Справа № 2а-468/10/0770
Суддя: Шешеня О.М.
Дата ухвалення: 2016-03-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАКАРПАТСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

10 березня 2016 рокум. Ужгород№ 2а-468/10/0770

Закарпатський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Шешеня О.М.

при секретарі Куля Т.Т.

за участю:

позивача: Державна фінансова інспекція в Закарпатській області, представник - Чуп І.М.;

відповідача: Державне підприємство "Виноградівське лісове господарство", представник - Матій Н.Ю.;

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовною заявою Державної фінансової інспекції в Закарпатській області до Державного підприємства "Виноградівське лісове господарство" про зобов'язання виконати вимогу, -

В С Т А Н О В И В:

Контрольно-ревізійне управління в Закарпатській області звернулося до Закарпатського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Державного підприємства "Виноградівське лісове господарство" (далі - відповідач) про зобов'язання виконати вимогу в частині відшкодування коштів в сумі 53956,33 грн.

В судовому засіданні позивача - Контрольно-ревізійне управління в Закарпатській області було замінено на правонаступника - Державну фінансову інспекцію в Закарпатській області (далі - позивач).

В судовому засіданні представник позивача підтримав позов та просив задовольнити позовні вимоги з підстав, наведених у позовній заяві, мотивуючи наступним. На виконання Плану контрольно-ревізійної роботи на 1-ий квартал 2009 року, позивачем було проведено планову ревізію фінансово-господарської діяльності відповідача за період з 01.07.2007 року по 31.12.2008 року. За результатами проведеної ревізії відповідачем було складено Акт від 05.05.2009 року №05-16/10 та пред'явлено вимогу за № 05/245 від 20.05.2009 року щодо усунення відповідачем виявлених ревізією порушень законодавства України, а саме: забезпечити відшкодування незаконних витрат коштів в сумі 56721,52 грн. та інших фінансових порушень. Так, відповідачем на виконання вимог позивача було надіслано листи, а саме: від 22.06.2009 року №01-4/110, від 10.08.2009 року № 01-4/197, лист без номера і дати, який надійшов і був зареєстрований 22.09.2009 року за №319 та від 15.10.2009 року №01-4/267 з яких слідує, що відповідачем забезпечено відшкодування зайво списаних матеріалів в загальній сумі 1142,40 грн. Відтак, вимога позивача за № 05/245 від 20.05.2009 року була виконана частково, а отже, завдані збитки в сумі 53956,33 грн. відповідачем не відшкодовано. Таким чином, представник позивача в судовому засіданні наголошував, що в результаті проведеної ревізії було встановлено, що відповідачем використано кошти на виплату різного роду допомог за II півріччя 2005 року, за 2006 рік та 2007 рік на загальну суму 53956,33 грн., чим порушено вимоги п.9 ст.75 Господарського кодексу України та нанесено збитки державному підприємству на вище зазначену суму. Отже, заявлена вимога щодо відшкодування відповідачем збитків завданих державі в сумі 53956,33 грн. підлягає до відшкодування. Відтак, представник позивача просив позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

В судовому засіданні представник відповідача заперечив щодо задоволення позову в повному обсязі, з підстав викладених в наданих письмових запереченнях (а.с. 145-147, 225-226, Т1) та просив відмовити в задоволенні позовних вимог, мотивуючи наступним. Так, за результатами проведеної позивачем ревізії, результати якої відображено в Акті від 05.05.2009 року №05-16/10, було пред'явлено вимогу за № 05/245 від 20.05.2009 року, згідно якої зобов'язано позивача забезпечити відшкодування коштів в сумі 56721,52 грн. Однак, представник відповідача наголошував на тому, що вимога позивача від 20.05.2009 року №05/245 в частині відшкодування коштів на загальну суму 53956,33 грн., а саме: за зайво надану благодійну та спонсорську допомогу - в сумі 50636,09 грн. і за навчання - в сумі 3320,24 грн. є незаконною, а відтак не підлягає виконанню. Так, оплата навчання працівників, у відповідності із підпунктом 5.4.2 статті 5 Закону України "Про оподаткування прибутку підприємств" (чинного на момент виникнення спірних правовідносин) підлягала включенню до валових витрат підприємства. Зокрема, оплата навчання є вкладом підприємства у трудові ресурси з метою отримання доходу та не є доходом працівника, тому позивач неправомірно включив вказані витрати щодо оплати за навчання в сумі 3320,24 грн. до незаконних. Також, позивачем в оскаржуваній вимозі від 20.05.2009 року №05/245 не вказано спосіб її виконання в частині відшкодування безпідставно наданої благодійної та спонсорської допомоги. Разом з тим, представник відповідача в судовому засіданні зазначав, що благодійна та спонсорська допомога включається у витрати та на неї не поширюються вимоги Господарського кодексу України щодо розподілу прибутку (доходу) підприємства, бо така допомога не розподіляється з прибутку. Відтак, представник відповідача просив відмовити в задоволенні позову в повному обсязі.

