Справа № 826/21460/15
Суддя: Федорчук А.Б.
Дата ухвалення: 2016-03-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

03 березня 2016 року № 826/21460/15

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Федорчука А.Б., розглянувши адміністративну справу в письмовому провадженні

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Південний квартал»

до Державної податкової інспекції у Святошинському районі Головного

управління ДФС у м. Києві

про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень

від 15.05.2015 року № та від 22.07.2015 року №

На підставі ч. 6 ст. 128 КАС України, Суд розглядає справу у письмовому провадженні.

ВСТАНОВИВ:

Позивач, в особі Товариства з обмеженою відповідальністю «Південний квартал» (надалі - Позивач), звернувся до Окружного адміністративного суду м. Києва з адміністративним позовом до Державної податкової інспекції у Святошинському районі Головного управління ДФС у м. Києві (надалі - Відповідач), в якому просить визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Святошинському районі Головного управління ДФС у м. Києві від 15.05.2015 року №, яким збільшено податок на додану вартість на суму 1630111,00 грн. та застосовано штрафні санкції в розмірі 407527,75 грн., та податкове повідомлення-рішення від 22.07.2015 року №, яким збільшено податок на додану вартість у розмірі 16666,67 грн. та застосовано штрафні санкції в розмірі 4166,66 грн.

В обґрунтування позовних вимог Позивач зазначає, що оскільки висновки Відповідача щодо взаємовідносин ТОВ «Південний квартал» із ТОВ «Вудтаун», ТОВ «Майс Сервіс», ТОВ «УК «Гранд Груп», ТОВ «Капітель Моноліт Буд» за листопад 2014 року, до яких прийшов податковий орган та на підставі яких було винесено спірні податкові повідомлення-рішення є незаконними та такими, що не відповідають дійсності.

Представник Відповідача в письмових запереченнях зазначив, що під час перевірки податковим органом встановлено, що операції ТОВ «Південний квартал» та контрагентів здійснювались з метою штучного формування податкового кредиту та не мають реального товарного характеру, а тому спірні податкові повідомлення-рішення є обґрунтованими та не підлягають скасуванню.

Враховуючи, що в судове засідання не прибув представник Відповідача, судом було прийнято рішення про розгляд справи в письмову провадженні на підставі частини шостої статті 128 КАС України.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд м. Києва зазначає наступне.

Співробітниками Державної податкової інспекції у Святошинському районі Головного управління ДФС у місті Києві на підставі направлення від 08.04.2015 року №724/22-04, пп.75.1.2 п.75.1 ст.75, пп.78.1.11 п.78.1 ст.78, п.81.1 ст.81 та п.82.2 ст.82 Податкового кодексу України, наказу від 08.04.2015 року №766 проведено документальну позапланову виїзну перевірку Товариства з обмеженою відповідальністю "Південний Квартал" (код за ) з питань дотримання вимог податкового законодавства по податку на додану вартість та податку на прибуток підприємства по взаємовідносинах із ТОВ «Вудтаун», ТОВ «Майс Сервіс», ТОВ «УК «Гранд Груп» та ТОВ «Капітель Моноліт Буд» за листопад 2014 року. За результатами перевірки складено акт від 21.04.2015 року №195/26-57-22-04-10/37175445 (надалі - Акт перевірки).

В Акті перевірки встановлені наступні порушень: п.201.1, 201.2, 201.4, 201.6, 201.7 ст.201, п.198.2, п.198.3 ст.198, п.198.6 ст.198 Податкового кодексу України, наказу Міністерства фінансів України «Про затвердження форми податкової накладної та Порядку заповнення податкової накладної» від 01.11.2011 року №1379, п.1 та 2 ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», що призвело до заниження податку на додану вартість на загальну суму 1630111,00 грн. за листопад 2014 року.

На підставі Акту перевірки податковим органом винесено податкові повідомлення-рішення: від 15.05.2015 року №, яким збільшено податок на додану вартість на суму 1630111,00 грн. та застосовано штрафні санкції в розмірі 407527,75 грн., та податкове повідомлення-рішення від 22.07.2015 року №, яким збільшено податок на додану вартість у розмірі 16666,67 грн. та застосовано штрафні санкції в розмірі 4166,66 грн.

