Справа № 2-а-16371/11
Суддя: Коваленко І. В.
Дата ухвалення: 2012-01-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЕНІНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД
Постанова

Іменем україни

06 січня 2012 року 08 год. 15 хв. суддя Ленінського районного суду м.Миколаєва Коваленко І.В. розглянувши одноособово в приміщенні Ленінського районного суду міста Миколаєва в порядку скороченого провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Департаменту праці та соціального захисту населення Миколаївської міської ради про визнання дій неправомірними та зобовязання здійснити виплату допомоги на дитину

в с т а н о в и в:

У листопаді 2011 року ОСОБА_1 звернулася до Ленінського районного суду м.Миколаєва з позовом до відповідача про визнання дій неправомірними та зобовязання здійснити виплату допомоги на дитину до досягнення нею трирічного віку у розмірі прожиткового мінімумі починаючи з 2009 року. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що є матірю малолітнього ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, через що має право на отримання допомоги на дитину до досягнення нею трирічного віку у розмірі прожиткового мінімуму, встановленого для дитини у віці до шести років. У звязку із цим, вона повинна була отримувати щомісячно з 2009 року по жовтень 2011 року допомогу на дитину у розмірі від 557,00 грн. до 853,00 грн., замість отриманої допомоги, щомісячний розмір якої складає 130,00 грн.

Згідно із пунктом 2 частини першої статті 183-2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) позов підлягає розгляду в порядку скороченого провадження одноособово суддею, без проведення судового засідання та виклику осіб, які беруть участь у справі.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Миколаєва від 01.12.2011 позов в частині вимог з 2009 року по 28.05.2011 на підставі статті 100 КАС України залишено без розгляду. Іншою ухвалою від цієї дати відкрито скорочене провадження по справі, копію якої разом з копією позову та доданих до нього документів направлено відповідачу з роз'ясненням частини третьої статті 183-2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України).

Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази, які є у справі, суд встановив наступне.

Із матеріалів справи вбачається, що позивач є матірю малолітнього ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується свідоцтвом про народження серії 1-ФП № 137615, та має право на отримання допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку відповідно до Закону України «Про державну допомогу сім'ям з дітьми».

Вказані обставини визнано відповідачем у запереченнях проти позову, які надійшли до суду 06.01.2011.

Із заперечень відповідача також вбачається, що через ненадання позивачем документів, що підтверджують склад її сімї, декларації про доходи та майновий стан виплата допомоги здійснювалася у мінімальному розмірі 130,00 грн.

Відповідно до частини четвертої статті 1 Закону України «Про державну допомогу сім'ям з дітьми» порядок призначення і виплати державної допомоги сім'ям з дітьми та перелік документів, необхідних для призначення допомоги за цим Законом, встановлюється Кабінетом Міністрів України, а саме Порядком призначення і виплати державної допомоги сім'ям з дітьми, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 27.12.2001 № 1751 (далі Порядок КМУ № 1751).

Відповідно до статті 43 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими народженням та похованням», у редакції до внесення змін Законом України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 28.12.2007 № 107-VI (далі Закон України від 28.12.2007 № 107-VI), які рішенням Конституційного Суду України від 22.05.2008 № 10-рп/2008 визнанні неконституційними, допомога по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку надається застрахованій особі у розмірі, що встановлюється правлінням Фонду, але не менше розміру прожиткового мінімуму, встановленого законом.

На відмінну від положень наведеного Закону, частиною першою статті 15 Закону України «Про державну допомогу сім'ям з дітьми», у редакції Закону України від 28.12.2007 № 107-VI, положення якої Конституційним Судом України неконституційними не визнавалися, встановлено, що допомога по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку надається у розмірі, що дорівнює різниці між прожитковим мінімумом, встановленим для працездатних осіб, та середньомісячним сукупним доходом сім'ї в розрахунку на одну особу за попередні шість місяців, але не менше 130 гривень.

