Справа № 2-а-3/11
Суддя: Чебанов Олександр Олегович
Дата ухвалення: 2016-03-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Головуючий у 1 інстанції - Ковальов В.М.
Суддя-доповідач - Чебанов Олександр Олегович
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 березня 2016 року справа № 2-а-3/11

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ, вул. Марата, 15

Донецький апеляційний адміністративний суд в складі колегії: судді-доповідача Чебанова О.О., суддів: Сіваченка І.В., Шишова О.О., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційні скарги Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Луганській області та Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області на постанову Кремінського районного суду Луганської області від 05 січня 2016 року по справі № 2-а-3/11 (головуючий у І інстанції Ковальов В.М.) за позовом ОСОБА_2 до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Луганській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області про визнання дій неправомірними, стягнення компенсації за недоотримане грошове забезпечення та зобов'язання вчинити дії щодо перерахунку пенсії,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 (далі - позивач) звернувся до Кремінського районного суду Луганської області з адміністративним позовом до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Луганській області (далі - відповідач 1), Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області (далі - відповідач 2) про визнання дій неправомірними, стягнення компенсації за недоотримане грошове забезпечення та зобов'язання вчинити дії щодо перерахунку пенсії.

Постановою Кремінського районного суду Луганської області від 13 січня 2012 року позовні вимоги ОСОБА_2 задоволені у повному обсязі. (т. 1, а. с. 257-259).

Ухвалою Донецького апеляційного адміністративного суду від 14 березня 2012 року апеляційні скарги Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Луганській області та Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області були залишені без задоволення, а постанову Кремінського районного суду Луганської області від 13 січня 2012 року було залишено без змін. (т. 1, а. с. 298-301).

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 03 листопада 2015 року касаційні скарги Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Луганській області та Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області були задоволені частково, внаслідок чого, постанову Кремінського районного суду Луганської області від 13 січня 2012 року та ухвалу Донецького апеляційного адміністративного суду від 14 березня 2012 року було скасовано та справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції. (т. 2, а. с. 53-56).

Постановою Кремінського районного суду Луганської області від 05 січня 2016 року позовні вимоги ОСОБА_2 були задоволені. Суд першої інстанції постановив: визнати неправомірними дії Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Луганській області при обчисленні розміру пенсії ОСОБА_2 у зв'язку з не нарахуванням всіх належних йому виплат, що призвело до зменшення розміру пенсії станом на 31 грудня 2005 року; стягнути з Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Луганській області на користь ОСОБА_2 недораховану пенсію за період з 01 січня 2006 року по 01 липня 2010 року в розмірі 7333 (сім тисяч триста тридцять три) грн. 20 коп. та компенсацію за недоотриману пенсію за вказаний період у розмірі 3873 (три тисячі вісімсот сімдесят три) грн. 56 коп.; стягнути з Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Луганській області на користь ОСОБА_2 компенсацію за недоотримане грошове забезпечення у розмірі 4245 (чотири тисячі двісті сорок п'ять) грн. 94 коп.; зобов'язати Головне управління Пенсійного фонду України у Луганській області провести ОСОБА_2 з 20 січня 2010 року перерахунок щомісячної пенсії у розмірі 2526 (дві тисячі п'ятсот двадцять шість) грн. 64 коп. та виплатити компенсацію за весь час недоотримання пенсії, починаючи з 20 січня 2010 року. (т. 2, а. с. 133-134).

Відповідачі, не погодившись з постановою суду першої інстанції, подали апеляційні скарги, в яких просили скасувати постанову як прийняту з порушенням норм матеріального та процесуального права та прийняти нову постанову, якою відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Сторони в судове засідання не прибули, про час, дату та місце апеляційного розгляду справи повідомлені належним чином, тому за приписами п. 2 ч. 1 ст. 197 Кодексу адміністративного судочинства (далі - КАС) України суд апеляційної інстанції розглядає справу у порядку письмового провадження.

За правилами частини першої статті 195 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Колегія суддів, заслухавши суддю - доповідача, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційних скарг, встановила наступне.

Судами першої та апеляційної інстанцій було встановлено, що ОСОБА_2 з 29 березня 1990 року по 30 грудня 2005 року працював безперервно в органах МВС (т.1, а. с. 19-20) і йому призначена з 31 грудня 2005 року пенсія за вислугу років відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення військовослужбовців, осіб начальницького та рядового складу органів внутрішніх справ» (т. 1, а. с. 18).

