Справа № 826/3429/15
Суддя: Бухтіярова І.О.
Дата ухвалення: 2016-03-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 березня 2016 року м. Київ К/800/39056/15

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі Бухтіярової І.О., Костенка М.І., Приходько І.В.,
розглянувши у попередньому судовому засіданні касаційну скаргу Державної податкової

інспекції у Шевченківському районі Головного управління ДФС у м. Києві

на постанову окружного адміністративного суду міста Києва від 28.05.2015 року

та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 19.08.2015 року

у справі № 826/3429/15

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Альянс-Київ» (далі - позивач, ТОВ «Альянс-Київ»)

до Державної податкової інспекції у Шевченківському районі Головного управління ДФС у м. Києві (далі - відповідач, ДПІ у Шевченківському районі ГУ ДФС у м. Києві)

про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, -

ВСТАНОВИЛА:

ТОВ «Альянс-Київ» звернулось у лютому 2015 року до суду з адміністративним позовом до ДПІ у Шевченківському районі ГУ ДФС у м. Києві про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 15.09.2014 року № , № , № та № .

Постановою окружного адміністративного суду міста Києва від 28.05.2015 року, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 19.08.2015 року, позов задоволено повністю.

Не погоджуючись з рішеннями судів попередніх інстанцій, відповідач подав касаційну скаргу, в якій просить скасувати рішення судів попередніх інстанцій та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Вважає, що рішення судів першої та апеляційної інстанцій були прийняті з порушенням норм матеріального та процесуального права, а саме: п. 135.2, п. 135.4 ст. 135 п. 137.1 ст. 137, пп. 267.1.1 (а) п. 267.1 ст. 267 Податкового кодексу України (далі - ПК України); п. 1 ст. 3 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» від 06.07.1995 року № 265/95-ВР (далі - Закон № 265/95-ВР), що призвело до неправильного вирішення спору.

Заперечення на касаційну скаргу не надходили, що не перешкоджає її розгляду по суті.

Справу розглянуто у попередньому судовому засіданні відповідно до ст. 2201 Кодексу адміністративного судочинства України.

Заслухавши доповідь судді-доповідача про обставини, необхідні для ухвалення судового рішення судом касаційної інстанції, дослідивши доводи касаційної скарги, матеріали справи, судові рішення, суд касаційної інстанції дійшов висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню.

Судами попередніх інстанцій встановлено та підтверджується матеріалами справи, що відповідачем було проведено документальну позапланову виїзну перевірку позивача з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період 01.01.2010 року по 30.06.2014 року, результати якої оформлено актом від 28.08.2014 року № 1353/22-13/33637819, яким зафіксовано встановлені перевіркою порушення позивачем вимог: п. 135.2, п. 135.4 ст. 135, п. 137.1 ст. 137 ПК України, в результаті чого позивачем занижено податок на прибуток за 4 квартал 2012 року на суму 656 138,00 гривень; п. 1 ст. 3 Закону № 265/95-ВР, ст. 121, пп. 267.1.1 (а) п. 267.1 ст. 267 ПК України.

На підставі акту перевірки відповідачем прийнято податкові повідомлення-рішення від 15.09.2014 року:

№ , яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з податку на прибуток підприємств за основним платежем у розмірі 656 138,00 гривень та за штрафними (фінансовими) санкціями в розмірі 164 034,00 гривні;

№ , яким до позивача застосовано суму штрафних (фінансових) санкцій (штраф) у розмірі 974,00 гривні;

№ , яким до позивача застосовано суму штрафних (фінансових) санкцій (штраф) у розмірі 332 750,85 гривень;

№ , яким до позивача застосовано суму штрафних (фінансових) санкцій (штраф) у розмірі 510,00 гривень.

За результатами адміністративного оскарження зазначені податкові повідомлення-рішення залишено без змін.

Суди першої та апеляційної інстанцій вирішуючи спір по суті та задовольняючи позовні вимоги, з чим погоджується суд касаційної інстанції, виходили з наступних мотивів.

