Справа № 759/12992/15-ц
Суддя: Пилипенко О.Є.
Дата ухвалення: 2016-03-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

Іменем України

15 березня 2016 року м. Київ

Колегія суддів Київського апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді - Пилипенко О.Є.

суддів - Глущенко Я.Б. та Шелест С.Б.,

при секретарі - Грабовській Т.О.,

за участю:

представника відповідача - ОСОБА_2,

відповідача - ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Києві апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в Святошинському районі м. Києва на постанову Святошинського районного суду м. Києва від 03 грудня 2015 року у справі за позовом Управління Пенсійного фонду України в Святошинському районі м. Києва до ОСОБА_3 про стягнення коштів,

В С Т А Н О В И Л А:

У серпні 2015 року позивач - Управління Пенсійного фонду України в Святошинському районі м. Києва, звернувся до Святошинського районного суду м. Києва з позовом до ОСОБА_3, в якому просить стягнути з ОСОБА_3 надміру виплачені кошти в сумі 681,01 грн.

Постановою Святошинського районного суду м. Києва від 03 грудня 2015 року в задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Не погоджуючись із прийнятим судовим рішенням позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржувану постанову, справу направити на новий розгляд до Святошинського районного суду м. Києва. Свої вимоги обґрунтовує тим, що судом першої інстанції при постановленні оскаржуваного рішення неповно з'ясовано обставини, що мають значення для справи, порушено норми матеріального та процесуального права.

Заслухавши суддю-доповідача, представника позивача, відповідача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає необхідним апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в Святошинському районі м. Києва - задовольнити частково, постанову Святошинського районного суду м. Києва від 03 грудня 2015 року - скасувати, а провадження у справі закрити, виходячи із наступного.

Відповідно до ст. 159 КАС України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин у адміністративній справі, підтверджених такими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Частиною першою статті 203 КАС України передбачено, що постанова або ухвала суду першої інстанції скасовується в апеляційному порядку і позовна заява залишається без розгляду або провадження у справі закривається з підстав, встановлених відповідно статтями 155 і 157 цього Кодексу.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 157 Кодексу адміністративного судочинства України суд закриває провадження у справі якщо справу не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

Як встановлено судом та вбачається з наявних матеріалів справи, Управління Пенсійного фонду звернулося в суд із позовною заявою про стягнення надміру сплачених коштів в порядку цивільного судочинства.

Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 21 серпня 2015 року було відкрито провадження у справі в порядку цивільного провадження.

Проте, оскаржувану постанову від 03 грудня 2015 року Святошинським районним судом м. Києва ухвалено в порядку адміністративного судочинства.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини у справі "Zand v. Austria" у рішенні від 12.10.1978 вказав, що словосполучення "встановлений законом" поширюється не лише на правову основу самого існування "суду", але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Поняття "суд, встановлений законом" у частині першій статті 6 Конвенції передбачає "усю організаційну структуру судів, включно з <…> питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів <…>". З огляду на це не вважається "судом, встановленим законом" орган, котрий, не маючи юрисдикції, судить осіб на підставі практики, яка не передбачена законом.

Зважаючи на викладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що при розгляді справи за позовною заявою Управління Пенсійного фонду України в Святошинському районі м. Києва та ухваленні оскаржуваної постанови від 03 грудня 2015 року, судом першої інстанції було допущено грубе порушення норм процесуального права.

Зокрема, відповідно до частини першої статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Згідно з частиною другою статті 2 КАС України до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Таким чином, законодавець чітко визначив, що суттю адміністративного судочинства є судовий контроль за діяльністю органів влади та місцевого самоврядування в сфері дотримання прав та свобод громадян та юридичних осіб за допомогою процесуального закону з певними особливостями, зокрема, обов'язку доказування правомірності своєї діяльності органами влади чи самоврядування. Тобто, однією з визначальних особливостей КАС України є те, що позивачем в адміністративній справі може бути фізична чи юридична особа, чиї права, свободи чи інтереси вони вважають порушеними, а відповідачем ? орган влади, орган місцевого самоврядування, їхні посадові чи службові особи.

Відповідно до статті 50 КАС України громадяни України, іноземці чи особи без громадянства, їх об'єднання, юридичні особи, які не є суб'єктами владних повноважень, можуть бути відповідачами лише за адміністративним позовом суб'єкта владних повноважень: 1) про тимчасову заборону (зупинення) окремих видів або всієї діяльності об'єднання громадян; 2) про примусовий розпуск (ліквідацію) об'єднання громадян; 3) про примусове видворення іноземця чи особи без громадянства з України; 4) про обмеження щодо реалізації права на мирні зібрання (збори, мітинги, походи, демонстрації тощо); 5) в інших випадках, встановлених законом.

