Справа № 2-а-2188/10/0270
Суддя: Слободонюк Михайло Васильович
Дата ухвалення: 2016-03-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

03 березня 2016 р. Справа № 2-а-2188/10/0270

Вінницький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді: Слободонюка М.В.,

за участю:

секретаря судового засідання: Жупанової Д.О.

представників позивача: Слободяника В.М., Луговського А.С.

представників відповідача: Терепи С.В., Артеменко М.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовом: товариства з обмеженою відповідальністю "Вінінтерсервіс"

до: Гайсинської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Вінницькій області

про: визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького окружного адміністративного суду звернулось Товариство з обмеженою відповідальністю "Вінінтерсервіс" (далі - ТОВ "Вінінтерсервіс, позивач) з адміністративним позовом до Гайсинської об'єднаної держаної податкової інспекції Головного управління ДФС у Вінницькій області (далі - Гайсинська ОДПІ, відповідач) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач зазначив, що за результатами перевірки підприємства з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства, яка проводилась за період з 15.01.2008 по 30.06.2009 року, було складено акт №1817/2301/35536946 від 20.10.2009 року, у висновках якого вказано про порушення позивачем пп. 4.1.6 п. 4.1 ст. 4, п. 5.1, пп. 5.2.1 п. 5.2 ст. 5, пп. 11.3.1 п. 11.3 ст. 11 Закону України "Про оподаткування прибутку підприємств", п. п. 7.3.1 п. 7.3, пп. 7.7.1 п. 7.7 ст. 7 Закону України "Про податок на додану вартість". На підставі вказаних висновків Гайсинською МДПІ були прийняті податкові повідомлення-рішення від 27.04.2010 року за №/3 про донарахування податкового зобов'язання з податку на прибуток в сумі 592407,00 грн. та №/3 про донарахування податкового зобов'язання з податку на додану вартість в сумі 257500,50 грн.

Не погоджуючись із висновками податкового органу, що знайшли своє відображення у акті перевірки, та, відповідно, із винесеними податковими повідомленнями-рішеннями, позивач звернувся до суду із даним адміністративним позовом.

У судовому засіданні представники позивача заявлені позовні вимоги підтримали в повному обсязі за обставин, що наведені як в адміністративному позові так і в додаткових поясненнях до нього.

Представники відповідача проти позову заперечували, зазначивши, що кошти які надійшли від СПД ОСОБА_5 як плата за зерно не були враховані товариством до складу податкових зобов'язань, а сама операція по бухгалтерському обліку товариства не відображена.

Крім того, представники відповідача також послались на виявлений перевіркою факт надходження на рахунок товариства від одного із його засновників (ОСОБА_6.) 730000 грн. У бухгалтерському обліку дані операції було відображено як погашення заборгованості по внескам до статутного капіталу, однак, на думку податкового органу, заборгованість ОСОБА_6 у статутному фонді була погашена станом на 31.07.2008, у зв'язку з чим решта суми - 721420 грн. має бути прирівняна до безповоротної фінансової допомоги, що в свою чергу підлягає оподаткуванню податком на прибуток.

Стосовно операцій між позивачем і ПП "Коммтрейд" зазначили, що підприємство не надало документів, які б свідчили про фактичне отримання (переміщення, транспортування) товару, за даними бухгалтерського обліку основні засоби у товариства також відсутні, таким чином товариством не доведено реальність операцій. Окрім того, відносно ПП "Коммтрейд" порушено кримінальну справу, в процесі розслідування якої були встановлені докази, які підтверджують реєстрацію ПП "Коммтрейд" з метою приховування незаконної діяльності.

Таким чином відповідач вважає оскаржувані рішення обґрунтованими та прийнятими у відповідності до закону, а позовні вимоги безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню.

Суд, заслухавши пояснення представників сторін, вивчивши матеріали справи та оцінивши наявні у ній докази з урахуванням висновків Вищого адміністративного суду України, викладених в ухвалі від 03.06.2014 року, встановив, що протягом періоду з 29.09.2009 року по 19.10.2009 року посадовими особами Гайсинської МДПІ було проведено виїзну планову перевірку ТОВ "Вінінтерсервіс" з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства, яка проводилась за період з 15.01.2008 по 30.06.2009 року.

