Справа № 825/281/16
Суддя: Падій В.В.
Дата ухвалення: 2016-03-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 березня 2016 року м. Чернігів Справа № 825/281/16

Чернігівський окружний адміністративний суд у складі:

головуючої судді Падій В.В.,

за участю секретаря Кондратенко О.В.,

представника позивача Валька І.В.,

представника відповідача Бисикало Т.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду справу за адміністративним позовом Приватного підприємства «Промбудсервіс Плюс» до Ніжинської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Чернігівській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

В С Т А Н О В И В:

08.02.2016 Приватне підприємство «Промбудсервіс Плюс» (далі - ПП «Промбудсервіс Плюс») звернулось до суду з адміністративним позовом до Ніжинської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Чернігівській області (далі - Ніжинська ОДПІ ГУ ДФС у Чернігівській області), в якому просить суд визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Ніжинської ОДПІ ГУ ДФС у Чернігівській області від 09.09.2015 №№ , .

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що оскаржувані податкові повідомлення-рішення винесені відповідачем передчасно, оскільки норми Податкового кодексу України не дають права органам фіскальної служби виносити податкові повідомлення-рішення без отримання рішення суду за результатами кримінального провадження, в якому призначено таку перевірку. Також, зазначив, що постанова слідчого від 02.07.2015 не надавала відповідачу законних підстав для здійснення перевірки позивача у відповідності до підпункту 78.1.11. пункту 78.1. статті 78 Податкового кодексу України. При цьому, відповідачем, у порушення абзацу 2 пункту 78.2. статті 78 Податкового кодексу України, було проведено перевірку періодів роботи підприємства, які раніше вже були об'єктом перевірки. Крім того, перевіряючими у акті перевірки зроблено висновки на підставі даних, які не мали права використовуватися при проведенні перевірки.

Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав повністю з підстав, викладених у позовній заяві.

Представник відповідача у судовому засіданні позов не визнав повністю, просив у його задоволенні відмовити, оскільки відповідач в оскаржуваних правовідносинах діяв у межах та у спосіб, передбачений чинним законодавством України.

Свідок ОСОБА_3 у судовому засіданні зазначив, що він був директором ПП «Промбудсервіс Плюс» і підтвердив існування господарських операцій між ПП «Промбудсервіс Плюс» та ТОВ «Лайк Трест». Також, зазначив, що він особисто знайомий з директором ТОВ «Лайк Трест» ОСОБА_4 не був, переговори вів з останнім у телефоному режимі.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення сторін, з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню повністю з наступних підстав.

Так, судом встановлено, що ПП «Промбудсервіс Плюс» зареєстровано в якості юридичної особи та є платником податку на додану вартість (а.с.78).

Як вбачається з матеріалів справи, працівниками Ніжинської ОДПІ ГУ ДФС у Чернігівській області, на підставі постанови слідчого з особливо важливих справ першого відділу кримінальних розслідувань слідчого управління фінансових розслідувань Головного управління Державної фіскальної служби України у м. Києві про призначення позапланової документальної перевірки від 02.07.2015, наказу від 05.08.2015 № 507 та направлень на перевірку від 06.08.2015 №№ 461, 462 (т.1 а.с.133-137), проведено з 06.08.2015 по 14.08.2015 позапланову виїзну документальну перевірку ПП «Промбудсервіс Плюс» щодо проведених фінансово-господарських операцій з Товариством з обмеженою відповідальністю «Лайк Трест» за період з червня 2012 року по квітень 2014 року, з метою встановлення правильності нарахування та сплати до бюджету України податку на додану вартість та витрат, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування з податку на прибуток підприємства відповідно до затвердженого плану перевірки.

