Справа № 0907/2-а-139/11 2-а/344/1/15
Суддя: Довга Ольга Іванівна
Дата ухвалення: 2016-03-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 березня 2016 р. Справа № 876/7866/15

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі колегії:

головуючого-судді Довга О.І.,

судді Ліщинський А.М.,

судді Запотічний І.І.

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 13.05.2015 року по справі № 0907/2-а-139/11 2-а/344/1/15 за позовом ОСОБА_1 до Івано-Франківської міської ради, треті особи - відділ Держземагенства у м. Івано-Франківськ, ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання недійсним та скасування рішення, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернулась з адміністративним позовом до Івано-Франківської міської ради, третіх осіб Відділу Держземагенства у м. Івано-Франківську, ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання недійсним та скасування п. 1.3 рішення Х сесії Івано-Франківської міської ради від 07.12.2006 року про дозвіл на складання проекту землеустрою; визнання недійсним та скасування п. 12 рішення ХХХІХ сесії Івано-Франківської міської ради від 25.02.2009 року «Про передачу громадянам у приватну власність та надання в користування земельних ділянок»; визнання недійсним та скасувати державний акт на право приватної власності на земельну ділянку серії ЯЖ № 982364 від 06.07.2009 року, зареєстрований в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договір оренди землі за № 23; визнання недійсним протоколу № 76 від 23.03.2007 року засідання узгоджувальної комісії міськвиконкому по розгляду спорів з приводу суміжного землекористування.

В обґрунтування позовних вимог позивачка посилається на той факт, що вона має в приватній власності житловий будинок до якого закріплена земельна ділянка площею 0,0363 га. Позивачка вважає, що у зв`язку із ухваленням рішення Івано-Франківської міської ради від 25.09.2009 р., яким частину земельної ділянки передано ОСОБА_3, та виданий на його підставі державний акт є незаконними.

Постановою Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 13.05.2015 року по справі № 0907/2-а-139/11 2-а/344/1/15 в позові ОСОБА_1 до Івано-Франківської міської ради, треті особи без самостійних вимог Відділ Держземагенства у м. Івано-Франківську, ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання недійсним та скасування п. 12 рішення Івано-Франківської міської ради від 25.02.2009 р. «Про передачу громадянам у приватну власність та надання в користування земельних ділянок», визнання недійсним та скасування п. 4.2. рішення Івано-Франківської міської ради від 16.10.2008 р. «Про передачу громадянам у приватну власність та надання в користування земельних ділянок», визнання недійсним державного акту на право приватної власності на земельну ділянку ЯЖ № 982364 від 06.07.2009 р., визнання недійсним та скасувати п. 1.3. рішення Івано-Франківської міської ради від 07.12.2006р., визнання недійсним протоколу №76 від 23.03.2007р. засідання узгоджувальної комісії міськвиконкому про розгляд спорів з приводу суміжного землекористування, відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, позивач звернулась з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати постанову суду та прийняти нову, якою задовольнити адміністративний позов у повному обсязі. Апеляційна скарга мотивована, фактично, доводами позовної заяви.

За відсутності клопотань від усіх осіб, які беруть участь у справі, про розгляд справи за їх участю, суд апеляційної інстанції розглядає справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, оскільки таку може бути вирішено на основі наявних у ній доказів (ч. 1 ст. 197 КАС України із змінами і доповненнями, внесеними згідно із Законом України від 07.07.2010 року N 2453-VI), що є достатнім для розгляду даної справи.

Перевіривши за наявними у справі матеріалами доводи апеляційної скарги та правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі, колегія суддів приходить до висновку про наявність підстав часткового задоволення апеляційної скарги виходячи з наступного.

Колегією суддів встановлено, що на підставі рішення Х сесії Івано-Франківської міської ради від 07.12.2006 року надано дозвіл ОСОБА_3 на складання проекту землеустрою.

Відповідно до ч. 6 ст. 118 ЗКУ громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки) у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 ЗКУ. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки. Забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

Згідно з ч.7 вищезазначеної статті відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 ЗКУ, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні.

Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об'єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Отже, з вищенаведеного можна зробити висновок, що приймаючи рішення (яким ОСОБА_3 було надано дозвіл на складання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки) Івано-Франківська міська рада не знайшла підстав для відмови, оскільки документи, які були додані до заяви про передачу у власність земельної ділянки, повністю відповідають вимогам чинного законодавства України, а відмова в такому випадку буде прямим порушенням закону.

Згідно з п. «г» ч. 3 ст. 152 ЗКУ захист прав громадян та юридичних осіб на земельну ділянку здійснюється шляхом визнання недійсним рішення органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування.

Згідно зі ст. 116 Земельного кодексу України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування та державних органів приватизації щодо земельних ділянок, на яких розташовані об'єкти, які підлягають приватизації, в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом.

Безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі: а) приватизації земельних ділянок, які перебувають у користуванні громадян; б) одержання земельних ділянок внаслідок приватизації державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій; в) одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом.

Порядок безоплатної приватизації земельних ділянок громадянами визначений статтею 118 вказаного Кодексу.

Відповідно до частини 1 ст. 118 Земельного кодексу України громадянин, зацікавлений у приватизації земельної ділянки, яка перебуває у його користуванні, подає заяву, зокрема, до відповідної міської ради за місцезнаходженням земельної ділянки.

Згідно із ч. 2 цієї статті рішення органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування щодо приватизації земельних ділянок приймається у місячний строк на підставі технічних матеріалів та документів, що підтверджують розмір земельної ділянки.

Частиною 6 зазначеної статті передбачено, що громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають заяву до відповідної районної, Київської чи Севастопольської міської державної адміністрації або сільської, селищної, міської ради за місцезнаходженням земельної ділянки. У заяві зазначаються бажані розміри та мета її використання.

Відповідно до частини 7 даної статті відповідна місцева державна адміністрація або сільська, селищна, міська рада розглядає заяву, а при передачі земельної ділянки фермерському господарству - також висновки конкурсної комісії, і в разі згоди на передачу земельної ділянки у власність надає дозвіл на розробку проекту її відведення.

Статтею 126 Земельного кодексу України визначено перелік документів, що посвідчують право на земельну ділянку. Зокрема, право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою посвідчується державними актами. Форми державних актів затверджуються Кабінетом Міністрів України, а право оренди землі оформляється договором, який реєструється відповідно до закону.

Виходячи з викладеного, Івано-Франківською міською радою не було порушено порядок безоплатної приватизації земельних ділянок громадянами, визначений ст.118 ЗК України (в редакції, чинній на час прийняття оспорюваного рішення).

Щодо визнання недійсним та скасування державного акту на право приватної власності на земельну ділянку серії ЯЖ № 982364 від 06.07.2009 року та на право постійного користування землею , договорів оренди землі за № 23, колегія суддів зазначає.

Конституційний Суд України в пункті 5 мотивувальної частини Рішення від 16 квітня 2009 року № 7-рп/2009 (справа про скасування актів органів місцевого самоврядування) зазначив, що органи місцевого самоврядування, вирішуючи питання місцевого значення, представляючи спільні інтереси територіальних громад сіл, селищ та міст, приймають нормативні та ненормативні акти. До ненормативних належать акти, які передбачають конкретні приписи, звернені до окремого суб'єкта чи юридичної особи, застосовуються одноразово і після реалізації вичерпують свою дію фактом їхнього виконання. У зв'язку з прийняттям цих рішень виникають правовідносини, пов'язані з реалізацією певних суб'єктивних прав та охоронюваних законом інтересів, у тому числі отримання державного акта на право власності на земельну ділянку, укладення договору оренди землі.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 17 КАС компетенція адміністративних судів поширюється на спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів або правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності. Вжитий у цій процесуальній нормі термін «суб'єкт владних повноважень» позначає орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхню посадову чи службову особу, інший суб'єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, у тому числі на виконання делегованих повноважень (пункт 7 частини першої статті 3 КАС).

Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), відповідно, прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій.