За наслідками проведеної перевірки складено акт №1817/2301/35536946 від 20.10.2009 року, у висновках якого, окрім іншого, зазначено про порушення ТОВ "Вінінтерсервіс":

- п. 3.1 статті 3, п. п. 4.1.1., п. п. 4.1.6. п. 4.1. статті 4, п.5.1 ,п. п. 5.2.1, п. 5.2. статті 5, п. п.11.3.1. п. 11.3. статті 11 Закону України "Про оподаткування прибутку підприємств" від 28.12.1994 №334/94-ВР (із змінами та доповненнями) в результаті чого за період з 15.01.2008 року по 30.06.2009 рік: занижено прибуток, що підлягає оподаткуванню, на суму 1579753 грн., в результаті занижено податок на прибуток в сумі 394938 грн., в т.ч. 3 квартал 2008 року - 394938 грн.

- п. п. 7.3.1 п.7.3, п. п. 7.4.5 п. 7.4 , п. п. 7,7.1 п.7.1 ст.7 Закону України "Про податок на додану вартість" №168/97-ВР (із змінами та доповненнями), в результаті чого занижено податок на додану вартість в періоді, що перевірявся на загальну суму 171667 грн., в т. ч. за липень місяць 2008 року в сумі 50000 грн., за серпень місяць 2008 року в сумі 118787 грн., за вересень місяць 2008 року в сумі 2880 грн.

Як слідує із акта перевірки №1817/2301/35536946 від 20.10.2009 року висновки контролюючого органу про допущення позивачем вищезазначених порушень вмотивовані тим, що:

- надходження попередньої оплати за товари від СПД ОСОБА_5 та її повернення не були відображені позивачем у податковому обліку, що є порушенням податкового обліку;

- кошти, отримані ТОВ "Вінінтерсервіс" від учасника ОСОБА_6 як додаткові внески у сумі 721420,00 грн. до моменту здійснення державної реєстрації змін до установчого документу (статуту) є безповоротною фінансовою допомогою, яка підлягає оподаткуванню податком на прибуток на загальних підставах, що позивачем зроблено не було;

- здійснені господарські операції з придбання конвеєрної стрічки у контрагента (ПП "Коммтрейд") є нікчемними, оскільки відносно останнього порушено кримінальну справу за фактом фіктивного підприємництва, а позивачем, в свою чергу, не надано належних та допустимих доказів щодо переміщення товару від продавця до покупця.

Дані висновки стали підставою для винесення податковим органом на адресу ТОВ "Вінінтерсервіс" податкових повідомлень-рішень від 27.04.2010 року за №/3 про донарахування податкового зобов'язання з податку на прибуток в сумі 592407,00 грн., з яких 394938,00 грн. за основним платежем, 197469,00 грн. - штрафні санкції та №/3 про донарахування податкового зобов'язання з податку на додану вартість в сумі 257500,50 грн., з яких 171667,00 грн. за основним платежем, 85833,50 грн. - штрафні санкції.

Надаючи правову оцінку податковим повідомленням-рішенням, що оскаржуються, суд виходив із наступного.

Так, перевіряючи правомірність дій позивача щодо не включення до складу валового доходу коштів, що надійшли від СПД ОСОБА_5 суд дійшов наступних висновків.

Встановлено, що на рахунок ТОВ "Вінінтерсевіс" 31 липня 2008 року надійшли кошти в сумі 300000,00 грн. (в т.ч. ПДВ 50000 грн.) від СПД ОСОБА_5 в якості попередньої плати за зерно.

Разом із тим, у зв'язку з неможливістю виконати свої зобов'язання щодо поставки зерна позивач того ж дня повернув зазначені кошти своєму контрагентові. Вказані обставини підтверджуються випискою банку від 31 липня 2008 року та платіжним дорученням № 20 від 31 липня 2008 року.

Тобто кошти були повернуті ОСОБА_5 в той самий день, коли і отримані від нього, що не призвело до збільшення у податковому обліку дохідної частини підприємства від господарської діяльності на кінець звітного періоду.

Так, визначення терміну "Податковий облік" чинним законодавством на момент виникнення спірних правовідносин не встановлено.

Водночас фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.

Отже, податковий облік - це групування за даними бухгалтерського обліку потрібної інформації у податкових деклараціях із ПДВ і податку на прибуток підприємства, складання розрахунків з акцизного збору та інших платежів до державного і місцевого бюджетів .