За результатами перевірки складено акт від 21.08.2015 № 1126/22-33917850 (т. 1 а.с. 66-77), яким встановлено наступні порушення податкового законодавства:

1) пункту 138.2. статті 138 Податкового кодексу України, в результаті чого підприємством занижено податок на прибуток за 2013 рік, всього у сумі 509352 грн.;

2) пункту 198.6. статті 198 Податкового кодексу України, в результаті чого підприємством занижено суму податку на додану вартість, що підлягає сплаті до бюджету, всього у сумі 459800 грн., у тому числі: за травень 2013 року - 33000 грн., за червень 2013 року - 64500 грн., за липень 2013 року - 53000 грн., за серпень 2013 року - 66600,00 грн., за вересень 2013 року - 55500,00 грн., за жовтень 2013 року - 43000 грн., за листопад 2013 року - 67500 грн. та за грудень 2013 року - 76700 грн.

На підставі вказаного вище акту відповідачем винесені податкові повідомлення-рішення від 09.09.2015:

1) № , яким збільшено суму грошового зобов'язання з податку на прибуток приватних підприємств на суму 636690 грн., з них: за основним платежем - 509352 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) - 127338 грн.;

2) № , яким збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість із вироблених в Україні товарів (робіт,послуг) на суму 574750 грн., з них: за основним платежем - 459800 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) - 114950 грн. (т. 1 а.с.98).

18.09.2015 ПП «Промбудсервіс Плюс» на адресу ГУ ДФС у Чернігівській області направлено скаргу № 2-199/15, в якій позивач просив скасувати податкові повідомлення-рішення від 09.09.2015 №№ , .

Рішенням ГУ ДФС у Чернігівській області від 17.11.2015 № 3391/10/25-01-10-04-15 про результати розгляду скарги, скаргу ПП «Промбудсервіс Плюс» від 18.09.2015 залишено без задоволення, а оскаржувані підприємством податкові повідомлення-рішення - без змін (т. 1 а.с. 99-102).

27.11.2015 ПП «Промбудсервіс Плюс» на адресу ДФС України направлено повторну скаргу № 4-199/15, в якій позивач просив скасувати податкові повідомлення-рішення від 09.09.2015 №№ , (т. 1 а.с. 103, 104).

Рішенням ДФС України від 18.01.2016 № 809/6/99-99-10-01-01-25 про результати розгляду скарги, скаргу ПП «Промбудсервіс Плюс» від 27.11.2015 залишено без задоволення, а оскаржувані підприємством податкові повідомлення-рішення - без змін (т.1 а.с. 105-107).

Вважаючи оскаржувані податкові повідомлення-рішення протиправними та такими, що підлягають скасуванню, позивач звернувся до суду з позовом за захистом охоронюваних законом прав та інтересів.

Так, відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів регулює Податковий кодекс України від 02.12.2010 № 2755-VI (далі - ПК України) (в редакції, що діяла на момент виникнення спірних правовідносин)який, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов'язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов'язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

Відповідно до підпункту 14.1.27. пункту 14.1. статті 14 ПК України витрати - це сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних для провадження господарської діяльності платника податку, в результаті яких відбувається зменшення економічних вигод у вигляді вибуття активів або збільшення зобов'язань, внаслідок чого відбувається зменшення власного капіталу (крім змін капіталу за рахунок його вилучення або розподілу власником).

Відповідно до підпункту 14.1.181. пункту 14.1. статті 14 ПК України податковий кредит - це сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Порядок формування податкового кредиту, підстави його виникнення та порядок визначення сум податку на додану вартість, що підлягають відшкодуванню з Державного бюджету України, визначено у статті 198 ПК України.

Згідно з підпунктом 139.1.9. пункту 139.1. статті 139 ПК України не включаються до складу витрат витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

Первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення (стаття 1 Закону України від 16 липня 1999 року № 996-XIV «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин), (далі - Закон № 996 ХІV).

Згідно з частинами 1 та 2 статті 9 Закону № 996-XIV підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Відповідно до пункту 198.6. статті 198 ПК України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11. статті 201 цього Кодексу.

