Справа № 804/14589/15
Суддя: Царікова Олена Василівна
Дата ухвалення: 2015-11-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Царікової О.В.,
В обґрунтування позову позивачем зазначено, що Новомосковською об'єднаною державною податковою інспекцією Головного управління Державної фіскальної служби у Дніпропетровській області проведена документальна позапланова невиїзна перевірка Фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 з питань повноти нарахування та сплати податку на доходи фізичних осіб за результатами річного декларування та єдиного соціального внеску за період з 01.01.2014 по 31.12.2014, результати якої оформлені актом від 09.09.2015 № 260/172/НОМЕР_4.
Представник відповідача в судове засідання 27.11.2015 не прибув, про дату, час та місце судового засідання повідомлений належним чином, що підтверджується розпискою від 13.11.2015, яка міститься в матеріалах справи.
Позивач в судове засідання 27.11.2015 прибув, підтримав заявлені позовні вимоги в повному обсязі, просив суд задовольнити адміністративний позов та заявив клопотання про розгляд справи в порядку письмового провадження.
Відповідно до частини 4 статті 122 КАС України, особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності.
Згідно ч. 6 ст. 128 КАС України якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.
З огляду на викладене, суд дійшов висновку про можливість розгляду справи за відсутності сторін у порядку письмового провадження.
Суд, дослідивши матеріали справи, з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується адміністративний позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду і вирішення справи по суті, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування норм матеріального та процесуального права, вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлено, що Фізична особа - підприємець ОСОБА_2 (р.н.о.к.п.п. НОМЕР_4) зареєстрований як суб'єкт господарської діяльності у Виконавчому комітеті Новомосковської міської ради від 13.06.1996, що підтверджується випискою з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців Серії НОМЕР_5 перебуває на обліку у Новомосковській об'єднаній державній податковій інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Дніпропетровській області як фізична особа -підприємець на загальній системі оподаткування та є платником податку на додану вартість на підставі свідоцтва від 11.07.2014 № 200182568.
Судом також встановлено, що посадовими особами Новомосковської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Дніпропетровській області на підставі наказу від 27.08.2015 № 416 проведена документальна позапланова невиїзна перевірка Фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 з питань повноти нарахування та сплати податку на доходи фізичних осіб за результатами річного декларування та єдиного соціального внеску за період з 01.01.2014 по 21.12.2014, результати якої оформлені актом від 09.09.2015 № 260/172/НОМЕР_4.
До таких висновків податковий орган дійшов у зв'язку з тим, що за результатами перевірки було досліджено взаємовідносини позивача із ТОВ «Спецмонтажтехнологія» та проаналізовано господарську діяльність останнього, за наслідками чого податковий орган дійшов висновку про не підтвердження господарських відносин ТОВ «Спецмонтажтехнологія» із підприємствами - постачальниками та підприємствами - покупцями в період з 01.01.2014 по 31.12.2014, що в свою чергу привело до висновку про відсутність постачання товару Фізичній особі - підприємцю ОСОБА_2 в періоді з 01.04.2014 по 31.12.2014 на суму 1148979,00 грн., що на думку посадових осіб відповідача, свідчить про неправомірне заниження бази оподаткування податком на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування за 2014 рік у розмірі 215179,83 грн..
Дослідивши надані сторонами докази та обставини справи, суд не погоджується із позицією податкового органу, яка відображена в акті перевірки від 09.09.2015 № 260/172/НОМЕР_4 щодо нереальності господарських операцій позивача із ТОВ «Спецмонтажтехнологія», у зв'язку з наступним.
У Листі Вищого адміністративного суду України від 06.05.2011 № 742/11/13-11 зазначено, що згідно зі статтею 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» господарською операцією є дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов'язань, власному капіталі підприємства. Таким чином, визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків. Вимога щодо реальних змін майнового стану платника податків як обов'язкова ознака господарської операції кореспондує з нормами Податкового кодексу України.
Отже, дослідженню судом підлягає факт реальності господарської операції між Фізичною особою - підприємцем ОСОБА_2 та ТОВ «Спецмонтажтехнологія» і реальність зміни майнового стану першого.
У відповідності до статті 177 Податкового кодексу України (чинній на момент спірних правовідносин) доходи фізичних осіб - підприємців, отримані протягом календарного року від провадження господарської діяльності, оподатковуються за ставками, визначеними в пункті 167.1 статті 167 цього Кодексу.
Об'єктом оподаткування є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та негрошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов'язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи - підприємця.