Відповідно до ст. 134 ПК України, об'єктом оподаткування податку на прибуток підприємств є: прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом зменшення суми доходів звітного періоду, визначених згідно зі статтями 135-137 цього Кодексу, на собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг та суму інших витрат звітного податкового періоду, визначених згідно зі статтями 138-143 цього Кодексу, з урахуванням правил, встановлених статтею 152 цього Кодексу; дохід (прибуток) нерезидента, що підлягає оподаткуванню згідно зі статтею 160 цього Кодексу, з джерелом походження з України.

Відповідно до п. 135.1 ст. 135 ПК України доходи, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування, включаються до доходів звітного періоду за датою, визначеною відповідно до статті 137, на підставі документів, зазначених у пункті 135.2 цієї статті, та складаються з: доходу від операційної діяльності, який визначається відповідно до пункту 135.4 цієї статті; інших доходів, які визначаються відповідно до пункту 135.5 цієї статті, за винятком доходів, визначених у пункті 135.3 цієї статті та у статті 136 цього Кодексу.

Відповідно до п. 135.2 ст. 135 ПК України доходи визначаються на підставі первинних документів, що підтверджують отримання платником податку доходів, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

Згідно з пп. 135.4.1 п. 135.4 ст. 135 ПК України дохід від операційної діяльності визнається в розмірі договірної (контрактної) вартості, але не менше ніж сума компенсації, отримана в будь-якій формі, в тому числі при зменшенні зобов'язань, та включає, зокрема, дохід від реалізації товарів, виконаних робіт, наданих послуг, у тому числі винагороди комісіонера (повіреного, агента тощо); особливості визначення доходів від реалізації товарів, виконаних робіт, наданих послуг для окремих категорій платників податків або доходів від окремих операцій встановлюються положеннями цього розділу.

Відповідно до п. 137.1 ст. 137 ПК України дохід від реалізації товарів визнається за датою переходу покупцеві права власності на такий товар. Дохід від надання послуг та виконання робіт визнається за датою складення акта або іншого документа, оформленого відповідно до вимог чинного законодавства, який підтверджує виконання робіт або надання послуг.

Відповідно до п. 44.6 ст. 44 ПК України, у разі якщо до закінчення перевірки або у терміни, визначені в абзаці другому пункту 44.7 цієї статті платник податків не надає посадовим особам контролюючого органу, які проводять перевірку, документи (незалежно від причин такого ненадання, крім випадків виїмки документів або іншого вилучення правоохоронними органами), що підтверджують показники, відображені таким платником податків у податковій звітності, вважається, що такі документи були відсутні у такого платника податків на час складення такої звітності. Якщо платник податків після закінчення перевірки та до прийняття рішення контролюючим органом за результатами такої перевірки надає документи, що підтверджують показники, відображені таким платником податків у податковій звітності, не надані під час перевірки (у випадках, передбачених абзацами другим і четвертим пункту 44.7 цієї статті), такі документи повинні бути враховані контролюючим органом під час розгляду ним питання про прийняття рішення.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що позивачем до складу доходів за 2012 рік включено доходи від надання інформаційно-консультаційних послуг в сфері нерухомості в розмірі договірної вартості, що підтверджується наявними у матеріалах справи та дослідженими судами копіями відповідних договорів про надання інформаційно-консультаційних послуг, актів виконаних робіт, прибуткових касових ордерів та банківських виписок.

Разом з тим, судами вірно зауважено, що матеріали акту перевірки не містять вказівок на конкретні господарські операції позивача, за якими було отримано доходи у розмірі 3 124 465,69 гривень та які не підтверджені первинними документами, а тому донарахування перевіркою доходів за 2012 рік в зазначеному розмірі та твердження про відсутність первинних документів за такими є безпідставними, оскільки в зазначений період ТОВ «Альянс-Київ» такі доходи не отримувало та господарських операцій, за результатами яких надійшли такі доходи, не здійснювало.

Таким чином, колегія суддів погоджується з позицією судів попередніх інстанцій, що відповідачем не надано належних та достатніх доказів в обґрунтування правомірності прийняття податкових повідомлень-рішень № та № .

За змістом пп. 267.1.1 (а) п. 267.1 ст. 267 ПК України платниками збору за провадження деяких видів підприємницької діяльності є суб'єкти господарювання (юридичні особи та фізичні особи-підприємці), їх відокремлені підрозділи, які отримують в установленому цією статтею порядку торгові патенти та провадять такі види підприємницької діяльності, зокрема, торговельна діяльність у пунктах продажу товарів.