Статтею 80 ЗК установлено, що суб'єктами права власності на землю є, зокрема, територіальні громади, які реалізують це право безпосередньо або через органи місцевого самоврядування, - на землі комунальної власності.

За змістом статей 2 та 5 ЗК Рада при здійсненні повноважень власника землі є рівноправним суб'єктом земельних відносин.

Вирішуючи спір по суті, колегія суддів зазначає, що у відносинах, які склалися між сторонами, відповідач як власник землі вільний у виборі суб'єкта щодо надання йому права оренди земельної ділянки в порядку, встановленому законом, при цьому він не здійснював владних управлінських функцій.

Ураховуючи наведене, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку, що позов, предметом якого є перевірка правильності формування волі однієї зі сторін стосовно розпорядження землею та передачі відповідних прав щодо неї, може бути розглянуто за правилами КАС.

У разі прийняття суб'єктом владних повноважень рішення про передачу земельних ділянок у власність чи оренду (тобто ненормативного акта, який вичерпує свою дію після його реалізації), подальше оспорювання правомірності набуття фізичною чи юридичною особою спірної земельної ділянки має вирішуватися у порядку цивільної (господарської) юрисдикції, оскільки виникає спір про право цивільне.

Колегія суддів вважає, що в цьому випадку неоднаково застосовано статтю 6 Конвенції стосовно «суду, встановленого законом». Беручи до уваги те, що визначальним принципом здійснення правосуддя в адміністративних справах є принцип офіційного з'ясування всіх обставин у справі і обов'язок суб'єкта владних повноважень доказувати правомірність своїх дій чи рішень, на відміну від визначального принципу цивільного судочинства, який полягає у змагальності сторін, суд, який розглянув справу, не віднесену до його юрисдикції, не може вважатися «судом, встановленим законом» у розумінні частини першої статті 6 Конвенції.

Окрім зазначеного, позивач у прохальній частині адміністративного позову просить визнати недійсним протокол № 76 від 23.03.2007р. засідання узгоджувальної комісії міськвиконкому про розгляд спорів з приводу суміжного землекористування.

Однак, дослідивши матеріали справи колегія суддів зазначає.

Неправомірність дій Комісії з вирішення земельного спору не знайшла свого підтвердження під час розгляду справи, оскільки спірні правовідносини, що склались між позивачем та Комісією не випливають із публічно-правових, оскаржуваний акт не є відповідним рішенням суб'єкта владних повноважень, ніяким чином не порушує права, свободи та інтереси позивача у розумінні норм адміністративного процесуального законодавства, отже підстави для вжиття судом заходів щодо захисту у вигляді визнання дій Комісії та визнання не чинним акту відсутні. Також, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції надано вірну правову оцінку діючому адміністративному процесуальному законодавству та суд дійшов правильного висновку про відсутність підстав для вжиття судом заходів щодо захисту прав, свобод та інтересів позивача. З огляду на викладене, враховуючи, що при вирішенні спірного питання Комісією додержано вимоги акту, який є обов'язковим в керуванні її діяльності, а оскаржуваний акт не порушує права, свободи та інтереси позивача у розумінні норм адміністративного процесуального законодавства, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції зроблено вірний висновок про відсутність підстав для задоволення позову в цій частині.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, та невідповідність висновків суду обставинам справи призвели до помилкового висновку, у зв'язку з чим, постанова суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нової ухвали, про часткове задоволення позову.

Керуючись ст. ст. 157,160, 195, 197, п.1 ч.1 ст. 198, ст. 200, п. 1 ч.1 ст. 205, ст.ст. 206, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

В частині визнання недійсним та скасування державного акту на право приватної власності на земельну ділянку серії ЯЖ № 982364 від 06.07.2009 року, зареєстрований в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю, та на право постійного користування землею, договір оренди землі за № 23 провадження у справі закрити.

В решті постанову Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 13.05.2015 року по справі № 0907/2-а-139/11 2-а/344/1/15 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі, та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів після набрання законної сили судовим рішенням суду апеляційної інстанції шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя Довга О.І.

Судді Ліщинський А.М.

Запотічний І.І.