Згідно з пунктом 201.1. ПК України платник податку зобов'язаний надати покупцю (отримувачу) на його вимогу підписану уповноваженою платником особою та скріплену печаткою (за наявності) податкову накладну, складену за вибором покупця (отримувача) в один з таких способів: а) у паперовому вигляді;б) в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, електронного підпису уповноваженої платником особи та умови реєстрації податкової накладної у Єдиному реєстрі податкових накладних. У такому разі складання податкової накладної у паперовому вигляді не є обов'язковим.

Пунктом 201.2. ПК України встановлено, що форма та порядок заповнення податкової накладної затверджуються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної фінансової політики.

На виконання вказаної норми ПК України Міністерство фінансів України наказом від 01.11.2011 №1379, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 22 листопада 2011 року за №1333/20071 затвердило форму податкової накладної та Порядок заповнення податкової накладної (чинного на час заповнення податкових накладних) (далі - Порядок).

Згідно з пунктом 1 Порядку податкову накладну заповнює особа, яка зареєстрована як платник податку в податковому органі та якій присвоєно індивідуальний податковий номер платника ПДВ. Податкова накладна вважається недійсною у разі її заповнення іншою особою, ніж зазначена у цьому пункті.

За правилами заповнення податкової накладної, встановленими у пункті 16 Порядку, усі складені примірники податкової накладної підписуються особою, уповноваженою платником податку здійснювати поставку товарів (послуг), та скріплюються печаткою такого платника податку - продавця.

Згідно із пунктом 201.10. статті 201 Кодексу податкова накладна, складена та зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Господарською операцією є дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов'язань, власному капіталі підприємства. Визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків. Вимога щодо реальних змін майнового стану платника податків як обов'язкова ознака господарської операції також передбачена нормами ПК України.

Крім того, суд звертає увагу на позицію Вищого адміністративного суду України, викладену в оглядовому листі від 06.07.2009 за № 982/13/13-09, в якому зазначено, що правильність формування платником податків валових витрат та податкового кредиту вимагає наявності зв'язку витрат платника податків на придбання послуг з його господарською діяльністю, що полягає у намірі платника податку отримати користь від придбаних послуг. За відсутності ж останнього, відсутні підстави для зменшення бази оподаткування податком на прибуток та податком на додану вартість за рахунок валових витрат та податкового кредиту.

В інформаційному листі Вищого адміністративного суду України від 02.06.2011 № 742/11/13-11 також зазначено, що судам належить звертати особливу увагу на дослідження обставин реальності здійснення господарських операцій платника податку, на підставі яких таким платником були сформовані дані податкового обліку. При цьому, приймати на підтвердження даних податкового обліку можна лише достовірні первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції.

З метою встановлення факту здійснення господарської операції, формування витрат для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на прибуток або податкового кредиту з податку на додану вартість судам належить з'ясовувати рух активів у процесі здійснення господарської операції. При цьому, дослідженню підлягають усі первинні документи, які належить складати залежно від певного виду господарської операції: договори, акти виконаних робіт, документи про перевезення, зберігання товарів тощо. Необхідно перевірити фізичні, технічні та технологічні можливості певної особи до вчинення тих чи інших дій, що становлять зміст господарської операції, як-то: наявність кваліфікованого персоналу, основних фондів, у тому числі транспортних засобів для перевезення або виробництва, приміщень для зберігання товарів тощо, якщо такі умови необхідні для здійснення певної операції; можливість здійснення операцій з відповідною кількістю певного товару у відповідні строки з урахуванням терміну його придатності, доступності на ринку тощо; наявність відповідних ліцензій та інших дозвільних документів, що необхідні для ведення певного виду господарської діяльності.

Таким чином, поставка товарів, виконання робіт та надання послуг для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на прибуток та податком на додану вартість має бути фактично здійснена і підтверджена належним чином складеними первинними документами, що відображають реальність господарської операції, яка є підставою для формування податкового кредиту платника податків.