Відповідно до ст. 3 Закону України від 28.12.1994 № 334/94-ВР "Про оподаткування прибутку підприємств" об'єктом оподаткування є прибуток, який визначається шляхом зменшення суми скоригованого валового доходу звітного періоду на суму валових витрат платника податку та суму амортизаційних відрахувань. Згідно з п. 4.1 ст. 4 цього ж Закону валовий доход - загальна сума доходу платника податку від усіх видів діяльності, отриманого (нарахованого) протягом звітного періоду в грошовій, матеріальній або нематеріальній формі як на території України, її континентальному шельфі, виключній (морській) економічній зоні, так і за її межами.

Положення (стандарт) бухгалтерського обліку 3 "Звіт про фінансові результати" (затверджене наказом Міністерства фінансів України від 31.03.1999 № 87, зареєстроване у Міністерстві юстиції України 21.06.1999 за № 397/3690) визначає доходи як збільшення економічних вигод у вигляді надходження активів або зменшення зобов'язань, які призводять до зростання власного капіталу (крім зростання капіталу за рахунок внесків власників). Власним капіталом є частина в активах підприємства, що залишається після вирахування його зобов'язань.

Таким чином враховуючи те, що кошти в сумі 300000 грн. були повернуті ОСОБА_5 в той самий день, коли і отримані від нього, а тому на кінець звітного періоду у позивача не виникло зміни в структурі активів та зобов'язань у власному капіталі, у зв'язку з чим, кошти, отримані у якості передплати, не повинні включатися до валового доходу та бути об'єктом оподаткування.

Вищенаведене узгоджується із висновками викладеними в ухвалі Вищого адміністративного суду України від 03.06.2014 року, прийнятої за результатами попереднього перегляду рішень судів першої та апеляційної інстанцій у даній справі.

За таких обставин суд приходить до висновку про протиправність збільшення відповідачем податкових зобов'язань товариства в частині збільшення зобов'язання по податку на додану вартість за основним платежем в сумі 50000 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями в сумі 25000 грн., та в частині збільшення зобов'язання по податку на прибуток за основним платежем в сумі 62500 грн. (сума порушення 250000 грн. х 25% ставка податку) та за штрафними (фінансовими) санкціями в сумі 31250 грн.

Досліджуючи іншу частину зобов'язань по податку на прибуток, визначених податковим повідомленням-рішенням №/3, суд встановив, що на нього, серед іншого, вплинуло не оподаткування товариством доходу від отриманої фінансової допомоги в сумі 721420 грн., яка надійшла на рахунок товариства в 3 кварталі 2008 року.

Дані кошти надійшли на рахунок товариства як погашення заборгованості по внескам до статутного фонду від ОСОБА_6, який є одним із учасників товариства. Із посиланням на дану обставину підприємство і обґрунтовує те, що наведена сума не була обкладена податком на прибуток.

Доказом збільшення статутного фонду товариства є наявна в матеріалах справи копія статуту, затвердженого протоколом загальних зборів учасників за №2 від 22 квітня 2009 року та зареєстрованого 27.08.2009 року. Безпосередньо відомості щодо статутного фонду та розміру часток у ньому кожного з учасників товариства містить стаття 10 Статуту, з якої вбачається, що дійсно статутний фонд підприємства становить 785000 грн.

Разом з тим, як встановлено в судовому засіданні та не заперечується сторонами, станом на 30.06.2009 року розмір статутного фонду становив 52000 грн. і частка ОСОБА_6 у ньому становила 17680 грн. Від початку ним було внесено 8840 грн., залишок було внесено до 31.07.2008 року шляхом зарахування на рахунок товариства 730 000 грн. За мінусом заборгованості ОСОБА_6 по статутному фонду товариства, решта суми становить 721420 грн.

Із вищенаведеного вбачається, що зміни до статуту були зареєстровані в серпні 2009 року, в той час, як сума, яку позивач вважає погашенням заборгованості по внесках до статутного фонду, була внесена ще в третьому кварталі 2008 року, тобто за рік до фактичного збільшення фонду та реєстрації відповідних змін. Тому на думку податкового органу такі кошти відповідно до вимог підпункту 4.1.6 пункту 4.1 статті 4 Закону № 334/94-ВР мали бути внесені до валового доходу як суми безповоротної фінансової допомоги, отриманої платником у звітному періоді.

Суд погоджується із такими висновками податкового органу з огляду на наступне.