Для фізичної особи - підприємця, зареєстрованого як платник податку на додану вартість, не включаються до витрат і доходу суми податку на додану вартість, що входять до ціни придбаних або проданих товарів (робіт, послуг).
До переліку витрат, безпосередньо пов'язаних з отриманням доходів, належать документально підтверджені витрати, що включаються до витрат операційної діяльності згідно з розділом III цього Кодексу.
Фізичні особи - підприємці подають до контролюючого органу податкову декларацію за місцем своєї податкової адреси за результатами календарного року у строки, встановлені цим Кодексом для річного звітного податкового періоду, в якій також зазначаються авансові платежі з податку на доходи.
Авансові платежі з податку на доходи фізичних осіб розраховуються підприємцем самостійно, але не менш як 100 відсотків річної суми податку з оподатковуваного доходу за минулий рік (у співставних умовах), та сплачуються до бюджету по 25 відсотків щокварталу (до 15 березня, до 15 травня, до 15 серпня і до 15 листопада).
У разі зменшення суми отриманого доходу за попередній календарний квартал поточного року більше ніж на 20 відсотків у порівнянні з розрахунковою очікуваною сумою доходу на такий квартал платник податку має право зменшити суму авансового платежу, що підлягає сплаті у наступний строк, встановлений цим підпунктом, пропорційно зменшенню суми зазначеного доходу. Для такого зменшення суми авансового платежу фізичною особою - підприємцем до настання строку сплати такого авансового платежу до контролюючого органу подається заява у довільній формі, що містить розрахунок зменшення суми авансового платежу та коротке пояснення обставин, що призвели до зменшення суми отриманого доходу.
Фізичні особи - підприємці, які зареєстровані протягом року в установленому законом порядку або перейшли із спрощеної системи оподаткування на загальну систему оподаткування чи сплачували фіксований податок до набрання чинності цим Кодексом, подають податкову декларацію за результатами звітного кварталу, в якому розпочата така діяльність або відбувся перехід на загальну систему оподаткування. Вперше зареєстровані підприємці в податковій декларації також зазначають інформацію про майновий стан та доходи за станом на дату державної реєстрації підприємцем. Платники податку розраховують та сплачують авансові платежі у строки, визначені підпунктом 177.5.1 пункту 177.5 цієї статті, що настануть у звітному податковому році.
Остаточний розрахунок податку на доходи фізичних осіб за звітний податковий рік здійснюється платником самостійно згідно з даними, зазначеними в річній податковій декларації, з урахуванням сплаченого ним протягом року податку на доходи фізичних осіб та збору за провадження деяких видів підприємницької діяльності на підставі документального підтвердження факту їх сплати.
Надмірно сплачені суми податку підлягають зарахуванню в рахунок майбутніх платежів з цього податку або поверненню платнику податку в порядку, передбаченому цим Кодексом.
У разі якщо фізична особа - підприємець отримує інші доходи, ніж від провадження підприємницької діяльності, у межах обраних ним видів такої діяльності, такі доходи оподатковуються за загальними правилами, встановленими цим Кодексом для платників податку - фізичних осіб.
Фізична особа - підприємець вважається податковим агентом працівника - фізичної особи, яка перебуває з нею у трудових, цивільно - правових відносинах, або будь-якої іншої фізичної особи щодо будь-яких оподатковуваних доходів, нарахованих (виплачених, наданих) на користь такої особи.
Під час нарахування (виплати) фізичній особі - підприємцю доходу від здійснення нею підприємницької діяльності, суб'єкт господарювання та/або самозайнята особа, які нараховують (виплачують) такий дохід, не утримують податок на доходи у джерела виплати, якщо фізичною особою - підприємцем, яка отримує такий дохід, надано копію документу, що підтверджує її державну реєстрацію відповідно до закону як суб'єкта підприємницької діяльності. Це правило не застосовується в разі нарахування (виплати) доходу за виконання певної роботи та/або надання послуги згідно з цивільно - правовим договором, коли буде встановлено, що відносини за таким договором фактично є трудовими, а сторони договору можуть бути прирівняні до працівника чи роботодавця відповідно до підпунктів 14.1.195 та 14.1.222 пункту 14.1 статті 14 цього Кодексу.
Оподаткування доходів, отриманих фізичною особою - підприємцем, який обрав іншу систему оподаткування доходів від провадження господарської діяльності, здійснюється за правилами, встановленими цим Кодексом.
Фізичні особи - підприємці зобов'язані вести Книгу обліку доходів і витрат та мати підтверджуючі документи щодо походження товару.
Форма Книги обліку доходів і витрат та порядок її ведення визначаються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику.
Фізичні особи - підприємці застосовують реєстратори розрахункових операцій відповідно до Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг».