Водночас за відсутності факту придбання/реалізації товарів (робіт, послуг) відповідні суми не можуть включатися до складу доходів/витрат для цілей оподаткування податком на прибуток або податкових зобов'язань та податкового кредиту для цілей оподаткування податком на додану вартість навіть за наявності формально складених документів або сплати грошових коштів.

Системний аналіз наведених норм дає змогу дійти висновку, що обов'язковою умовою підтвердження реальності здійснення господарських операцій є фактична наявність у платника податків первинних документів, фізичних, технічних та технологічних можливостей для здійснення відповідних операцій та зв'язку між фактом придбання товару (послуг) і подальшою господарською діяльністю.

Отже, будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції.

Такий висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладеній в постанові від 27 жовтня 2015 року по справі №21-1539а15.

Так, судом встановлено, що 07.05.2013 між ПП «Промбудсервіс Плюс» (Підрядник) та ТОВ «Лайк Трест» (Субпідрядник) укладено договір субпідряду № 07/05-13, за умовами якого підрядник доручає, а субпідрядник зобов'язується на свій ризик, власними і залученими силами та засобами виконати роботу по монтажу трубопроводу та металоконструкцій на об'єктах, а саме:

1) Торгово-офісний комплекс з об'єктами громадського призначення та паркінгом, що знаходиться за адресою: вул. Спортивна площа № 1, м. Київ;

2) Публічне акціонерне товариства «Київська кондитерська фабрика «Рошен», що знаходиться за адресою: вул. Проспект науки № 1, м. Київ.

Згідно пункту 2 вищевказаного договору, роботи, передбачені пунктом 1.1 Договору, виконуються з матеріалів підрядника (т. 1 а.с.26,27).

Вищевказаний договір підписаний директором ПП «Промбудсервіс Плюс» ОСОБА_3 та директором ТОВ «Лайк Трест» ОСОБА_4

На підтвердження виконання сторонами вищевказаного договору субпідряду позивачем до суду надані наступні первинні документи: договірний кошторис від 07.05.2013 № 1, акти виконаних робіт, податкові накладні, виписки за особовим рахунком, товарно-транспортні накладні (т. 1 а.с.28-64).

Як вбачається з акту перевірки від 21.08.2015 № 1126/22-33917850 у ході проведення перевірки перевіряючими встановлено, що позивачем на перевірку не надано первинні облікові документи при здійсненні будівництва, затверджені наказами Мінрегіонбуду від 04.12.2009 № 554 та від 01.03.2013 № 77, а саме: № КБ-2в «Акт приймання виконаних будівельних робіт» та примірна форма № КБ-3 «Довідка про вартість виконаних будівельних робіт та витрати», які формуються на підставі таких первинних документів: актів оприбуткування товарно-матеріальних цінностей на склад, актів списання товарно-матеріальних цінностей на будівництво, нарядів на виконання окремих робіт, нарядів та завдань виконання робіт спеціальним транспортом та спеціальною технікою, актів списання ПММ, актів виконаних робіт, обліків робіт працівників, зайнятих на виробництві, нарахування їм заробітної плати відповідно до розрядів та ступенів важкості робіт, товарно-транспортних накладних, подорожніх листів та інше (т. 1 а.с.70).

У свою чергу, суд не бере до уваги посилання позивача на те, що акт приймання виконаних будівельних робіт (КБ-2в) і довідка про вартість виконаних будівельних робіт та витрати (КБ-3) були обов'язковими до застосування виключно при проведенні будівельних робіт на будовах (об'єктах), що здійснювались за рахунок бюджетних коштів і коштів підприємств, установ та організацій державної форми власності, оскільки згідно норм наказу Мінрегіонбуду України від 04.12.2009 №554 «Про затвердження примірних форм первинних документів з обліку в будівництві» застосування первинних облікових документів у будівництві є обов'язковим.

Так, суд погоджується з доводами позивача, що прийняті форми є примірними, тобто можлива їх певна трансформація під конкретні обставини, конкретні будівельні роботи, які виконуються, але, при цьому, наказом встановлено, що дані первинні документи є обов'язковими у будівництві.