Так, згідно зі статтею 3 Закону України "Про оподаткування прибутку підприємств" (чинного на момент виникнення спірних правовідносин) (далі - Закон № 334/94-ВР) об'єктом оподаткування є прибуток, який визначається шляхом зменшення суми скоригованого валового доходу звітного періоду.

Валовим доходом є загальна сума доходу платника податку від усіх видів діяльності, отриманого (нарахованого) протягом звітного періоду в грошовій, матеріальній або нематеріальній формах. Валовий дохід включає доходи з інших джерел, у тому числі у вигляді сум безповоротної фінансової допомоги, отриманої платником у звітному періоді, вартості товарів (робіт та послуг), безоплатно наданих платнику податку у звітному періоді (стаття 4 зазначеного Закону).

У підпункті 4.2.5 пункту 4.2 статті 4 Закону № 334/94-ВР передбачено, що суми коштів або вартість майна, що надходять платнику податку у вигляді прямих інвестицій або реінвестицій у корпоративні права, емітовані таким платником податку, в тому числі грошові або майнові внески, згідно з договорами про спільну діяльність на території України без створення юридичної особи не включаються до складу валового доходу платника податку.

Згідно з підпунктом 1.28.2 пункту 1.28 статті 1 цього Закону пряма інвестиція - господарська операція, яка передбачає внесення коштів або майна до статутного фонду юридичної особи в обмін на корпоративні права, емітовані такою юридичною особою.

Статутний капітал товариства з обмеженою відповідальністю утворюється за корпоративною формою її організації, яка полягає у закріпленні частки статутного капіталу за кожним власником шляхом емісії корпоративних прав.

Відомості щодо розміру статутного капіталу, складу учасників товариства, розмір часток кожного з них та порядок внесення вкладів фіксуються в статуті товариства на підставі якого товариство створюється і діє.

Відповідно до частини другої статті 87 Господарського кодексу України (далі - ГК) товариство має право змінювати (збільшувати або зменшувати) розмір статутного фонду в порядку, встановленому цим Кодексом та законом, прийнятим відповідно до нього.

Відповідно до частини другої статті 16 Закону України від 19 вересня 1991 року № 1576-ХІІ "Про господарські товариства" (далі - Закон № 1576-ХІІ) прийняття рішення щодо збільшення статутного капіталу можливе лише після внесення повністю всіма учасниками своїх вкладів.

У випадку збільшення розміру статутного капіталу товариства з обмеженою відповідальністю розмір, форма і порядок внесення учасниками додаткових вкладів встановлюється загальними зборами товариства з дотриманням вимог статей 13, 16, 51, 59, 60 Закону № 1576-ХІІ, які узгоджуються з положеннями ГК та Цивільного кодексу України.

Статтею 7 зазначеного Закону визначено, що товариство зобов'язане у п'ятиденний строк повідомити орган, що провів реєстрацію про зміни, які сталися в установчих документах, для внесення необхідних змін до державного реєстру.

Положення частини третьої статті 87 ГК, з якими кореспондуються і положення Закону № 1576-ХІІ, встановлюють, що рішення товариства про зміни розміру статутного фонду набирає чинності з дня їх внесення до державного реєстру.

Отже, закон зобов'язує господарське товариство зареєструвати саме рішення про зміну розміру статутного фонду, яке з цього моменту набирає юридичної сили і є підставою для відображення в бухгалтерському обліку відповідних господарських операцій, пов'язаних з цим, а не факту зміни (у цьому випадку збільшення) статутного фонду.

Про це свідчить і порядок здійснення державної реєстрації змін до установчих документів юридичної особи, визначений Законом України від 15 травня 2003 року № 755-ІV "Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців" (в діючій на той час редакції), який не містить вимоги до юридичної особи щодо надання будь-яких даних про сплату учасниками внесків до статутного фонду при проведенні державної реєстрації змін до установчих документів.

Таким чином кошти, отримані товариством від учасника як додаткові внески, до моменту здійснення державної реєстрації змін до установчого документу (статуту), в якому саме і містяться відомості щодо розміру та порядку внесення вкладів до статутного фонду, не можуть бути визнані прямою інвестицією в емітовані таким товариством корпоративні права в розумінні абзацу другого п. 1.28.2 п. 1.28 ст. 1 Закону України "Про оподаткування прибутку підприємств", оскільки такі права не можуть виникнути до набрання ними чинності.

