Справа № 815/6265/15
Суддя: Черпак Ю.К.
Дата ухвалення: 2016-03-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

10 березня 2016 року м. Київ К/800/6069/16

Суддя Вищого адміністративного суду України Черпак Ю.К., розглянувши матеріали касаційної скарги ОСОБА_1 на постанову Одеського окружного адміністративного суду від 24 листопада 2015 року та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 27 січня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Державної міграційної служби України про визнання неправомірним, скасування рішення та зобов'язання вчинити певні дії,

встановив:

Постановою Одеського окружного адміністративного суду від 24 листопада 2015 року, залишеною без змін ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 27 січня 2016 року, відмовлено в задоволенні позову ОСОБА_1 про визнання неправомірним та скасування рішення Державної міграційної служби України від 18.09.2015 р. № 680-15 та зобов'язання прийняти рішення про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.

Судами встановлено, що позивач ІНФОРМАЦІЯ_1, є громадянином Афганістану, за національністю - афганець, за віросповіданням - іслам (суніт), одружений на громадянці Афганістану ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, та має четверо неповнолітніх дітей, які знаходяться разом з ним та дружиною на території України.

Країну постійного проживання позивач покинув 16.01.2009 р, офіційно, на підставі національного паспорту та візи до Казахстану м. Алма-Ата. Причину виїзду з Афганістану позивач називає постійні погрози його батьку вбити або викрасти позивача або членів його сім`ї. Погрози надходили від людей, яким батько позивача відмовив у корупційній співпраці.

На території Казахстану перебував два роки на підставі довідки про звернення за захистом. Через два роки позивачу було відмовлено у статусі біженця. Дружина позивача також зверталась за захистом в Казахстані, після чого їй видано довідку, про те що вона знаходиться на території Казахстану легально, її права виконуються, зазначену довідку вилучено через 6 місяців та депортовано в Афганістан.

Відповідно до заяви ОСОБА_1 від 10.05.2013 р., позивач виїхав з Афганістану цілеспрямовано в Україну, нелегально. Разом з родиною, автомобілем, вибув з м. Шерхан Бандар після чого перетнули кордон з Таджикістаном, далі Киргизстан - Казахстан - Російська Федерація. В дорозі позивач з сім`єю пробув 14 днів, як перетнув кордон з Україною йому невідомо. Надалі він дістався до ПТРБ у м. Одеса.

На території Афганістану залишились проживати близькі родичі позивача, інформації про будь-які переслідування родини позивача в матеріалах особової справи відсутня.

Судові рішення мотивовані тим, що позивачем не було надано доказів, які б свідчили про його переслідування на батьківщині або наявність будь-яких підстав щодо побоювань за своє життя та життя своїх рідних на батьківщині, а тому відповідачем прийнято обґрунтоване, правомірне, в межах компетенції та у спосіб, що передбачений законодавством, що регулює спірні правовідносини, рішення від 18.09.2015 р. № 680-15 про відмову ОСОБА_1 у наданні статусу біженця або особи, яка потребує додаткового захисту.

Під час співбесід з позивачем встановлено розбіжності в його твердженнях щодо того чи був його батько співробітником спецслужб чи простим робітником, чи він збирався вийти на пенсію чи все ж таки не працював уже на той час. Позивач зазначив, що йому особисто погрожували, однак хто саме йому не відомо. Маршрут з Афганістану до України вказав у різних варіантах. Крім того, факт легального виїзду до Казахстану у 2009 році підтверджує відсутність будь-яких переслідувань з боку державних органів. Не встановлено жодних фактів щодо можливості застосування до позивача нелюдського поводження або катування у разі повернення на Батьківщину, оскільки в регіоні постійного проживання позивача (м.Кабул) відсутні будь-які відкриті збройні конфлікти.

В касаційній скарзі ОСОБА_1, посилаючись на те, що судові рішення прийняті без вивчення інформації по країні походження, просить скасувати судові рішення та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Згідно з пунктом 4 частини другої статті 213 КАС України касаційна скарга має містити обґрунтування вимог особи, що подає касаційну скаргу, із зазначенням того, у чому полягає порушення норм матеріального чи процесуального права та як вони вплинули на правильність вирішення справи.

Відповідно до положень пункту 5 частини п'ятої статті 214 КАС України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційна скарга є необґрунтованою і викладені в ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи.

Виходячи зі змісту касаційної скарги та оскаржуваних судових рішень, касаційна скарга є необґрунтованою, а викладені в ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи, оскільки заявник не навів підстав, які б дозволили вважати, що суди неправильно застосували норми матеріального або процесуального права.

Керуючись статтями 211, 213, пунктом 5 частини п'ятої статті 214 Кодексу адміністративного судочинства України,

ухвалив:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Одеського окружного адміністративного суду від 24 листопада 2015 року та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 27 січня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Державної міграційної служби України про визнання неправомірним та скасування рішення та зобов'язання вчинити певні дії.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Ю.К. Черпак