Позивач не погоджується з податковими повідомленнями-рішеннями звернулися з Скаргою до Головного управління ДФС у м. Києві (надалі - ГУ ДФС у м. Києві) до ДФС України, за результатом розгляду скарги ГУ ДФС у м. Києві прийнято рішення від 24.06.2015 р. №9952/10/26-15-10-05-35, яким залишено без змін податкове повідомлення-рішення від 15.05.2015 р. № та збільшено податкове зобов'язання з податку на додану вартість за листопад 2014 року у розмірі 16 666,67 грн. та штрафні (фінансові) санкції у розмірі 4 166,66 грн., а скаргу Позивача без задоволення та рішенням ДФС України від 28.07.2015 р. №15775/6/99-99-10-01-01-25, залишено без змін податкові повідомлення - рішення без змін з урахуванням рішення ГУ ДФС у м. Києві, а скаргу Позивача без задоволення.

Повно та всебічно дослідивши наявні матеріали справи, а також, норми чинного законодавства, суд прийшов до висновку про необґрунтованість позовних вимог виходячи з наступного.

Як вбачається з наявних документів в матеріалах справи, між позивачем (Замовник), з однієї сторони, та ТОВ «Вудтаун» (Підрядник), з іншої сторони, укладено договір будівельного підряду від 01.11.2014 року №01/11-14, відповідно до якого замовник доручає, а підрядник зобов'язується на свій ризик власними силами та засобами, відповідно до проектної документації, діючих будівельних норм та правил, у встановлені терміни, в порядку та на умовах визначених цим договором, за плату виконати будівельно-монтажні роботи з будівництва об'єкту - Житловий комплекс «Південний квартал» за адресою: м. Київ, вул. Тимофія Строкача, 9 та здати їх результат замовнику у встановлений чинним законодавством порядку та у строк, зазначений у цьому договорі.

До цього договору Позивачем до матеріалів справи додано довідки про вартість виконаних будівельних робіт та витрати за листопад 2014 року, за грудень 2014 року, акти приймання виконаних будівельних робіт за листопад 2014 року, за грудень 2014 року, податкові накладні від 28.11.2014 року №142, від 28.11.2014 року №135.

Також, між Позивачем (Замовник), з іншої сторони, та ТОВ «Вудтаун» (Підрядник), з іншої сторони, укладено договір будівельного підряду від 14.10.2014 року №14/10-14, відповідно до якого замовник доручає, а підрядник зобов'язується на свій ризик власними силами та засобами, відповідно до проектної документації, діючих будівельних норм та правил, у встановлені терміни, в порядку та на умовах визначених цим договором, за плату виконати будівельно-монтажні роботи з будівництва об'єкту - Житловий комплекс «Південний квартал» за адресою: м. Київ, вул. Тимофія Строкача, 9 та здати їх результат замовнику у встановлений чинним законодавством порядку та у строк, зазначений у цьому договорі.