Аналогічних висновків дійшов Верховний Суд України у своїй постанові від 21.02.2012 року (21-942во10).

За таких обставин кошти в сумі 721420 грн. були правомірно прирівняні податковим органом до безповоротної фінансової допомоги, яка за положеннями п. 4.1.6 п. 4.1. ст. 4 Закону № 334/94-ВР включається до валового доходу.

Відтак суд приходить до висновку, про правомірність збільшення відповідачем згідно податкового повідомлення-рішення №/3 від 27.04.2010р. податкового зобов'язання ТОВ "Вінінтерсервіс" по податку на прибуток за основним платежем в сумі 180355 грн. (721420 грн. х 25% ставка податку) та за штрафними (фінансовими) санкціями в сумі 90177,50 грн.

Відносно господарської операції, що відбулась між ПП "Коммтрейд" та позивачем, результати якої вплинули на формування валових витрат та податкового кредиту останнього, то суд зазначає наступне.

Встановлено, що позивачем було придбано у ПП "Коммтрейд" стрічку ТР.2ШТС-ТК-200/1000 - 490 кв. м. та стрічку ТР.2ШТС-ТК-200/800 - 782,9 пог. м. на суму 730000 грн. в т.ч. ПДВ 121666,72 грн. (т. 1 а.с. 42).

30.07.2008 року була здійсненна оплата вказаного товару, що підтверджується банківськими виписками з рахунку ТОВ "Вінінтерсервіс" відкритого у відділенні №101 АКІБ "УкрСиббанк", у зв'язку з чим ПП "Коммтрейд" видало позивачу податкову накладну №110 від 30.07.2008 року на суму 730000 грн. в т.ч. ПДВ 121666,72 грн. (т. 1 а.с. 40, 43).

Факт передачі товару підтверджується виписаною ПП "Коммтрейд" на адресу позивача видатковою накладною №РН-01140 від 30.07.2008 року та податковою накладною №110 від 30.07.2008 року, які підписані директором ПП "Коммтрейд" ОСОБА_7

Однак, як слідує із акта перевірки, дана операція була розцінена податковим органом як безтоварна, оскільки її реальність не підтверджена належними доказами.

Суд погоджується із такими висновками податкового органу, з огляду на наступне.

Так, відповідно до п. 5.1 ст. 5 Закону України "Про оподаткування прибутку підприємств" (чинного на момент виникнення спірних правовідносин), валові витрати виробництва та обігу (далі - валові витрати) - сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних як компенсація вартості товарів (робіт, послуг), які придбаваються (виготовляються) таким платником податку для їх подальшого використання у власній господарській діяльності.

Згідно із п. п. 5.2.1 п. 5.2 ст. 5 цього Закону, до складу валових витрат включаються суми будь-яких витрат, сплачених (нарахованих) протягом звітного періоду у зв'язку з підготовкою, організацією, веденням виробництва, продажем продукції (робіт, послуг) і охороною праці, у тому числі витрати з придбання електричної енергії (включаючи реактивну), з урахуванням обмежень, установлених пунктами 5.3-5.7 цієї статті.

В свою чергу положеннями п. п. 7.4.1 п. 7.4 ст. 7 Закону України "Про податок на додану вартість" (чинного на момент виникнення спірних правовідносин) визначено, що податковий кредит звітного періоду визначається виходячи із договірної (контрактної) вартості товарів (послуг), але не вище рівня звичайних цін, у разі якщо договірна ціна на такі товари (послуги) відрізняється більше ніж на 20 відсотків від звичайної ціни на такі товари (послуги), та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 6.1 статті 6 та статтею 8-1 цього Закону, протягом такого звітного періоду у зв'язку з:

- придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку;

- придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій в необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання у виробництві та/або поставці товарів (послуг) для оподатковуваних операцій у межах господарської діяльності платника податку.

Відповідно до п. п. 7.4.5 п.7.4 ст. 7 Закону України "Про податок на додану вартість", не підлягають включенню до складу податкового кредиту суми сплаченого (нарахованого) податку у зв'язку з придбанням товарів (послуг), не підтверджені податковими накладними чи митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з підпунктом 7.2.6 цього пункту).

