Справа № 331/1702/16-а
Суддя: Світлицька В. М.
Дата ухвалення: 2016-03-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Провадження № 2а/331/51/2016
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.03.2016 р. м. Запоріжжя

Суддя Жовтневого районного суду м. Запоріжжя Світлицька В.М., розглянувши в порядку скороченого провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до управління Пенсійного фонду України в Жовтневому районі м. Запоріжжя про визнання дій протиправними та зобовязання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом УПФ України в Жовтневому районі м. Запоріжжя про визнання дій протиправними та зобовязання вчинити певні дії. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що позивач з 04.04.2011 р. перебуває на обліку в управлінні Пенсійного фонду України в Жовтневому районі м. Запоріжжя та отримувала пенсію за вислугою років, призначену відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення» та Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», однак з 31.03.2011 р. ОСОБА_1 знову влаштувалася за спеціальністю на посаду завідувачки санітарно-гігієнічного відділу ДЗ «Запорізької міської санітарно-епідеміологічної станції Запорізької області», у звязку з чим відповідачем зупинено виплату пенсії, а виплачено по 30.03.2011 року. В 2013 р. позивач отримала статус державного службовця і була призначена на посаду заступника начальника Запорізького міського управління Держсанепідслужби у Запорізькій області, заступника головного державного санітарного лікаря м. Запоріжжя, у звязку з тим, що позивач звільнилася з роботи за спеціальністю, з 02.01.2013 року відповідач поновив виплату її пенсії за вислугу років у розмірі 2035,55 грн. З 01.04.2015 р. відповідачем було припинено ОСОБА_1 виплату пенсії за вислугу років. У звязку з цим позивач звернулася до відповідача з заявою про поновлення виплати пенсії за вислугу років відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення» та Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», на що їй було відмовлено. Посилаючись на зазначені обставини, просить суд визнати протиправними дії управління Пенсійного фонду України в Жовтневому районі м. Запоріжжя щодо відмови у поновленні виплати позивачу довічної пенсії, призначеної відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення» та зобовязати відповідача поновити виплату призначеної довічної пенсії відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення» і в подальшому здійснювати її нарахування та виплату згідно з чинним законодавством України.

Ухвалою суду від 29.02.2016 р. відкрито скорочене провадження по справі за період з 18.08.2015 р., позовні вимоги за період з 01.06.2015 р. по 18.08.2015 р. залишено без розгляду.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 183-2 КАС України, суд розглядає справу в порядку скороченого провадження без судового засідання та виклику осіб, які беруть участь у справі.

Наданими суду письмовими запереченнями представник відповідача зазначив, що п.12 Закону України Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення №213 - VIII від 02.03.2015 року передбачено тимчасово, у період з 1 квітня по 31 грудня 2015 року, у період роботи особи (крім інвалідів І та II груп, інвалідів війни III групи та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія пункту І статті 10 Закону України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту) на посадах, які дають право на призначення пенсії або щомісячного довічного грошового утримання у порядку та на умовах, передбачених законами України Про статус народного депутата України, Про державну службу, Про прокуратуру, Про судоустрій і статус суддів, пенсії, призначені відповідно до цього Закону, не виплачуються. Після звільнення з роботи виплата пенсії відповідно до цього Закону поновлюється. Пунктом 3 Закону України Про внесення змін до деяких законодавчих актів України №911 - VIII від 24.12.2015 року подовжено особливий порядок виплати пенсій працюючим пенсіонерам, яким передбачено тимчасово, у період з 1 січня по 31 грудня 2016 року особам (крім інвалідів І та II груп, інвалідів війни III групи та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія пункту 1 статті 10 Закону України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту), які працюють на посадах та на умовах, передбачених законами України Про державну службу, Про прокуратуру, Про судоустрій і статус суддів, призначені пенсії/щомісячне довічне грошове утримання не виплачуються. На сьогоднішній день ОСОБА_1 працює на посаді заступника начальника Запорізького міського управління Держсанепідслужби у Запорізькій області, заступника головного державного санітарного лікаря м. Запоріжжя. Так як позивачка, що працює на даній посаді та отримує пенсію, підпадає під дію вищевказаного Закону України. Дії відповідача вважає правомірними. Просив у задоволенні позову відмовити в повному обсязі.

Розглянувши матеріали справи, зясувавши всі обставини та перевіривши їх доказами, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню виходячи з наступного.