Фізичні особи - підприємці подають річну податкову декларацію у строк, визначений підпунктом 49.18.5 пункту 49.18 статті 49 цього Кодексу, в якій поряд з доходами від підприємницької діяльності мають зазначатися інші доходи з джерел їх походження з України та іноземні доходи.
Іноземці та особи без громадянства, які зареєстровані підприємцями згідно із законодавством України, є резидентами, і на них поширюється дія пункту 177.11 цієї статті.
Як визначено п. 138.2. ст. 138 ПК України витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.
У разі якщо платник податку здійснює виробництво товарів, виконання робіт, надання послуг з довготривалим (більше одного року) технологічним циклом виробництва за умови, що договорами, укладеними на виробництво таких товарів, виконання робіт, надання послуг, не передбачено поетапної їх здачі, до витрат звітного податкового періоду включаються витрати, пов'язані з виробництвом таких товарів, виконанням робіт, наданням послуг у цьому періоді.
Платник податку для визначення об'єкта оподаткування має право на врахування витрат, підтверджених документами, що складені нерезидентами відповідно до правил інших країн.
Відповідно до п. 139.1.9 ст. 139 ПК України витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.
В матеріалах справи міститься договір від 01.04.2014 (без номера) на підставі якого Фізична особа - підприємець ОСОБА_2 (покупець) здійснював придбання товару у Товариства з обмеженою відповідальністю «Спецмонтажтехнологія» (продавець).
Відповідно до п. 3.2 вказаного договору відвантаження товару (автозапчастин та їх комплектуючих) на адресу покупця здійснюється за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Кротова 3.
Товар отриманий особисто позивачем за видатковими накладними від 16.04.2014 № 7 на суму 216930,00 грн., від 26.05.2014 №8 на суму 127478,00 грн., від 27.05.2014 № 9 на суму 277367,00 грн., від 28.05.2014 № 10 на суму 113000,00 грн., від 29.05.2014 № 11 на суму 123456,00 грн., від 30.05.2015 № 12 на суму 290748,00 грн., всього на суму 1148979,00 грн., належним чином засвідчені копії яких містяться в матеріалах справи.
Оплата проведена за допомогою карткового рахунку в повному обсязі, що підтверджується випискою по особовому рахунку, копія якої міститься в матеріалах справи.
В судовому засіданні позивач пояснив, що отримував товар на складі за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Кротова 3, саме яка вказана у договорі, а його транспортування здійснював самостійно на власному авто, на підтвердження чого надав технічний паспорт Серії САА 554120 на автомобіль марки OPEL KOMBO АЕ 0113МР та посвідчення водія № 517530.
Позивачем також надані квитанції до прибуткових касових ордерів від 15.05.2015 № 36, від 19.05.2014 № 37, від 20.05.2014 № 38, від 21.05.2014 № 39, від 22.05.2014 № 41, від 23.05.2014 № 43 та витяг з книги обліку доходів і витрат підприємця № 3/586, в якій за 2014 рік Фізичною особою - підприємцем ОСОБА_2 задекларовано реалізацію товарів, які придбані у ТОВ «Спецмонтажтехнологія».
На підтвердження подальшої реалізації позивачем надані: договір постачання продукції виробничо - технічного призначення від 18.05.2014 № 18, укладений між ФОП ОСОБА_2 (як постачальником) з ТОВ «АПК Комунар» та договір від 08.04.2014 № 1, укладений з ТОВ ТВК «ЧАРСІ», видаткові накладні до вказаних договорів та товарно - транспортні накладні на транспортування товару на адресу ТОВ «АПК Комунар».
Згідно зі статтею 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» господарською операцією є дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов'язань, власному капіталі підприємства.
Статтею 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» (далі - Закон) визначено, що первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.
Згідно зі ст. 9 Закону, підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення.
Необхідність підтвердження господарських операцій первинними документами визначена п. 1.2 ст.1, п. 2.1 ст. 2 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 № 88 і зареєстрованого в Міністерстві юстиції України від 05.06.1995 за № 168/704 (далі - Положення).
Відповідно до п. 2.1 ст. 2 Положення, первинні документи - це письмові свідоцтва, що фіксують та підтверджують господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації (власника) на їх проведення.
Господарські операції - це факти підприємницької та іншої діяльності, що впливають на стан майна, капіталу, зобов'язань і фінансових результатів.