У разі коли на момент перевірки платника податку органом державної податкової служби суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними цим підпунктом документами, платник податку несе відповідальність у вигляді фінансових санкцій, установлених законодавством, нарахованих на суму податкового кредиту, не підтверджену зазначеними цим підпунктом документами.

Із матеріалів справи вбачається, що в підтвердження факту транспортування придбаного товару від ПП "Коммтрейд" позивач надає лише подорожній лист №35 від 29.07.2008 року (том 1 а. с. 165).

Однак, на переконання суду, вказаний подорожній лист не свідчить про перевезення вантажу саме із ПП "Коммтрейд", оскільки пунктом навантаження у ньому визначено ПП "Астраком", а будь-яких інших відомостей про відвантаження товару саме ПП "Коммтрейд" такий документ не містить.

Не доводять обставини придбання позивачем товару саме у ПП "Коммтрейд" і допитані у судовому засіданні свідки: водій, який перевозив конвеєрну стрічку - ОСОБА_8 та колишній керівник ТОВ "Вінінтерсервіс" ОСОБА_9 Перший свідок суду підтвердив лише обставини транспортування товару з невідомого підприємства у м. Миколаїв до м. Гайсин, а свідок ОСОБА_9 зазначив про укладення договору з невідомими йому до цього часу особами, які начебто представляли ПП "Коммтрейд". Проте реальність придбання товару саме у даного контрагента окрім як податковою та видатковою накладною з його слів не доводиться.

Натомість, обґрунтовуючи відсутність інших доказів, зокрема договору та первинних документів, які б підтверджували фактичне отримання (переміщення чи транспортування) товару, позивач посилається на їх знищення за терміном зберігання.

Проте такі твердження останнього на увагу не заслуговують, оскільки як вбачається із акта перевірки №1817/2301/35536946 від 20.10.2009 року, як сам договір з ПП "Коммтрейд" так і документи пов'язані із транспортуванням придбаного товару були відсутні у позивача і на момент проведення перевірки, що ставить під сумнів їх фактичне існування.

Окрім того, в ході розгляду даної справи судом встановлено, що вироком Центрального районного суду м. Миколаєва від 15.06.2011 року, який набрав законної сили згідно ухвали Апеляційного суду Миколаївської області від 11.10.2011 року, було засуджено ОСОБА_10, ОСОБА_11 та ОСОБА_12 за злочини, передбаченні ч.3 ст. 27, ч. 3 ст. 212, ч. 3 ст. 27, ч.2 ст. 28, ч. 2 ст. 205, ч. 3 ст. 27, ч. 2 ст. 366, ч. 2 ст. 358, ч. 3 ст. 358 Кримінального кодексу України.

Даним вироком встановлено, що ОСОБА_10, усвідомлюючи необхідність створення ряду юридичних осіб, зареєстрованих як платники ПДВ, які дозволили б маскувати злочинну діяльність і надати легітимність фінансових операцій ПП "Арно-С", що проводилися по переказу безготівкових грошових коштів в готівку по безтоварних операціях, спрямованих на штучне завищення податкового кредиту по ПДВ, спільно із співучасниками ОСОБА_12 і ОСОБА_11, зловживаючи довірою ОСОБА_7, 07.09.2007 року на її ім'я зареєстрували у виконкомі Миколаївської міської ради ПП "Коммтрейд". ОСОБА_13 згідно Статуту і наказу № 1-П від 01.10.2007року являлася засновником і директором ПП "Коммтрейд", а ОСОБА_12 згідно наказу №1 від 22.10.2007року являлася фінансовим директором підприємства.

Зазначене дозволило ОСОБА_10, ОСОБА_11 та ОСОБА_12 отримати доступ до статутних, реєстраційних документів і печатки ПП "Коммтрейд", а також до розпорядження розрахунковим рахунком підприємства.

Більше того, у вироку суду відображенні пояснення свідка ОСОБА_7, на ім'я якої було зареєстроване ПП "Коммтрейд", де вона зазначила, що в березні 2008 року передала усі документи ОСОБА_10 та більше не мала відношення до даної фірми і жодних господарських та бухгалтерських документів із того часу не підписувала.