Крім того, як вбачається з пункту 2 вищевказаного договору, роботи, передбачені пунктом 1.1 Договору, виконуються з матеріалів підрядника, тобто, ПП «Промбудсервіс Плюс», але останнім не були надані посадовим особам фіскального органу, а також і на вимогу суду акти оприбуткування металопродукції на склад ПП «Промбудсервіс Плюс», та акти списання цих товарно-матеріальних цінностей на будівництво.

ПП «Промбудсервіс Плюс» не надано суду також і докази передачі металопродукції , а саме, акти приймання-передачі від ПП «Промбудсервіс Плюс» до ТОВ «Лайк Трест» на виконання пункту 2 вищевказаного Договору.

Також, судом встановлено, що первинні документи (договірний кошторис від 07.05.2013 №1, акти виконаних робіт, податкові накладні) по операціях між позивачем та ТОВ «Лайк Трест» з боку контрагента підписані ОСОБА_4, який є свідком у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань від 20.04.2015 за № 0000100.

Так, з протоколу допиту ОСОБА_4 від 20.04.2015 вбачається, що він не має жодного відношення до фінансово-господарської діяльності ТОВ «Лайк Трест», не підписував жодних установчих, бухгалтерських та банківських документів. Жодних договорів з контрагентами-покупцями та контрагентами-постачальниками не укладав, товарів не постачав, робіт та послуг не надавав.

Згідно правового висновку Верховного Суду України, викладеного у постанові від 05.03.2012 по справі № 21-421а11, податкові накладні, які стали підставою для формування податкового кредиту, виписані від імені осіб, які заперечують свою участь у створенні та діяльності контрагентів платника податків, зокрема й у підписанні будь-яких первинних документів, не можуть вважатися належно оформленими та підписаними повноважними особами звітними документами, які посвідчують факт придбання товарів, робіт чи послуг.

При цьому, Верховний Суд України у постанові від 03.11.2015 (справа № 826/3477/13-а) зазначив, що сам факт того, що на момент розгляду справи щодо офіційних контрагентів не було постановлено вироків, не може спростовувати достовірність пояснень відносно характеру укладених угод і фактичного здійснення за цими угодами операцій.

Виходячи з наведеного в сукупності, суд дійшов висновку про те, що подані позивачем, в якості доказів у справі, первинні документи по взаємовідносинам з ТОВ «Лайк Трест» не можна вважати належними та достовірними первинними документами у розумінні ПК України та Закону № 996-XIV, тобто документами, які підтверджують фактичне отримання від контрагента робіт і послуг, фактичне здійснення господарських операцій та дають позивачу право на податковий кредит та включення відповідних витрат до складу витрат підприємства.

Таким чином, наведені позивачем обґрунтування та надані докази не можуть бути прийняті судом до уваги як належні та допустимі, в розумінні статей 69, 70 Кодексу адміністративного судочинства України, і достатні для спростування висновків відповідача, покладених в основу прийняття оскаржуваних податкових повідомлень-рішень.

При цьому, судом не приймаються до уваги посилання позивача на протиправність проведення Ніжинською ОДПІ ГУ ДФС у Чернігівській області перевірки, у відповідності до підпункту 78.1.11. пункту 78.1. статті 78 ПК України, та на те, що перевірка проводилась за період який вже був охоплений попередньою перевіркою (акт перевірки від 22.03.2013 № 356/22-33717850), з огляду на наступне.

Так, підпунктом 78.1.11. пункту 78.1. статті 78 ПК України передбачено, що підставою для проведення документальної позапланової перевірки є отримання судового рішення суду (слідчого судді) про призначення перевірки або постанову органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, слідчого, прокурора, винесену ними відповідно до закону.