Позивачем надано суду наступні документи: податкові накладні від 10.11.2014 року №12, від 03.11.2014 року №1, від 04.11.2014 року №4, від 04.11.2014 року №3, від 06.11.2014 року №5, від 07.11.2014 року №8, від 10.11.2014 року №11, від 10.11.2014 року №10, від 10.11.2014 року №9, від 07.11.2014 року №7, від 07.11.2014 року №6, від 03.11.2014 року №2, від 11.11.2014 року №19, від 11.11.2014 року №17, від 11.11.2014 року №16, від 11.11.2014 року №15, від 11.11.2014 року №14, від 11.11.2014 року №13, від 12.11.2014 року №20, від 12.11.2014 року №21, від 12.11.2014 року №22, від 12.11.2014 року №23, від 12.11.2014 року №24, від 13.11.2014 року №25, від 13.11.2014 року №27, від 13.11.2014 року №28, від 14.11.2014 року №40, від 14.11.2014 року №39, від 14.11.2014 року №38, від 14.11.2014 року №37, від 14.11.2014 року №36, від 14.11.2014 року №35, від 14.11.2014 року №34, від 14.11.2014 року №33, від 14.11.2014 року №32, від 14.11.2014 року №31, від 14.11.2014 року №30, від 17.11.2014 року №46, від 17.11.2014 року №45, від 17.11.2014 року №44, від 17.11.2014 року №43, від 17.11.2014 року №42, від 18.11.2014 року №50, від 18.11.2014 року №53, від 18.11.2014 року №54, від 18.11.2014 року №55, від 19.11.2014 року №63, від 19.11.2014 року №62, від 19.11.2014 року №61, від 19.11.2014 року №60, від 19.11.2014 року №59, від 20.11.2014 року №70, від 20.11.2014 року №71, від 20.11.2014 року №72, від 20.11.2014 року №73, від 20.11.2014 року №74, від 20.11.2014 року №75, від 20.11.2014 року №76, від 20.11.2014 року №77, від 21.11.2014 року №78, від 21.11.2014 року №84, від 21.11.2014 року №85, від 21.11.2014 року №86, від 24.11.2014 року №90, від 25.11.2014 року №101, від 25.11.2014 року №99, від 25.11.2014 року №97, від 25.11.2014 року №96, від 25.11.2014 року №92, від 26.11.2014 року №110, від 26.11.2014 року №109, від 26.11.2014 року №108, від 26.11.2014 року №107, від 26.11.2014 року №106, від 27.11.2014 року №114, від 27.11.2014 року №115, від 27.11.2014 року №116, від 28.11.2014 року №120, від 28.11.2014 року №121, від 28.11.2014 року №122, від 28.11.2014 року №124, від 28.11.2014 року №125, від 28.11.2014 року №126.

Разом з тим, з аналізу наданої Позивачем документації, в підтвердження товарності правочину укладеного Позивачем з ТОВ «Вудтаун» правочину, вбачається, що така носить формальний характер, ТОВ «Південний квартал», як до перевірки, так і суду не надано доказів реальності здійснення господарських операцій.

Зокрема, із змісту договору вбачається, а саме, п.5, що постачання, приймання, розвантаження, складування, зберігання, подача на будівельний майданчик, конструкцій та обладнання, здійснюється замовником, або підрядником з обов'язковим письмовим погодженням асортименту, кількості, якості, вартості, комплектності із замовником, водночас, жодних документів на підтвердження цих обставин до суду не надано, а саме видаткових накладних, актів прийняття-передачі товару, довіреностей осіб, які приймали товар для будівництва та жодних документів осіб підрядника, які відповідали за матеріали та обладнання на будівництві.

Також, Позивачем не надано документів на підтвердження повноважень здійснення будівельних робіт спірним контрагентом ТОВ «Вудтаун», зокрема ліцензій та дозволів на здійснення будівельних робіт, тощо.

Крім цього, п.6 передбачено, що Позивач забезпечує підрядника проектно-кошторисною документацію, передає будівельний майданчик останньому, забезпечує підряднику можливість доступу на будівельний майданчик, однак жодних доказів на підтвердження цих дій не надано.

Між Позивачем (Замовник), з однієї сторони, та ТОВ «Майс Сервіс» (Виконавець), з іншої сторони, укладено договір про розміщення рекламних матеріалів в мережі Інтернету від 01.11.2014 року №КК_31, відповідно до якого замовник доручає, а виконавець приймає на себе зобов'язання надати послуги розміщення рекламних матеріалів замовника в мережі Інтернету на веб-сайтах у термін, вказаних в додатках, а замовник зобов'язується прийняти та оплатити надані послуги в строки та на умовах, передбачених цим договором та додатками до договору.