Отже, рішенням Конституційного Суду України від 22.05.2008 № 10-рп/2008 визнано такими, що не відповідають Конституції України норми (пункт 25 розділу другого) Закону України від 28.12.2007 № 107-VI щодо внесення змін до Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими народженням та похованням», водночас, зміни внесені до Закону України «Про державну допомогу сім'ям з дітьми» неконституційними не визнавалися.

Таким чином, після прийняття Конституційним Судом України рішення від 22.05.2008 № 10-рп/2008 виникла колізія між статтею 43 Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими народженням та похованням" та статтями 13, 15 Закону України "Про державну допомогу сім'ям з дітьми", які регулюють одні й ті ж самі правовідносини.

Конституція України не встановлює пріоритету застосування того чи іншого закону, також відсутній закон, який би регулював питання подолання колізії норм законів, що мають однакову юридичну силу. Водночас, Конституційний Суд України у пункті 3 мотивувальної частини рішення від 03.10.1997 N 4-зп (справа про набуття чинності Конституцією України) зазначив, що: «Конкретна сфера суспільних відносин не може бути водночас врегульована однопредметними нормативними правовими актами однакової сили, які за змістом суперечать один одному. Звичайною є практика, коли наступний у часі акт містить пряме застереження щодо повного або часткового скасування попереднього. Загальновизнаним є й те, що з прийняттям нового акта, якщо інше не передбачено самим цим актом, автоматично скасовується однопредметний акт, який діяв у часі раніше».

Наведеної позиції Конституційний Суд України дотримувався і при розгляді інших справ, зокрема, при прийнятті рішення від 16.04.2009 № 7-рп/2009 (справа про скасування актів органів місцевого самоврядування).

Таким чином, зміни, внесені Законом України від 28.12.2007 № 107-VI до статті 13 Закону України «Про державну допомогу сім'ям з дітьми», автоматично скасовують норми Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими народженням та похованням» щодо виплати допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку у розмірі прожиткового мінімуму, зокрема статті 43 цього Закону, у редакції на дату прийняття цього Закону (18.01.2001). Тому, при виплаті допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку з 2008 року слід застосовувати положення статті 15 Закону України «Про державну допомогу сім'ям з дітьми» (в редакції із змінами, внесеними Законом України від 28.12.2007 № 107-VI).

Суд звертає увагу на те, що відповідно до пункту 3 Прикінцевих положень Закону України «Про державну допомогу сім'ям з дітьми» (в редакції із змінами, внесеними Законом України від 28.12.2007 № 107-VI) допомога по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку надається у розмірі, що дорівнює різниці між: з 1 січня 2008 року - 50 відсотками, з 1 січня 2009 року - 75 відсотками, з 1 січня 2010 року - 100 відсотками прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб, та середньомісячним сукупним доходом сім'ї в розрахунку на одну особу за попередні шість місяців.

У ході судового розгляду справи встановлено, що позивач не зверталася до відповідача із заявою про перерахунок допомоги з урахуванням отриманого доходу, а тому нарахування і виплата допомоги на дитину до досягнення трирічного віку їй здійснена в мінімальному розмірі, встановленому частиною першою статті 15 Закону України «Про державну допомогу сім'ям з дітьми», а саме 130,00 грн.

За наведених обставин, суд приходить до висновку про правомірність дій відповідача, а тому позов задоволенню не підлягає.

На підставі наведеного та керуючись статтями 99, 183-2, 256 КАС України, суд -

п о с т а н о в и в:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Департаменту праці та соціального захисту населення Миколаївської міської ради про визнання дій неправомірними та зобовязання здійснити виплату допомоги на дитину - відмовити.

Постанова суду може бути оскаржена до Одеського апеляційного адміністративного суду через Ленінський районний суд міста Миколаєва протягом десяти днів з дня отримання її копії.

Суддя І.В.Коваленко