У постанові Верховного Суду України від 5 березня 2012 року (справа N 21-421а11) міститься правовий висновок, відповідно до якого податкові накладні, які стали підставою для формування податкового кредиту, виписані від імені осіб, які заперечують свою участь у створенні та діяльності контрагентів платника податків, зокрема й у підписанні будь-яких первинних документів, не можуть вважатися належно оформленими та підписаними повноважними особами звітними документами, які посвідчують факт придбання товарів. Аналогічний висновок міститься і в постановах Верховного Суду України від 22 вересня 2015 року № 21-887а15, від 6 жовтня 2015 року № 21-1157а15, від 3 листопада 2015 року № 21-4471а15, від 2 грудня 2015 року № 21-3849а15.

Таким чином усі первинні документи, які на думку позивача підтверджують реальність господарської операції, зокрема видана ПП "Коммтрейд" податкова та видаткова накладна, були підписанні від іменні ОСОБА_7 30.07.2008 року, тобто у період, коли остання вже заперечувала свою участь у господарській діяльності підприємства, та, відповідно, заперечує підписання таких документів. Тому, на переконання суду, видаткова накладна № РН-01140 від 30.07.2008р. та податкова накладна № 110 від 30.07.2008р. не можуть вважатись належно оформленими та підписаними повноважними особами звітними документами, які посвідчують факт придбання товарів та не являються належними доказами фактичного виконання розглядуваної поставки конвеєрної стрічки. Наведене в сукупності із встановленими Центральним районним судом м. Миколаєва фактами фіктивної діяльності ПП "Коммтрейд" свідчить про безтоварність розглядуваної операції, що виключає правомірність її відображення у податковому обліку позивача.

Отже суд приходить до висновку про правомірність збільшення відповідачем податкового зобов'язання ТОВ "Вінінтерсервіс" по податку на прибуток за основним платежем в сумі 152083,25 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями в сумі 76041,50 грн. згідно податкового повідомлення-рішення від 27.04.2010 року № /3, та по податку на додану вартість за основним платежем в сумі 121667 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями в сумі 60833 грн. згідно податкового повідомлення-рішення від 27.04.2010 року № /3.

Відтак, беручи до уваги те, що в ході судового розгляду була підтверджена правомірність дій позивача лише в частині повернення коштів в сумі 300000 грн., що надійшли від СПД ОСОБА_5, а також враховуючи існуючу можливість виокремлення спірної суми із загальної суми визначених оскаржуваними рішеннями податкових зобов'язань (т. 2 а.с. 86, 87), суд приходить до висновку про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 27.04.2010 року № /3 в частині визначення податкового зобов'язання по податку на додану вартість за основним платежем в сумі 50000 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями в сумі 25000 грн. та № /3 в частині визначення податкового зобов'язання по податку на прибуток за основним платежем в сумі 62500 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями в сумі 31250 грн.

Згідно із ч.1 ст.11 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

У відповідності до ч.1 ст.71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. При цьому в силу ч.2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

За сукупністю наведених обставин суд дійшов висновку, що заявлений адміністративний позов належить задовольнити частково.

Питання про розподіл судових витрат у справі вирішується судом відповідно до вимог частини 3 статті 94 КАС України, а саме відшкодуванню на користь позивача підлягають судові витрати по сплаті судового збору пропорційно до задоволеної частини позовних вимог. Оскільки згідно квитанції № 56 від 07.05.2010р. позивачем при зверненні до суду сплачено судовий збір у сумі 3,40 грн., тому відшкодуванню підлягає 1,70 грн.

Керуючись ст.ст. 70, 71, 79, 86, 94, 128, 158, 162, 163, 167, 255, 257 КАС України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправними та скасувати:

- податкове повідомлення-рішення Гайсинської міжрайонної державної податкової інспекції Вінницької області від 27.04.2010 року № /3 в частині визначення податкового зобов'язання по податку на додану вартість за основним платежем в сумі 50000 гривень та за штрафними (фінансовими) санкціями в сумі 25000 гривень;

- податкове повідомлення-рішення Гайсинської міжрайонної державної податкової інспекції Вінницької області від 27.04.2010 року № /3 в частині визначення податкового зобов'язання по податку на прибуток за основним платежем в сумі 62500 гривень та за штрафними (фінансовими) санкціями в сумі 31250 гривень.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Гайсинської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Вінницькій області на користь товариства з обмеженою відповідальністю "Вінінтерсервіс" 1 (одну) гривню 70 копійок в рахунок відшкодування судових витрат по оплаті судового збору.

Постанова набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 254 КАС України.

Відповідно до ст. 186 КАС України апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя Слободонюк Михайло Васильович