Згідно з пунктом 78.4. статті 78 ПК України про проведення документальної позапланової перевірки керівник контролюючого органу приймає рішення, яке оформлюється наказом. Право на проведення документальної позапланової перевірки платника податків надається лише у випадку, коли йому до початку проведення зазначеної перевірки вручено під розписку копію наказу про проведення документальної позапланової перевірки.

Так, 05.08.2015 начальником Ніжинської ОДПІ ГУ ДФС у Чернігівській області, на підставі постанови слідчого з особливо важливих справ першого відділу кримінальних розслідувань слідчого управління фінансових розслідувань Головного управління Державної фіскальної служби України у м. Києві про призначення позапланової документальної перевірки від 02.07.2015, видано наказ № 507 «Про проведення документальної позапланової виїзної перевірки ПП «Промбудсервіс Плюс» (т. 1 а.с.133-135).

При цьому, суд зазначає, що наказом Державної фіскальної служби України від 31.07.2014 № 22 затверджено Методичні рекомендації щодо порядку взаємодії між підрозділами органів державної податкової служби при організації, проведенні та реалізації матеріалів перевірок платників податків (далі - Методичні рекомендації № 22).

Пунктом 1.2.1. Методичних рекомендацій № 22 встановлено, що рішення про проведення документальної планової, позапланової та фактичної перевірки приймається керівником органу державної фіскальної служби відповідно до пункту 77.4. статті 77, пункту 78.4. статті 78, пункту 79.2. статті 79 та пункту 80.2. статті 80 розділу II Кодексу із зазначенням суб'єкта (об'єкта), перевірка якого проводиться, мети, виду перевірки, підстав для проведення перевірки, дати початку (крім фактичних перевірок) та тривалості перевірки тощо, яке з урахуванням вимог Кодексу оформлюється наказом.

Дослідивши наказ від 05.08.2015 № 507, суд встановив, що він відповідає вимогам щодо оформлення рішення про проведення документальної перевірки, встановленим Методичними рекомендаціями № 22.

У свою чергу, пунктом 78.5. статті 78 ПК України встановлено, що допуск посадових осіб контролюючих органів до проведення документальної позапланової виїзної перевірки здійснюється згідно із статтею 81 цього Кодексу.

У відповідності до пункту 81.1. статті 81 ПК України, посадові особи контролюючого органу мають право приступити до проведення документальної виїзної перевірки, фактичної перевірки за наявності підстав для їх проведення, визначених цим Кодексом, та за умови пред'явлення або надіслання у випадках, визначених цим Кодексом, таких документів:

- направлення на проведення такої перевірки, в якому зазначаються дата видачі, найменування контролюючого органу, реквізити наказу про проведення відповідної перевірки, найменування та реквізити суб'єкта (прізвище, ім'я, по батькові фізичної особи - платника податку, який перевіряється) або об'єкта, перевірка якого проводиться, мета, вид (документальна планова/позапланова або фактична), підстави, дата початку та тривалість перевірки, посада та прізвище посадової (службової) особи, яка проводитиме перевірку. Направлення на перевірку у такому випадку є дійсним за наявності підпису керівника контролюючого органу або його заступника, що скріплений печаткою контролюючого органу;

- копії наказу про проведення перевірки;

- службового посвідчення осіб, які зазначені в направленні на проведення перевірки.

Непред'явлення або ненадіслання у випадках, визначених цим Кодексом, платнику податків (його посадовим (службовим) особам або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції) цих документів або пред'явлення зазначених документів, що оформлені з порушенням вимог, встановлених цим пунктом, є підставою для недопущення посадових (службових) осіб контролюючого органу до проведення документальної виїзної або фактичної перевірки.

При пред'явленні направлення платнику податків та/або посадовим (службовим) особам платника податків (його представникам або особам, які фактично проводять розрахункові операції) такі особи розписуються у направленні із зазначенням свого прізвища, імені, по батькові, посади, дати і часу ознайомлення.