Правовий аналіз пунктів 1?4 частини четвертої статті 50 КАС України свідчить, що всі наведені підстави, коли громадяни, іноземці чи особи без громадянства, їх об'єднання, юридичні особи, які не є суб'єктами владних повноважень, можуть бути відповідачами за адміністративним позовом суб'єкта владних повноважень лише у випадках превентивного (попереднього) судового контролю за рішеннями, діями органів влади, які при реалізації своїх владних управлінських повноважень можуть порушити права чи свободи фізичних чи юридичних осіб.

Однак і в цих випадках, водночас із перевіркою дій чи бездіяльності згаданих осіб, обставин, що стали підставою для втручання суб'єктів владних повноважень, суд має перевірити на відповідність чинному законодавству рішення, дії чи бездіяльність самих суб'єктів владних повноважень.

Логічний спосіб тлумачення частини четвертої статті 50 КАС України дозволяє дійти висновку, що і пункт 5 частини четвертої статті 50 КАС України, який є частиною норми процесуального права, існує як послідовне продовження випадків «превентивного» судового контролю і має розумітися та застосовуватися судами саме в такому значенні, а не як норма, що давала би право для розширеного тлумачення права суб'єкта владних повноважень на адміністративний позов. Такий безпідставний підхід до розуміння змісту пункту 5 частини четвертої статті 50 КАС України по суті призводить до відмови органів влади від виконання своїх функціональних обов'язків та можливої дискреційної поведінки.

За пунктом 4 частини четвертої статті 50 КАС України суб'єкт владних повноважень може звертатися до суду з адміністративним позовом до громадян України, іноземців чи осіб без громадянства, їх об'єднань, юридичних осіб, які не є суб'єктами владних повноважень, для превентивного судового контролю своєї ж діяльності і у випадках, визначених законом.

Наведені висновки в повній мірі узгоджуються із правовою позицією Верховного Суду України викладеною в постанові від 22 вересня 2015 року у справі №п/811/3781/14.

За змістом позовної заяви убачається, що вона подана в порядку цивільного судочинства, а сам позов заявлений про стягнення грошових коштів, які фактично стали власністю ОСОБА_3 Такі вимоги, на думку суду апеляційної інстанції, не підпадають під дію пункту 4 частини четвертої статті 50 КАС України.

За таких обставин, апеляційний суд вважає апеляційну скаргу обґрунтованою в частині безпідставного розгляду судом справи в порядку адміністративного судочинства.

Разом з тим, відповідно до статі 198 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право: 1) залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін; 2) змінити постанову суду; 3) скасувати її та прийняти нову постанову суду; 4) скасувати постанову суду і залишити позовну заяву без розгляду або закрити провадження у справі; 5) визнати постанову суду нечинною і закрити провадження у справі.

Зі змісту наведеної норми убачається, що апеляційний суд не наділений повноваженнями за наслідками розгляду апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції повертати справу до суду першої інстанції на новий розгляд. Водночас, встановивши, що справу не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства, суд апеляційної інстанції зобов'язаний закрити провадження у справі.

Отже, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції було не вірно застосовано норми процесуального права, що призвело до ухвалення неправомірного рішення. У зв'язку з цим апеляційний суд вважає необхідним апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в Святошинському районі м. Києва - задовольнити частково, постанову Святошинського районного суду м. Києва від 03 грудня 2015 року - скасувати, а провадження у справі закрити та роз'яснити позивачу, що справа належить до юрисдикції цивільного судочинства.

Керуючись ст.ст. 157, 203, 205, 206 та 254 КАС України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в Святошинському районі м. Києва - задовольнити частково.

Постанову Святошинського районного суду м. Києва від 03 грудня 2015 року - скасувати, а провадження у справі за позовом Управління Пенсійного фонду України в Святошинському районі м. Києва до ОСОБА_3 про стягнення коштів - закрити.

Роз'яснити Управлінню Пенсійного фонду України в Святошинському районі м. Києва, що розгляд справи належить до юрисдикції цивільного судочинства.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів в касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя: О.Є.Пилипенко

Суддя: Я.Б.Глущенко

С.Б. Шелест

Дата виготовлення та підписання повного тексту рішення - 15.03.2016 року.

.

Головуючий суддя Пилипенко О.Є.

Судді: Шелест С.Б.

Глущенко Я.Б.