Положеннями п. 1 ст. 3 Закону № 265/95-ВР встановлено, що суб'єкти господарювання, які здійснюють розрахункові операції в готівковій та/або в безготівковій формі (із застосуванням платіжних карток, платіжних чеків, жетонів тощо) при продажу товарів (наданні послуг) у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг зобов'язані, зокрема, проводити розрахункові операції на повну суму покупки (надання послуги) через зареєстровані, опломбовані у встановленому порядку та переведені у фіскальний режим роботи реєстратори розрахункових операцій з роздрукуванням відповідних розрахункових документів, що підтверджують виконання розрахункових операцій, або у випадках, передбачених цим Законом, із застосуванням зареєстрованих у встановленому порядку розрахункових книжок.

Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 3 Господарського кодексу України (далі - ГК України) під господарською діяльністю у цьому Кодексі розуміється діяльність суб'єктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність. Господарська діяльність, що здійснюється для досягнення економічних і соціальних результатів та з метою одержання прибутку, є підприємництвом, а суб'єкти підприємництва - підприємцями.

Згідно зі ст. 42 ГК України, підприємництво - це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб'єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку.

За приписами ч. 1 ст. 263 ГК України господарсько-торговельною є діяльність, що здійснюється суб'єктами господарювання у сфері товарного обігу, спрямована на реалізацію продукції виробничо-технічного призначення і виробів народного споживання, а також допоміжна діяльність, яка забезпечує їх реалізацію шляхом надання відповідних послуг.

Відповідно до ч. 3 ст. 263 ГК України господарсько-торговельна діяльність може здійснюватися суб'єктами господарювання в таких формах: матеріально-технічне постачання і збут; енергопостачання; заготівля; оптова торгівля; роздрібна торгівля і громадське харчування; продаж і передача в оренду засобів виробництва; комерційне посередництво у здійсненні торговельної діяльності та інша допоміжна діяльність по забезпеченню реалізації товарів (послуг) у сфері обігу.

Судами попередніх інстанцій встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 28.09.2012 року позивачем продано двом особам за готівку технічне обладнання, яке належало йому на праві приватної власності: комплект акустики «Jamo», «Наіеr», «Раnаsоnіс», «Ріоnееr», супутникові ресивери, телевізори всього на суму 120 999,98 гривень.

Відповідно до наявної у матеріалах справи копії виписки з Єдиного держаного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців основним видом економічної діяльності ТОВ «Альянс-Київ» є агентства нерухомості.

Так, колегія суддів погоджується з позицією судів попередніх інстанцій, що, з урахуванням наведених норм та встановлених обставин, реалізація обладнання двом особам протягом одного дня - 28.09.2012 року, не може розглядатися як систематична торгівельна діяльність, а тому висновки відповідача про порушення позивачем пп. 267.1.1 (а) п. 267.1 ст. 267 ПК України та п. 1 ст. 3 Закону № 265/95-ВР є необґрунтованими, а оскаржувані податкові повідомлення-рішення № та № протиправними та такими, що підлягають скасуванню.

За таких обставин та з урахуванням вимог ч. 3 ст. 2, ч. 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України, суди першої та апеляційної інстанцій дійшли обґрунтованого висновку щодо наявності підстав для задоволення позовних вимог.

Відповідно до п. 3 ст. 220-1 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Отже, колегія суддів вважає, що в межах касаційної скарги порушень судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права при вирішенні цієї справи не допущено. Правова оцінка обставин у справі дана вірно, а тому касаційну скаргу слід відхилити, а оскаржувані судові рішення залишити без змін.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 220-231 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Касаційну скаргу Державної податкової інспекції у Шевченківському районі Головного управління ДФС у м. Києві - відхилити.

Постанову окружного адміністративного суду міста Києва від 28.05.2015 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 19.08.2015 року у справі № 826/3429/15 - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути переглянута з підстав, у порядку та в строки, встановлені статтями 236-238 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя:підпис (підпис) І.О. Бухтіярова
Судді:підпис (підпис) М.І. Костенко
Помічник суддіпідпис (підпис) І.В. Приходько