Як вбачається з матеріалів справи, 06.08.2015 директору ПП «Промбудсервіс Плюс» ОСОБА_3 були пред'явлені направлення на перевірку від 06.08.2015 №№ 461, 462 та під розписку вручено копію наказу від 05.08.2015 № 507 (т. 1 а.с.136, 137).

Таким чином, суд дійшов висновку, що наказ був вручений, а направлення пред'явлено уповноваженому представнику платника податків.

Отже, директор ПП «Промбудсервіс Плюс», розписавшись у направленні на перевірку про пред'явлення йому направлення та вручення копії наказу, у відповідності до положень пункту 81.1. статті 81 Податкового кодексу України, допустив відповідача до проведення документальної позапланової виїзної перевірки та не використав своє право недопуску посадових осіб до проведення перевірки.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, викладеної у постанові від 24.12.2010 у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Foods and Goods L.T.D.» до Державної податкової інспекції у Калінінському районі міста Донецька, третя особа - Державна податкова адміністрація в Донецькій області про скасування рішення про застосування штрафних (фінансових) санкцій, платник податків, який вважає порушеним порядок та підстави призначення податкової перевірки щодо нього, має захищати свої права шляхом не допуску посадових осіб контролюючого органу до такої перевірки. Якщо ж допуск до проведення перевірки відбувся, в подальшому предметом розгляду в суді має бути лише суть виявлених порушень податкового та іншого законодавства, дотримання якого контролюється контролюючими органами.

Отже, згідно з правовою позицією Верховного Суду України, саме на етапі допуску до перевірки платник податків може поставити питання про необґрунтованість її призначення та проведення, реалізувавши своє право на захист від безпідставного та необґрунтованого здійснення податкового контролю щодо себе. Водночас, допуск до перевірки нівелює правові наслідки процедурних порушень, допущених контролюючим органом при призначенні податкової перевірки.

Крім того, судом встановлено, що попередня перевірка, результати якої відображені у акті перевірки від 22.03.2013 № 356/22-33717850 охоплювала перевіряємий період з 01.12.2012 по 31.12.2012, разом з тим, у акті перевірки від 21.08.2015 № 1126/22-33917850 порушення встановлені за період з травня по грудень 2013 року, тобто за період, який не охоплений попередньою перевіркою.

Також, судом не приймаються до уваги посилання позивача на те, що перевіряючими у акті перевірки зроблено висновки на підставі даних, які не мали права використовуватися при проведенні перевірки, з наступних підстав.

Так, пунктом 75.1. статті 75 ПК України встановлено, що контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

За правилами пункту 86.1. статті 86 ПК України результати перевірок оформляються у формі акта або довідки, які підписуються посадовими особами контролюючого органу та платниками податків або їх законними представниками (у разі наявності). У разі встановлення під час перевірки порушень складається акт. Якщо такі порушення відсутні, складається довідка.

Акт (довідка), складений за результатами перевірки та підписаний посадовими особами, які проводили перевірку, у строки, визначені цим Кодексом, надається платнику податків або його законному представнику, який зобов'язаний його підписати.

У разі незгоди платника податків з висновками акта такий платник зобов'язаний підписати такий акт перевірки із зауваженнями, які він має право надати разом з підписаним примірником акта або окремо у строки, передбачені цим Кодексом.

З аналізу вищевикладеного вбачається, що висновки, викладені в акті перевірки, є відображенням дій посадових осіб контролюючих органів і самі по собі не породжують правових наслідків для платника податків і, відповідно, такий акт не порушує прав останнього.

Аналогічна правова позиція була викладена у постанові Верховного Суду України від 03.11.2015 по справі № 826/20761/14.