Постановою Ленінського районного суду міста Луганська від 17 травня 2007 року (т.1, а. с. 119-121) стягнуто з УМВС України в Луганській області на користь позивача невиплачену матеріальну допомогу за період з 2002 року по 2005 рік у розмірі 3024 грн. 98 коп., зобов'язано призвести нарахування та виплату надбавки за особливі умови служби у розмірі 20 % від окладу грошового забезпечення з 25 січня 2002 року по 01 березня 2003 року та 45 % від окладу грошового забезпечення з 01 вересня 2004 року по 01 травня 2005 року, а також призвести нарахування та виплату щомісячної надбавки за безперервну службу у розмірі 20 % місячного грошового забезпечення за період з 01 серпня 2003 року по 01 грудня 2003 року; у розмірі 30 % місячного грошового забезпечення за період з 01 січня 2004 року по 01 вересня 2004 рік; у розмірі 25 % з 01 вересня 2004 року по 01 травня 2005 року з урахуванням надбавки за особливі умови служби у розмірі 45 % від окладу грошового забезпечення. Вказане рішення суду виконано відповідачем.

Вважаючи, що вказані надбавки повинні були враховані при нарахуванні йому розміру пенсії, позивач звернувся з цим позовом до суду.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції, погоджуючись з висновками судово-бухгалтерської експертизи зазначив, що сума пенсії позивача на день його звільнення, з урахуванням збільшення грошового забезпечення по рішенню Ленінського районного суду м. Луганська від 17.05.2007 року по справі № 2«а»-313/2007 складає 2526 грн. 64 коп., загальна сума не донарахованої пенсії ОСОБА_2 за період з 01.01.2006 року по 01.07.2010 року складає 7333 грн. 20 коп. Сума компенсації позивачу не донарахованої та несплаченої пенсії за період з 01.01.2006 по 01.07.2010 складає 3873 грн. 56 коп. Сума компенсації не донарахованих сум грошового забезпечення складає 4245 грн. 94 коп.

Колегія суддів з даними висновками суду першої інстанції не погоджуються з огляду на наступне.

У відповідності до статті 23-1 Закону України «Про Міліцію», доповненою Законом України від 03.11.2006 р. №328-V, пенсійне забезпечення працівників міліції після звільнення їх зі служби в органах внутрішніх справ здійснюється в порядку та на умовах, встановлених Законом України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

Згідно до частини третьої статті 43 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» № 2262-XII від 09.04.1992 року (в редакції Закону України від 15.06.2004 р. №1769-IV, що була чинною на час звільнення позивача, далі - Закон № 2262-ХІІ) пенсії особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам, які мають право на пенсію за цим Законом, та членам їх сімей обчислюються з розміру грошового забезпечення за останньою штатною посадою перед звільненням, враховуючи відповідні оклади за посадою, військовим (спеціальним) званням, процентну надбавку за вислугу років, щомісячні додаткові види грошового забезпечення (надбавки, доплати, підвищення) та премії в розмірах, встановлених законодавством.

Пунктом 29 розділу ІІ Закону України від 28 грудня 2007 року № 107-VI «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України» внесені зміни до частини 3 статті 43 Закону №2262-ХІІ, а саме, виключено слова «за останньою штатною посадою перед звільненням» і доповнено словами «та у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України». Вказана редакція статті, в подальшому рішенням Конституційного Суду України від 22 травня 2008 року №10-рп/2008 визнані такою, що не відповідає Конституції України (є неконституційною).

Як вбачається зі змісту рішення суду першої інстанції, суд задовольняючи позовні вимоги використав лише висновки судово-економічної експертизи, при цьому не встановивши часові рамки спірних правовідносин, зокрема права позивача на включення відповідних надбавок до його грошового атестату, право на отримання яких визнано постановою Ленінського районного суду м. Луганська від 17 травня 2007 року. Вказаним рішенням, зокрема, щодо кожної із надбавок визначений різний її процентний розмір за різні періоди, але кінцевим періодом визначений - 01 травня 2005 року.

Таким чином, враховуючи те, що позивач був звільнений та вийшов на пенсію ще в грудні 2005 року, а тому до даних правовідносин слід застосовувати положення частини 3 статті 43 Закону № 2262-ХІІ в редакції Закону України від 15.06.2004 р. № 1769-IV.

Вказані висновки узгоджуються із позицією Верховного Суду України, висловленою у постанові від 27 січня 2015 року, прийнятої за результатами розгляду справи № 21-635а14.

Відповідно до ч. 1 ст. 244-2 Кодексу адміністративного судочинства України, висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

У висновках судово-бухгалтерської експертизи вказується, що позивачу не вірно обчислена пенсія, яка була призначена у грудні 2005 року.

Разом з тим, колегія суддів зазначає, що при проведенні вказаної експертизи експертом була застосована не вірна редакція ст. 43 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», а саме для розрахунку пенсії позивача станом на час його звільнення у 2005 році експерт посилався на вказану норму у редакції станом на 2006-2007 роки.