Розглянувши подані сторонами документи та матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, всебічно та повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку про те, що в задоволенні позову слід відмовити з наступних підстав.

Судом встановлено, що на виконання Плану контрольно-ревізійної роботи на 1-ий квартал 2009 року, позивачем було проведено планову ревізію фінансово-господарської діяльності відповідача за період з 01.07.2007 року по 31.12.2008 року.

Результати проведеної ревізії відповідачем відображено в Акті від 05.05.2009 року №05-16/10 (а.с. 6-64, Т.1).

Так, у відповідності до Закону України "Про державну контрольно-ревізійну службу в Україні" від 26.01.1993 року №2939 (в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин) відповідачем пред'явлено вимогу за № 05/245 від 20.05.2009 року "Про усунення порушень, виявлених ревізією фінансово-господарської діяльності ДП "Виноградівське лісове господарство" за період з 01.07.2007 року по 31.12.2008 року", згідно якої позивачеві слід було забезпечити відшкодування незаконних витрат бюджетних коштів в загальній сумі 56721,52 грн. (а.с. 135-137, Т.1).

Зокрема, відповідачем на виконання пред'явленої вимоги за № 05/245 від 20.05.2009 року було надіслано до позивача листи, а саме: від 22.06.2009 року №01-4/110, від 10.08.2009 року № 01-4/197, лист без номера і дати, який надійшов і був зареєстрований 22.09.2009 року за №319 та від 15.10.2009 року №01-4/267 з яких слідує, що відповідачем добровільно забезпечено відшкодування коштів в загальній сумі 1142,40 грн.

Проте, як встановлено в судовому засіданні та підтверджується матеріалами справи, вимога позивача за № 05/245 від 20.05.2009 року не була виконана відповідачем в частині відшкодування незаконних витрат бюджетних коштів на загальну суму в сумі 53956,33 грн., а саме: щодо наданої благодійної та спонсорської допомоги в сумі 50636,09 грн. та щодо оплати за навчання в сумі 3320,24 грн. (а.с. 135, Т.1).

У відповідності до Положення про Державну фінансову інспекцію України, затвердженого указом Президента України від 23 квітня 2011 року № 499/2011 (далі - Положення № 499/2011) Державна фінансова інспекція України є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра фінансів України, входить до системи органів виконавчої влади і забезпечує реалізацію державної політики у сфері державного фінансового контролю.

У відповідності до пп. 4 п. 4 Положення № 499/2011 Державна фінансова інспекція України відповідно до покладених на неї завдань вживає в установленому порядку заходів до усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства та притягнення до відповідальності винних осіб, а саме: вимагає від керівників та інших підконтрольних установ усунення виявлених порушень законодавства; звертається до суду в інтересах держави, якщо підконтрольною установою не забезпечено виконання вимог до усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства з питань збереження і використання активів.

Відповідно до п. 6 Положення № 499/2011 Державна фінансова інспекція України для виконання покладених на неї завдань має право в установленому порядку, зокрема, пред'являти керівникам та іншим особам підприємств, установ та організацій, що контролюються, обов'язкові до виконання вимоги щодо усунення виявлених порушень законодавства, при виявленні збитків, завданих державі чи об'єкту контролю, визначати їх розмір згідно з методикою, затвердженою Кабінетом Міністрів України.

Положенням № 499/2011 також установлено, що якщо підконтрольною установою не забезпечено виконання вимог до усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства з питань збереження і використання активів, Державна фінансова інспекція України має право звернутися до суду в інтересах держави. Вказане право Державної фінансової інспекції України закріплене і в п. 50 Порядку проведення інспектування Державною фінансовою інспекцією, її територіальними органами, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20 квітня 2006 року № 550.

Зазначені норми кореспондуються з положеннями п. 7 ст. 10 Закону України "Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні" від 26.01.1993 року №2939 (у редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин), згідно з якими державній контрольно-ревізійній службі надано право пред'являти керівникам та іншим службовим особам підконтрольних установ, що ревізуються, вимоги щодо усунення виявлених порушень законодавства з питань збереження і використання державної власності та фінансів, вилучати в судовому порядку до бюджету виявлені ревізіями приховані і занижені валютні та інші платежі, ставити перед відповідними органами питання про припинення бюджетного фінансування і кредитування, якщо отримані підприємствами, установами та організаціями кошти і позички використовуються з порушенням чинного законодавства.