Суд також вважає необґрунтованими посилання позивача на те, що у разі якщо судом за результатами розгляду кримінального провадження про кримінальне правопорушення, яке було розпочато до дня набрання чинності Законом №655-VІІІ і предметом якого є податки, збори, винесено обвинувальний вирок, що набрав законної сили, в якому встановлена несплата податкових зобов'язань або винесена ухвала про закриття кримінального провадження за реабілітуючими підставами з цього питання, податкове повідомлення - рішення за результатами такої перевірки приймається контролюючим органом протягом 10 робочих днів з дня, наступного за днем отримання цим контролюючим органом відповідного судового рішення (обвинувальний вирок, ухвала про закриття кримінального провадження за нереабілітуючими підставними), що набрало законної сили, з огляду на наступне.

Суд вважає, що на спірні правовідносини не поширюються обмеження, які були встановлені підпунктом 86.9 статті 86 ПК України, оскільки в силу цього законодавчого припису податкове повідомлення-рішення не приймається до часу набрання законної сили рішенням суду у кримінальній справі лише у разі проведення податкової перевірки стосовно, зокрема, посадової особи платника податків. Проте, у цьому разі податкова перевірка проведена у рамках досудового слідства по кримінальній справі, порушеній за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого частиною 3 статті 221 Кримінального кодексу Україин - ТОВ "Вістобуд»", а не власне відносно посадових осіб ПП «Промбудсервіс Плюс».

Таким чином, податкове повідомлення-рішення не приймається до набрання законної сили відповідним судовим рішенням лише у випадку, якщо відносно посадових осіб цього ж платника податків, який перевіряється, в рамках кримінального провадження розслідується кримінальне правопорушення, предметом якого є податки та/або збори.

Аналогічна правова позиція була викладена у постанові Верховного Суду України від від 26 січня 2016 року за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Бі. Ел. Харберт Інтернешенел Ел. Ел. Сі." в особі представництва компанії в Україні до державної податкової інспекції у Шевченківському районі м. Києва Державної податкової служби України про скасування податкових повідомлень-рішень та зобов'язання видати довідку.

Крім того, 01.09.2015 набрав чинності Закон України від 17.07.2015 №655-VІІІ «Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо зменшення податкового тиску на платників податків» (далі - Закон №655-VІІІ).

У відповідності до Закону №655-VІІІ внесено зміни щодо можливості відновлення прав платників податків та захист таких платників податків в рамках кримінального провадження.

Згідно вищевказаного Закону виключено положення розділу ІІ «Адміністрування податків, зборів, платежів» ПК України, а саме пункт 58.4. статті 58 - «Податкове повідомлення - рішення» та пункт 86.9. статті 86 - «Оформлення результатів перевірок».

Отже, з 01.09.2015 запроваджено загальний порядок та терміни прийняття податкових повідомлень-рішень податковими органами, у відповідності до пункту 86.8 статті 86 розділу ІІ «Адміністрування податків, зборів, платежів» ПК України.

За таких обставин, суд дійшов висновку про правомірність прийнятих відповідачем спірних податкових повідомлень-рішень від 09.09.2015 №№ , та відсутність підстав для задоволення адміністративного позову Приватного підприємства «Промбудсервіс Плюс».

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 1 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Такий підхід узгоджується з практикою Європейського Суду з прав людини. Так, у пункті 110 рішення від 23 липня 2002 року у справі «Компанія «Вестберґа таксі Актіеболаґ» та Вуліч проти Швеції» визначив, що «... адміністративні суди, які розглядають скарги заявників стосовно рішень податкового управління, мають повну юрисдикцію у цих справах та повноваження скасувати оскаржені рішення. Справи мають бути розглянуті на підставі і поданих доказів, а довести наявність підстав, передбачених відповідними законами, для призначення податкових штрафів має саме податкове управління.».

При вирішенні даної справи судом були враховані положення частини 3 статті 2, частини 1 статті 11 та частини 2 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України.

Враховуючи наведене, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Керуючись статтями 122, 158 - 163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

П О С Т А Н О В И В:

У задоволенні адміністративного позову Приватного підприємства «Промбудсервіс Плюс» - відмовити повністю.

Постанова суду набирає законної сили в порядку статей 167, 186 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена до Київського апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня отримання її копії. Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення.

Суддя В.В. Падій