Позивачем надано суду наступні документи: замовлення №1 від 03.11.2014 року, акти надання послуг від 30.11.2014 року №192/11-14, від 30.11.2014 року №193/11-14, від 30.11.2014 року №195/11-14, від 30.11.2014 року №196/11-14, від 30.11.2014 року №197/11-14, від 30.11.2014 року №198/11-14, від 30.11.2014 року №199/11-14, від 30.11.2014 року №212/11-14, від 30.11.2014 року №203/11-14, від 30.11.2014 року №211/11-14, від 30.11.2014 року №213/11-14, податкові накладні від 07.11.2014 року №43, від 13.11.2014 року №87, від 18.11.2014 року №123, від 19.11.2014 року №137, від 19.11.2014 року №141, від 19.11.2014 року №143, від 20.11.2014 року №151, від 25.11.2014 року №182, від 26.11.2014 року №189, від 27.11.2014 року №199, від 28.11.2014 року №218, від 28.11.2014 року №219.

Розрахунок між сторонами проводився у безготівковій формі, до матеріалів справи додано виписку по рахунку з 01.11.2014 року по 30.11.2014 року №5900.

Водночас, суд звертає увагу, що відповідно до п.2.1. цього договору замовник направляє виконавцю заявку на розміщення реклами у вигляді підписаного медіа-плану, а також надає виконавцю текст рекламного оголошення та рекламні матеріали, однак до суду не надано для підтвердження реального здійснення такого замовлення жодних документів.

Із наданої заявки взагалі неможливо встановити яку саме інформацію необхідно було розташувати в мережі Інтернет, не надано погоджених матеріалів реклами та банерів, не вказано ресурси та веб-сайти на яких буде розташовуватись така реклама, на який період та за якою ціною.

Отже, суд наголошує, що Позивачем надано тільки формальний перелік первинної документації, з якої взагалі неможливо встановити яку рекламні послуги надавались спірним контрагентом та не надано жодних доказів на підтвердження фактичного проведення рекламної діяльності в Інтернеті.

Між ТОВ «Капітель моноліт буд» (Підрядник), з однієї сторони, та Позивачем (Замовник), з іншої сторони, укладено договір підряду від 27.11.2014 року №27/11/14, відповідно до умов якого замовник доручає, а підрядник зобов'язується на свій ризик власними силами та засобами, відповідно до проектної документації, діючих будівельних норм та правил, у встановлені терміни, в порядку та на умовах визначених цим договором, за плату виконати будівельно-монтажні роботи з будівництва об'єкту - Житловий комплекс «Південний квартал» та здати їх результат замовнику у встановлені чинним законодавством порядку та у строк, зазначений у цьому договорі.

До договору надано договірну ціну на будівництво багатоповерхового житлового будинку з приміщеннями соціально-громадського призначення та підземним паркінгом по вул. Тимофія Строкача, 9, локальний кошторис на будівельні роботи №2-1-4, податкову накладну від 26.11.2014 року №32, довідку про вартість виконаних будівельних робіт та витрати за листопад 2014 року, акт приймання виконаних будівельних робіт за листопад 2014 року.

Розрахунок між сторонами проводився у безготівковій формі, до матеріалів справи додано виписку по рахунку з 01.11.2014 року по 30.11.2014 року №5900.

Щодо вказаного контрагента суд зазначає, що аналогічно, як і з ТОВ «Вудтаун», неможливо встановити фактичність виконання будівельних робіт, оскільки договір має аналогічні пункти, але доказів на підтвердження здійснення господарських операцій з ТОВ «Капітель Моноліт Буд» не надано.

Крім того, між Позивачем (Замовник), з однієї сторони, та ТОВ «Управляюча компанія «Гранд Груп» (Виконавець), з іншої сторони, укладено договір надання послуг від 22.09.2014 року №220914, відповідно до якого замовник доручає, а виконавець зобов'язується надати замовнику інформаційно-консультаційні послуги по пошуку для замовника третіх осіб (фізичних та юридичних), які мають метою купити майнові права на житлові та/або нежитлові приміщення, шляхом укладання договору купівлі-продажу майнових прав, або мають метою укласти попередні договори купівлі-продажу нерухомості на об'єкти, які входять до складу об'єкта будівництва за адресою: вул. Тимофія Строкача, 9 в м. Києві.