Згідно з п. 2.4 Положення, первинні документи (на паперових і машинозчитуваних носіях інформації) для надання їм юридичної сили і доказовості повинні мати такі обов'язкові реквізити: назва підприємства, установи, від імені яких складений документ, назва документа (форми), код форми, дата і місце складання, зміст господарської операції та її вимірники (у натуральному і вартісному виразі), посади, прізвища і підписи осіб, відповідальних за дозвіл та здійснення господарської операції і складання первинного документа.
Відповідно до п. 2.15 та п. 2.16 вказаного Положення, забороняється приймати до виконання первинні документи на операції, що суперечать законодавчим і нормативним актам.
Отже, облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань платників податків здійснюється на підставі первинних документів, у яких міститься інформація саме про господарські операції (результати їх здійснення), а не про правочини (господарські зобов'язання).
Факт вчинення певних господарських операцій та правомірність подальшого відображення (проведення) їх у бухгалтерському та податковому обліку, можливо досліджувати лише на підставі вивчення та дослідження первинних документів платника податків, наявність та законність складення яких буде підтвердженням здійснення таких операцій.
Судом під час розгляду справи встановлено, що вказані первинні документи складені ТОВ «Спецмонтажтехнологія» відповідають вимогам частини 2 статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні».
Згідно зі статтею 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» господарською операцією є дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов'язань, власному капіталі підприємства.
Таким чином, факт здійснення господарських операцій між позивачем і його контрагентом - ТОВ «Спецмонтажтехнологія» підтверджується встановленими під час розгляду справи та наявними в матеріалах справи копіями вказаних вище первинних документів.
На підставі вищезазначеного судом встановлений рух активів в процесі проведення господарських операцій між Фізичною особою - підприємцем ОСОБА_2 та ТОВ «Спецмонтажтехнологія».
З акта перевірки встановлено, що підставою для висновку про нереальність господарських операцій між позивачем та ТОВ «Спецмонтажтехнологія» слугувало те, що вказане підприємство не подавало звітність у 2014 році, а також те, що при аналізі наявної в органу ДПС інформації встановлено, що у періоді з 01.01.2014 по 31.12.2014 у підприємства відсутні трудові, матеріальні ресурси, виробничі потужності, транспортні засоби.
Перевіряючи правомірність донарахування позивачеві єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, суд зазначає наступне.
Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку визначається Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування».
Пунктом 4 ч.1 ст. 4 вказаного Закону визначено, що платники єдиного внеску є фізичні особи - підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування.
У відповідності до п. 2 ч. 1 ст. 7 Закону, єдиний внесок нараховується для платників, зазначених у пункті 4 (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування) та 5 частини першої статті 4 цього Закону, - на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб, та на суму доходу, що розподіляється між членами сім'ї фізичних осіб - підприємців, які беруть участь у провадженні ними підприємницької діяльності. При цьому, сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску за кожну особу за місяць, у якому отримано дохід (прибуток).
Ставки єдиного внеску встановлюються у ст. 8 вказаного Закону.
У відповідності до ст. 25 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» вимога про сплату недоїмки є виконавчим документом.
Платник єдиного внеску зобов'язаний протягом десяти календарних днів з дня надходження вимоги про сплату недоїмки сплатити суми недоїмки та штрафів разом з нарахованою пенею.
У разі незгоди з розрахунком суми недоїмки платник єдиного внеску узгоджує її з органом доходів і зборів шляхом оскарження вимоги про сплату єдиного внеску в адміністративному або судовому порядку.
Пунктом 3 частини 11 статті 25 Закону, орган доходів і зборів застосовує до платника єдиного внеску такі штрафні санкції: за донарахування територіальним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску накладається штраф у розмірі 5 відсотків зазначеної суми за кожний повний або неповний звітний період, за який донараховано таку суму, але не більш як 50 відсотків суми донарахованого єдиного внеску.
За таких обставин, позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню судом.
Відповідно до ч. 1 ст. 94 КАС України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.
Керуючись статтями 11, 50, 70, 71, 72, 86, 128, 159-163, 186, 254 КАС України, суд,
Присудити з Новомосковської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Дніпропетровській області за рахунок бюджетних асигнувань на користь Фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 (р.н.о.к.п.п. НОМЕР_4) судові витрати з оплати судового збору у розмірі 5347 (п'ят тисяч триста сорок сім) грн. 60 коп.
Постанова суду може бути оскаржена до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги через Дніпропетровський окружний адміністративний суд з одночасним направленням копії апеляційної скарги особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі складення постанови у повному обсязі, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна, скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

У разі якщо справа розглядалась судом за місцезнаходженням суб'єкта владних повноважень і він не був присутній у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, але його було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо у суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Постанова суду набирає законної сили відповідно до вимог ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя О.В. Царікова