Згідно зі ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі ст.55 Конституції України, кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Відповідно до ч.1 ст. 6 КАС України, кожному гарантується право на захист його прав, свобод та інтересів незалежним та неупередженим судом.

Частиною 2 ст. 71 КАС України встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до ч.1 статті 69 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно з ч. 3 ст. 72 КАС України, обставини, які визнаються сторонами, можуть не доказуватися перед судом, якщо проти цього не заперечують сторони і в суду не виникає сумніву щодо достовірності цих обставин та добровільності їх визнання.

Як встановлено судом, позивач перебуває на обліку в Управлінні Пенсійного фонду України в Жовтневому районі м. Запоріжжя з 04.04.2011 р. та їй призначено пенсію за вислугою років. 31.03.2011 р. ОСОБА_1 прийнято на посаду завідувачки санітарно-гігієнічного відділу ДЗ «Запорізької міської санітарно-епідеміологічної станції Запорізької області», у звязку з чим виплату пенсії зупинено. 02.03.2013 р. позивач отримала статус державного службовця і була призначена на посаду заступника начальника Запорізького міського управління Держсанепідслужби у Запорізькій області, заступника головного державного санітарного лікаря м. Запоріжжя, тому з 02.01.2013 року відповідач поновив виплату її пенсії за вислугу років, а з 01.04.2015 р. відповідачем було припинено ОСОБА_1 виплату пенсії за вислугу років.

Не погоджуючись з діями відповідача, позивач звернулася до Управління Пенсійного фонду України в Жовтневому районі м. Запоріжжя. На звернення позивача надано відповідь від 18.02.2016 р. № 18/В-9, в якій зазначено, що п.12 Закону України Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення №213 - VIII від 02.03.2015 року передбачено тимчасово, у період з 1 квітня по 31 грудня 2015 року, у період роботи особи (крім інвалідів І та II груп, інвалідів війни III групи та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія пункту І статті 10 Закону України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту) на посадах, які дають право на призначення пенсії або щомісячного довічного грошового утримання у порядку та на умовах, передбачених законами України Про статус народного депутата України, Про державну службу, Про прокуратуру, Про судоустрій і статус суддів, пенсії, призначені відповідно до цього Закону, не виплачуються. Після звільнення з роботи виплата пенсії відповідно до цього Закону поновлюється. Пунктом 3 Закону України Про внесення змін до деяких законодавчих актів України №911 - VIII від 24.12.2015 року подовжено особливий порядок виплати пенсій працюючим пенсіонерам, яким передбачено тимчасово, у період з 1 січня по 31 грудня 2016 року особам (крім інвалідів І та II груп, інвалідів війни III групи та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія пункту 1 статті 10 Закону України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту), які працюють на посадах та на умовах, передбачених законами України Про державну службу, Про прокуратуру, Про судоустрій і статус суддів, призначені пенсії/щомісячне довічне грошове утримання не виплачуються.

Вирішуючи питання правомірності припинення виплати пенсії позивачу, суд виходить з наступного.

Як встановлено абзацом 2 частини 1 статті 47 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон № 1058) в редакції, яка чинна з 01.04.2015 р., тимчасово, у період з 1 квітня 2015 року по 31 грудня 2015 року: у період роботи особи (крім інвалідів I та II груп, інвалідів війни III групи та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія пункту 1 статті 10 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» ) на посадах, які дають право на призначення пенсії або щомісячного довічного грошового утримання у порядку та на умовах, передбачених законами України «Про статус народного депутата України» , «Про державну службу», «Про прокуратуру», «Про судоустрій і статус суддів», пенсії, призначені відповідно до цього Закону, не виплачуються; у період роботи на інших посадах/роботах пенсія, призначена особі відповідно до цієї статті (крім інвалідів I та II груп, інвалідів війни III групи та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія пункту 1 статті 10 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» ), розмір якої перевищує 150 відсотків прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність, виплачується в розмірі 85 відсотків призначеного розміру, але не менше 150 відсотків прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність.

Після звільнення з роботи виплата пенсії відповідно до цього Закону поновлюється.

Відповідач вважає, що оскільки позивач працює на посаді, яка дає право на призначення пенсії або щомісячного довічного грошового утримання у порядку та на умовах, передбачених Законами України «Про державну службу», «Про прокуратуру», «Про судоустрій та статус суддів», то в період з 1 квітня по 31 грудня 2015 року пенсія, призначена згідно з Законом № 1058, виплачуватись не повинна.