До договору надано податкові накладні від 12.11.2014 року №3, від 29.11.2014 року №2, від 27.11.2014 року №7, від 26.11.2014 року №6, від 19.11.2014 року №5, від 11.11.2014 року №2, акти надання послуг від 21.12.2014 року №12, від 29.10.2014 року №6.

Розрахунок між сторонами проводився у безготівковій формі, до матеріалів справи надано виписку по рахунку з 01.11.2014 року по 30.11.2014 року.

Однак, аналізуючи договір та надані до нього документи, суд звертає увагу, що Позивачем до суду не надано документів на підтвердження здійснення комплексу рекламно-організаційних заходів, проведення маркетингових досліджень, проведення попередніх переговорів з зацікавленими особами, організація зустрічей зацікавлених осіб із замовником, підготування та підписання документів з зацікавленими особами та замовником, тощо (п.2 договору).

Також, Позивачем не надано документів на підтвердження передачі документів виконавцю, в тому числі планів, проектів, планування та розрахунків щодо об'єкту забудови (п. 2.3 Договору).

З аналізу матеріалів справи та норм права, суд погоджується з доводами Відповідача щодо порушення Позивачем вимог п.201.1, 201.2, 201.4, 201.6, 201.7 ст.201, п.198.2, п.198.3 ст.198, п.198.6 ст.198 Податкового кодексу України, наказу Міністерства фінансів України «Про затвердження форми податкової накладної та Порядку заповнення податкової накладної» від 01.11.2011 року №1379, п.1 та 2 ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», оскільки Позивачем не підтверджуються фактичними обставинами та відповідними доказами реальність господарських операцій зі спірними контрагентами.

Крім того, Суд звертає увагу, що надану перинну документація досліджена та встановлено, що вона не належним чином оформлена, а саме, в Актах наданих послуг відсутні реквізити посадової особи, яка є Замовником Послуг, в Підсумковій відомості відсутні підписи посадових осіб ким Складено та Перевірено дані відомості, в Актах приймання виконаних робіт відсутні реквізити посадової особи відсутні реквізити від Підрядника, а з зазначеного підпису не можливо встановити, чи уповноважував Підрядник дану особу на підписання даних документів.

Згідно з пунктом 44.1 статті 44 Податкового кодексу України для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Статтею 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" визначено, що первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Отже, будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції, якщо ж фактичного здійснення господарської операції не було, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені чинним законодавством.

Отже, для підтвердження даних податкового обліку можуть братися до уваги лише ті первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції.

Згідно зі статтею 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" господарською операцією є дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов'язань, власному капіталі підприємства.

Таким чином, визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

Вимога щодо реальних змін майнового стану платника податків як обов'язкова ознака господарської операції кореспондує з нормами податкового кодексу України.

Пунктом 198.1 Податкового кодексу України встановлено, що право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з: придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг; придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.

Згідно з пунктом 198.2 статті 198 Податкового кодексу України датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше; дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Відповідно до пункту 198.3 статті 198 Податкового кодексу України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Пунктом 198.6 статті 198 Податкового кодексу України встановлено, що не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Отже, необхідною умовою для віднесення сплачених у ціні товарів (послуг) сум податку на додану вартість до складу податкового кредиту є факт придбання товарів та послуг із метою їх використання в господарській діяльності.

Господарські операції для визначення податкового кредиту для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на додану вартість мають бути фактично здійснені і підтверджені належним чином складеними первинними документами, що відображають реальність таких операцій.

Водночас за відсутності факту придбання товарів чи послуг або в разі якщо придбані товари чи послуги не призначені для використання у господарській діяльності платника податку відповідні суми не можуть включатися до складу податкового кредиту з податку на додану вартість навіть за наявності формально складених, але недостовірних документів або сплати грошових коштів.

Аналогічна позиція викладена в листі Вищого адміністративного суду України №742/11/13-11 від 02.06.2011.