Згідно з висновком про призначення позивачу пенсії (т. 1, а. с. 104) грошове забезпечення для призначення пенсії позивачу складалось з: посадового окладу - 140 грн.; окладу за військове звання - 125 грн.; надбавки за вислугу років 30 % - 79,50 грн.; надбавки за таємність 65 % - 91 грн.; надбавки за особливі умови служби 50 % - 132,50 грн.; 100 % надбавки - 344,50 грн.; доплати від належної суми пенсії - 647,71 грн.; надбавки за безперервну службу 50 % - 780,11 грн.; премії 33,3 % - 779,33 грн.

Зазначені види грошового забезпечення були передбачені Указом Президента України № 926 від 04.10.1996, Указом Президента України № 389 від 05.05.2003 та Наказом МВС України № 501 від 30.06.2005.

Таким чином, колегія суддів вважає, що пенсія позивачу на час звільнення була призначена та виплачувалася в подальшому відповідно до вимог чинного законодавства.

Крім того, колегія суддів зазначає, що редакція ст. 10 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», що наділяє органи Пенсійного фонду України повноваженнями з призначення і виплати пенсій особам, зазначеним у ст.ст. 1,2 цього Закону набула чинності 08.06.2007, у той час, як позивач вийшов на пенсію 31.12.2005.

Таким чином, призначення пенсії і пов'язаний із цим її розрахунок здійснювався Міністерством внутрішніх справ України. Після цього, пенсійне забезпечення позивача за період з 31.12.2005 по 08.06.2007 адмініструвалося Міністерством внутрішніх справ України без участі органів Пенсійного фонду України.

Щодо посилання Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області на непідсудність даної справи Кремінському районному суду Луганської області, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Згідно ч. 2 ст. 19 КАС України, адміністративні справи з приводу оскарження правових актів індивідуальної дії, а також дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень, які прийняті (вчинені, допущені) стосовно конкретної фізичної чи юридичної особи (їх об'єднань), вирішуються за вибором позивача адміністративним судом за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем проживання (перебування, знаходження) цієї особи-позивача, або адміністративним судом за місцезнаходженням відповідача, крім випадків, передбачених цим Кодексом. Якщо така особа не має місця проживання (перебування, знаходження) в Україні, тоді справу вирішує адміністративний суд за місцезнаходженням відповідача.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач при подачі позову проживав у м. Кремінна Луганської області. Вищий адміністративний суд України, скасовуючи рішення судів першої та апеляційної інстанцій, направив справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Таким чином, колегія суддів не вбачає у даному випадку порушення підсудності даної справи.

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку, що постанова суду першої інстанції прийнята з порушенням норм матеріального та процесуального права, у зв'язку з чим підлягає скасуванню з прийняттям нової постанови про відмову у задоволенні позову.

Згідно ст. 94 КАС України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції або Верховний Суд України, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд, змінить судове рішення або ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат. Якщо судове рішення ухвалене на користь сторони - суб'єкта владних повноважень, суд присуджує з іншої сторони всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати.

Керуючись ст.ст. 11, 24, 94, 184, 195, 197, 198, 202, 205, 207, 211, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційні скарги Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Луганській області та Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області на постанову Кремінського районного суду Луганської області від 05 січня 2016 року по справі № 2-а-3/11 - задовольнити.

Постанову Кремінського районного суду Луганської області від 05 січня 2016 року по справі № 2-а-3/11 - скасувати.

Прийняти нову постанову.

У задоволенні позову ОСОБА_2 до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Луганській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області про визнання дій неправомірними, стягнення компенсації за недоотримане грошове забезпечення та зобов'язання вчинити дії щодо перерахунку пенсії - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 (АДРЕСА_1) судовий збір у розмірі 1515 (одна тисяча п'ятсот п'ятнадцять) гривень 80 копійок до спеціального фонду Державного бюджету України за наступними реквізитами: рахунок - 1059, код ЄДРПОУ - 37944338, МФО банку - 834016, отримувач - Краматор.УК/м.Краматорськ/22030001, банк - ГУДКСУ у Донецькій обл., призначення платежу - судовий збір, код класифікації доходів 22030001.

Стягнути з ОСОБА_2 (АДРЕСА_1) на користь Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області (, зареєстроване за адресою: вул. Шевченка, 9, м. Сєвєродонецьк, Луганська область, 93404) судовий збір у розмірі 1515 (одна тисяча п'ятсот п'ятнадцять) гривень 80 копійок.

Постанова набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі, та може бути оскаржена безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів після набрання законної сили.

Головуючий суддя О.О. Чебанов

Судді І.В. Сіваченко

О.О. Шишов