Станом на 1 квітня 2015 року посада, на якій працює позивач, дійсно, давала право на призначення пенсії або щомісячного довічного грошового утримання у порядку та на умовах, передбачених Законами України «Про державну службу», «Про прокуратуру», «Про судоустрій та статус суддів», у зв'язку з чим відповідачем правомірно виплату пенсії позивачу було припинено.

Разом з тим, відповідно до пункту 5 розділу ІІІ «Прикінцеві положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 року № 213-VIII (далі - Закон № 213)у разі неприйняття до 1 червня 2015року закону щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах з 1 червня 2015 року скасовуються норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії/щомісячне довічне грошове утримання призначаються відповідно до законів України «Про державну службу» , «Про прокуратуру», «Про судоустрій і статус суддів», «Про статус народного депутата України», «Про судову експертизу», «Про Національний банк України», «Про службу в органах місцевого самоврядування», «Про дипломатичну службу», Податкового та Митного кодексів України, Положення про помічника-консультанта народного депутата України.

Вказаний в пункті 5 розділу ІІІ «Прикінцеві положення» Закону №213 закон щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах до 1 червня 2015 року не прийнятий, у зв'язку з чим з вказаної дати втратили чинність, зокрема, норми Закону України «Про державну службу» щодо пенсійного забезпечення і відповідно пенсії/щомісячне довічне грошове утримання за цими Законами не призначаються.

В теперішній час особам, які підпадають під дію Закону України «Про державну службу», пенсія призначається відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Таким чином, з 1 червня 2015 року посада, на якій працює позивач, не дає права на призначення пенсії в порядку та на умовах, передбачених Законом України «Про державну службу», у зв'язку з чим передбачені ч. 1 ст. 47 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» підстави для невиплати позивачу пенсії, призначеної відповідно до цього Закону, відпали, і з 1 червня 2015 року перешкоди для виплати позивачу вказаної пенсії відсутні.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що з 18 серпня 2015 року виплата пенсії, призначеної позивачу відповідачем, підлягає поновленню у зв'язку з відсутністю підстав для її невиплати.

Стосовно вимог позивача щодо подальшого здійснення нарахування та виплати пенсії згідно з чинним законодавством України, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших субєктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Отже, зі змісту наведеної імперативної норми вбачається, що рішення суду не може прийматись як застереження від будь-яких порушень, та не може бути умовним, а розглядати справи та приймати рішення на майбутнє, приймаючи за наявне неіснуючі порушення, суперечить приписам чинного законодавства України.

Захист прав, свобод ті інтересів осіб є наступним, тобто передбачає наявність встановленого судом факту їх порушення. Таким чином, вимоги позивача відносно прийняття судом рішення щодо захисту її прав та інтересів на майбутнє після прийняття судом постанови, зокрема шляхом зобовязання відповідача у подальшому призначити та виплачувати пенсію, є безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню.

Відповідно до п.1 п. 3 ст. 94 КАС України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є субєктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України (або відповідного місцевого бюджету, якщо іншої стороною був орган місцевого самоврядування, його посадова чи службова особа).

Керуючись ст.ст.2,11,71,94,99,100,183-2,186 КАС України, ст.ст.19,21,22 Конституції України, ст.ст.46,47,ч.2 ст.49 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», п.5 розділу III «Прикінцеві положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» №213-VIII від 02 березня 2015 року, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до управління Пенсійного фонду України в Жовтневому районі м. Запоріжжя про визнання дій протиправними та зобовязання вчинити певні дії, задовольнити частково.

Визнати протиправними дії управління Пенсійного фонду України в Жовтневому районі м. Запоріжжя щодо відмови у поновленні виплати пенсії ОСОБА_1 з 18 серпня 2015 року.

Зобов'язати управління Пенсійного фонду України в Жовтневому районі м. Запоріжжя поновити ОСОБА_1 з 18.08.2015 р. виплату призначеної довічної пенсії відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення».

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 судові витрати в розмірі 551,21 грн.

Постанова суду може бути оскаржена в апеляційному порядку до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Жовтневий районний суд м. Запоріжжя шляхом подання в 10-денний строк з дня отримання копії постанови апеляційної скарги.

Суддя : В.М. Світлицька