Зазначеним листом Вищого адміністративного суду України також визначено, що з метою встановлення факту здійснення господарської операції, формування витрат для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на прибуток або податкового кредиту з податку на додану вартість судам належить з'ясовувати, зокрема, такі обставини: рух активів у процесі здійснення господарської операції, установлення спеціальної податкової правосуб'єктності учасників господарської операції, установлення зв'язку між фактом придбання товарів (послуг), спорудженням основних фондів, імпортом товарів (послуг), понесенням інших витрат і господарською діяльністю платника податку.

Таким чином, при визначенні права платника податків на формування податкового кредиту та валових витрат судом має бути перевірено чи мали операції між платником податків та його контрагентами реальний товарний характер, можливість здійснення таких операцій з урахуванням оперативності проведення операцій та віддаленості контрагентів один від одного, подальше використання позивачем придбаної у зазначених контрагентів продукції та отриманих послуг, при цьому, суд має виходив з того, що наявність у покупця належно оформлених документів, які відповідно до закону необхідні для віднесення певних сум до податкового кредиту, зокрема виданих продавцями податкових накладних, не є безумовною підставою для відшкодування податку на додану вартість в подальшому, якщо податковий орган доведе, що відомості в таких документах не відповідають дійсності, наприклад, у випадку, коли не проводилися самі операції.

Аналогічна позиція викладена в Постанові Верховного Суду України від 22 вересня 2015 року по справі 826/16369/13-а.

Відповідно до змісту ст. 44 Податкового кодексу України, платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Таким чином, при визначенні права платника податків на формування податкового кредиту судом має бути перевірено чи мали операції між платником податків та його контрагентами реальний товарний характер, можливість здійснення таких операцій з урахуванням оперативності проведення операцій та віддаленості контрагентів один від одного, подальше використання позивачем придбаної у зазначених контрагентів продукції та отриманих послуг, при цьому, суд має виходив з того, що наявність у покупця належно оформлених документів, які відповідно до закону необхідні для віднесення певних сум до податкового кредиту, зокрема виданих продавцями податкових накладних, не є безумовною підставою для відшкодування податку на додану вартість в подальшому, якщо податковий орган доведе, що відомості в таких документах не відповідають дійсності, наприклад, у випадку, коли не проводилися самі операції.

Таким чином, єдиною підставою документального підтвердження спірних сум податкового кредиту мають бути належним чином складені та підписані повноважними особами первинні документи в розумінні наведених норм законодавства.

Також, суд звертає увагу, що у відповідності до п. 44.6 ст. 44 Податкового кодексу України, якщо платник податків після закінчення перевірки та до прийняття рішення контролюючим органом за результатами такої перевірки надає документи, що підтверджують показники, відображені таким платником у податковій звітності, не надані під час перевірки, такі документи повинні бути враховані контролюючим органом під час розгляду питання про прийняття рішення. Разом з тим, у разі якщо до закінчення перевірки або у терміни, визначені в абзаці другому п. 44.7 цієї статті платник податків не надає посадовим особам органу державної податкової служби, які проводять перевірку, документи (незалежно від причин такого ненадання, крім випадків виїмки документів або іншого вилучення правоохоронними органами), що підтверджують показники, відображені таким платником податків у податковій звітності, вважається, що такі документи були відсутні у такого платника податків на час складення такої звітності.

Відповідно до вимог, встановлених абз. 2 п. 44.7 ст. 44 Податкового кодексу України, протягом п'яти робочих днів з дня отримання акта перевірки платник податків має право надати до контролюючого органу, що призначив перевірку, документи, визначені в акті перевірки як відсутні.

