рішень Верховним Судом України з підстав та в порядку, передбачених статтями 236-239-1 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий Ю.І.Цвіркун

Судді Л.В.Ланченко

Н.Г. Пилипчук