Так, представник позивача в судовому засіданні наголошував на тому, що позовні вимоги щодо зобов'язання відповідача виконати вимогу за № 05/245 від 20.05.2009 року в частині відшкодування коштів в сумі 53956,33 грн. підлягають до задоволення, оскільки, проведеною ревізією встановлено використання відповідачем коштів на виплату різного роду допомог за II півріччя 2005 року, за 2006 рік та 2007 рік на загальну суму 53956,33 грн., чим останнім порушено вимоги п.9 ст.75 Господарського кодексу України та нанесено збитки державному підприємству.

Разом з тим, суд констатує наступне.

У відповідності до ч. 2 ст. 161 КАС України при виборі і застосуванні правової норми до спірних правовідносин суд враховує висновки Верховного Суду України, викладені у постановах, прийнятих за результатами розгляду заяв про перегляд судового рішення з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 237 цього Кодексу.

Так, відповідно до постанови Верховного Суду України від 21 квітня 2015 року №21-96а15 колегія суддів Судової палати в адміністративних справах зазначає, що органу державного фінансового контролю надано можливість здійснювати контроль за використанням коштів державного і місцевого бюджетів та у разі виявлення порушень законодавства пред'являти обов'язкові до виконання вимоги щодо усунення таких правопорушень. При виявленні збитків, завданих державі чи об'єкту контролю, орган державного фінансового контролю має право визначати їх розмір згідно з методикою, затвердженою Кабінетом Міністрів України, та звернутися до суду в інтересах держави, якщо підконтрольною установою не забезпечено виконання вимог до усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства з питань збереження і використання активів. Вимога органу державного фінансового контролю спрямована на корегування роботи підконтрольної організації та приведення її у відповідність із вимогами законодавства і у цій частині вона є обов'язковою до виконання. Що стосується відшкодування виявлених збитків, завданих державі чи об'єкту контролю, то про їх наявність може бути зазначено у вимозі, але вони не можуть бути примусово стягнуті шляхом вимоги. Такі збитки відшкодовуються у добровільному порядку або шляхом звернення до суду з відповідним позовом. На підставі наведеного колегія суддів Судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України дійшла висновку про наявність у органу державного фінансового контролю права заявляти вимогу про усунення порушень, виявлених у ході перевірки підконтрольних установ, яка обов'язкова до виконання лише в частині усунення допущених порушень законодавства і за допомогою якої неможливо примусово стягнути виявлені в ході перевірки збитки. У порядку адміністративного судочинства може бути оскаржене лише таке рішення, яке породжує безпосередньо права чи обов'язки для позивача. Зважаючи на те, що збитки стягуються у судовому порядку за позовом органу державного фінансового контролю, правильність їх обчислення перевіряє суд, який розглядає цей позов. За таких обставин касаційний суд дійшов правильного висновку про протиправність дій Інспекції щодо спонукання підконтрольної установи в судовому порядку виконати вимогу про зобов'язання до використання права на судовий захист.

Аналогічна правова позиція щодо застосування зазначених норм матеріального права вже була висловлена колегією суддів Судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України у постановах від 15.04.2014 року, 13.05.2014 року та 18.09.2014 року, 20.01.2015 року (справи № 21-40а14, № 21-89а14, № 21-332а14, № 21-601а14 відповідно).

За таких обставин суд приходить до висновку про неможливість стягнення у примусовому порядку збитків, завданих внаслідок порушення відповідачем норм фінансового законодавства, шляхом заявлення позивачем позову про зобов'язання виконати вимогу в частині стягнення заподіяних збитків чи відшкодування шкоди, а тому у суду відсутні підстави для задоволення вказаних позовних вимог.

Згідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

У відповідності до ч.1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Відтак, відповідач як суб'єкт владних повноважень не надав суду достатніх та беззаперечних доказів в обґрунтування обставин, на яких ґрунтуються його позовні вимоги щодо зобов'язання відповідача виконати вимогу за № 05/245 від 20.05.2009 року в частині відшкодування коштів в сумі 53956,33 грн.

На підставі вище вказаного суд приходить до висновку, що в задоволенні позову слід відмовити.

На підставі наведеного та керуючись ст. ст. 19, 94, 104-106, 160, 163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

1.В задоволенні позову Державної фінансової інспекції в Закарпатській області до Державного підприємства "Виноградівське лісове господарство" про зобов'язання виконати вимогу в частині відшкодування коштів в сумі 53956,33 грн. - відмовити.

2.Постанова суду може бути оскаржена до Львівського апеляційного адміністративного суду через Закарпатський окружний адміністративний суд. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції. Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення, а у разі застосування судом частини третьої статті 160 КАС України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Постанова набирає законної сили в порядку, встановленому ст. 254 КАС України.

СуддяО.М. Шешеня

Відповідно до статті 160 частини 3 КАС України 10 березня 2016 року було проголошено вступну та резолютивну частини постанови. Повний текст постанови виготовлено та підписано 11 березня 2016 року.