Згідно з пунктом 86.7 вказаної статті Кодексу у разі незгоди платника податків або його законних представників з висновками перевірки чи фактами і даними, викладеними в акті (довідці) перевірки, вони мають право подати свої заперечення до органу державної податкової служби за основним місцем обліку такого платника податків протягом п'яти робочих днів з дня отримання акта (довідки). Такі заперечення розглядаються органом державної податкової служби протягом п'яти робочих днів, що настають за днем їх отримання (днем завершення перевірки, проведеної у зв'язку з необхідністю з'ясування обставин, що не були досліджені під час перевірки та зазначені у зауваженнях), та платнику податків надсилається відповідь у порядку, визначеному статтею 58 цього Кодексу для надсилання (вручення) податкових повідомлень-рішень. Платник податку (його уповноважена особа та/або представник) має право брати участь у розгляді заперечень, про що такий платник податку зазначає у запереченнях.

Системний аналіз вищезазначених правових норм дозволяє стверджувати про те, що законодавцем наділено платника податків необхідним механізмом захисту своїх прав від можливих незаконних дій співробітників контролюючого органу. Разом з тим, на платника податків також покладено обов'язок надання документів, необхідних для здійснення перевірки та чітко встановлено наслідки невиконання цього обов'язку - зокрема, застосування фінансової відповідальності.

Вищезазначеною нормою визначено право платника податку після отримання акту перевірки надати документи, визначені в акті перевірки, як відсутні. Акт містить визначення про те, що позивачем первинних бухгалтерських документів до перевірки не надано, натомість, позивачем Акт перевірки було отримано, що ним не заперечується та заперечень з первісною документацією Позивачем Податковому органу надано не було.

Оскільки Відповідачу не було надано в повному обсязі первинно бухгалтерських документів під час перевірки, судом вбачається правомірним висновок Відповідача про порушення позивачем вищезазначених норм Податкового кодексу України щодо обов'язкового підтвердження податкового кредиту первинними бухгалтерськими документами.

Відповідно до частини першої статті 8 Конституції України, в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Верховенство права - це панування права в суспільстві.

Конституційний Суд України в рішенні від 02.11.2004 р. у справі № 1-33/2004 (справа про призначення судом більш м'якого покарання) роз'яснив, що верховенство права вимагає від держави його втілення як у правотворчу, так і правозастосовну діяльність.

Як зазначив Конституційний Суд України, справедливість - одна з основних засад права, є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права.

Визначаючи права та обов'язки платника ПДВ, законодавець виходив з принципу їх справедливого співвідношення. Реалізація господарюючим суб'єктом законодавчо закріпленої свободи підприємницької діяльності не повинна йти в розріз із зазначеним принципом.

Частиною 1 статті 67 Конституції України, кожен зобов'язаний сплачувати податки та збори в порядку і розмірах, установлених законом.

Згідно з вимогами статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. (ч.1) В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. (ч.2) Якщо особа, яка бере участь у справі, не може самостійно надати докази, то вона повинна зазначити причини, через які ці докази не можуть бути надані, та повідомити, де вони знаходяться чи можуть знаходитися. Суд сприяє в реалізації цього обов'язку і витребовує необхідні докази. Про витребування доказів або про відмову у витребуванні доказів суд постановляє ухвалу. Ухвала суду про відмову у витребуванні доказів окремо не оскаржується. Заперечення проти неї може бути включене до апеляційної чи касаційної скарги на рішення суду, прийняте за наслідками розгляду справи. (ч.3) Суд може збирати докази з власної ініціативи. (ч.5) Якщо особа, яка бере участь у справі, без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які вона посилається, суд вирішує справу на основі наявних доказів. (ч.6 ст.71 КАС України).

Враховуючи, що обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними конкретними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування, суд приходить до висновку, що в позовній заяві наведені обставини, які не підтверджуються достатніми доказами, що свідчить про не обґрунтованість позовних вимог, а отже, податкові повідомлення-рішення прийняті з урахуванням всіх обставин, а отже позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Частиною 1 ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч. 3 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Згідно з ч. 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

З урахуванням викладеного, суд приходить висновків про відмову в задоволенні позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 69-71, 94, 128, 160-165, 167, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

П О С Т А Н О В И В:

В задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Відповідно до статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України постанова набирає законної сили після закінчення строку для її апеляційного оскарження. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції протягом десяти днів за правилами, встановленими статтями 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України. Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції. Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя А.Б. Федорчук