Справа № 820/10616/15
Суддя: Подобайло З.Г.
Дата ухвалення: 2016-03-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 березня 2016 р.Справа № 820/10616/15
Колегія суддів Харківського апеляційного адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Подобайло З.Г.

Суддів: Тацій Л.В. , Григорова А.М.

за участю секретаря судового засідання Гришко Ю.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Західної ОДПІ м. Харкова Головного управління ДФС у Харківській області на постанову Харківського окружного адміністративного суду від 19.11.2015р. по справі № 820/10616/15

за позовом Приватного акціонерного товариства "Слобода"

до Західної ОДПІ м. Харкова Головного управління ДФС у Харківській області

про скасування податкових повідомлень-рішень,

ВСТАНОВИЛА:

Приватне акціонерне товариство "Слобода", звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом в якому просить суд:

- скасувати податкове повідомлення - рішення від 05.10.2015 року № про зменшення Приватному акціонерному товариству "Слобода" суми бюджетного відшкодування з податку на додану вартість за липень 2015 р. у розмірі 129669,00 грн. та штрафні санкції на суму 64834,50 грн. по податковій декларації з ПДВ (№ від 18.08.2015 року), котре прийнято Західною об'єднаною державною податковою інспекцією м. Харкова Головного управління ДФС у Харківській області, у повному обсязі;

- скасувати податкове повідомлення - рішення від 05.10.2015 року № про збільшення Приватному акціонерному товариству "Слобода" суми грошового зобов'язання з податку на додану вартість у розмірі 11998,00 грн., у т.ч. штрафні санкції 5999,00 грн., прийняте Західною об'єднаною державною податковою інспекцією м. Харкова Головного управління ДФС у Харківській області, у повному обсязі;

- стягнути з Державного бюджету України (УДКСУ у Червонозаводському районі м. Харкова Харківської області, р/р № 4011 ГУ ДКСУ в Харківській області, код банку отримувача (МФО) 851011, код отримувача 37999628, код класифікації доходів бюджету 22030001, місцезнаходження: 61010, м. Харків, Червоношкільна набережна, 16) на користь Приватного акціонерного товариства "Слобода" (Код , місцезнаходження: 61017, м. Харків, вул. Лозівська, 8, поточний рахунок № 53 в ПАТ "Регіон-банк" м. Харкова, МФО 351254), судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 3187,51 грн.

Постановою Харківського апеляційного адміністративного суду від 19 листопада 2015 р. адміністративний позов Приватного акціонерного товариства "Слобода" задоволено. Скасовано податкові повідомлення - рішення Західної об'єднаної державної податкової інспекції м. Харкова Головного управління ДФС у Харківській області від 05.10.2015 року № та №. Стягнуто на користь Приватного акціонерного товариства "Слобода" судовий збір у розмірі 3187 (три тисячі сто вісімдесят сім) грн. 51 коп. за рахунок бюджетних асигнувань Західної об'єднаної державної податкової інспекції м. Харкова Головного управління ДФС у Харківській області.

Західна ОДПІ Головного управління Державної фіскальної служби у Харківській області, не погодившись з даною постановою суду, подала апеляційну скаргу, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального і процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить суд апеляційної інстанції скасувати постанову Сумського окружного адміністративного суду від 19 січня 2016р. , ухвалити нову постанову про відмову в задоволенні позовних вимог Приватного підприємства «Орхідея-Суми» повністю.

Приватне акціонерне товариство "Слобода" заперечує проти задоволення вимог апеляційної скарги, вважає висновки суду першої інстанції правомірними, просить суд апеляційної інстанції відмовити у задоволенні апеляційної скарги, постанову суду першої інстанції залишити без змін.

Апеляційна скарга розглядається відповідно до ч. 1 ст. 41 КАС України, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Заслухавши суддю-доповідача перевіривши матеріали справи у їх сукупності, постанову суду першої інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню , виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено , що позивач - ПрАТ "Слобода" (), зареєстрований як юридична особа виконавчим комітетом Харківської міської ради 03.08.1995 року, перебуває на обліку в Західній ОДПІ м. Харкова ГУ ДФС у Харківській області та є платником податку на додану вартість (індивідуальний податковий номер 32).

Західною ОДПІ ГУ ДФС в у Харківській області проведено камеральну перевірку даних, задекларованих ПрАТ "Слобода" у податковій звітності з податку на додану вартість щодо суми бюджетного відшкодування за липень 2015 р., за наслідками якої складений акт від 18.09.2015 року № 315/20-33-15-02-07/22677163.

Перевіркою встановлено, що в порушення вимог п. 198.5 ст. 198 Податкового Кодексу України позивачем занижено суму податкових зобов'язань по податковій декларації з ПДВ за липень 2015 р. на 141 666,67 грн., у зв'язку з чим в порушення вимог п. 200. 1, п. 200. 4 ст. 200 Податкового кодексу України, ПрАТ "Слобода" завищено суму бюджетного відшкодування податку на додану вартість за липень 2015 року на 129 669,00 грн. та занижено податок на додану вартість за липень 2015 року на 11 998,00 грн.

При цьому, доходячи висновку про протиправність формування сум бюджетного відшкодування з ПДВ за липень 2015 р., відповідач виходив з того, що позивачем протиправно не нараховано суму податкових зобов'язань у відповідному звітному періоді, оскільки необоротні активи не використовуються в операціях в межах власної господарської діяльності ПрАТ "Слобода" з причин не введення в експлуатацію об'єктів будівництва та їх держаної реєстрації, як нерухомого майна, що призвело до незаконного заявлення сум до бюджетного відшкодування у ліпні 2015 року.

На підставі висновків акту перевірки керівником Західною ОДПІ ГУ ДФС у Харківській області прийняті податкове повідомлення - рішення від 05.10.2015 р. № , згідно якого ПрАТ "Слобода" зменшено суму бюджетного відшкодування з податку на додану вартість за липень 2015 р. у розмірі 129669,00 грн. та застосовані штрафні санкції на суму 64834,50 грн. по податковій декларації з ПДВ (№ від 18.08.2015 р.) та податкове повідомлення - рішення від 05.10.2015 р. № , згідно якого позивачу збільшено суму грошових зобов'язань з податку на додану вартість у розмірі 11 998,00 грн. та нараховані штрафні санкції - 5 999,00 грн.

Задовольняючи позовні вимоги , суд першої інстанції виходив з того , що висновки податкового органу про порушення позивачем вимог п. 198.5 ст. 198, п. 200. 1, п. 200. 4 ст. 200 Податкового Кодексу України суперечать чинному законодавству та спростовуються первинними документами бухгалтерського та податкового обліку, наданими позивачем до матеріалів справи. Також, вважає , що висновок податкового органу в межах проведеної камеральної перевірки повністю протиправним, оскільки відповідачем під час проведення перевірки не були використані та досліджені первинні бухгалтерські документи ПрАТ "Слобода" на підставі яких та в порядку п. 44.1. ст. 44 Податкового кодексу України, платник податку сформував показники податкової звітності з ПДВ за перевірений період, а безпідставно прийнятий до уваги лише акт Західної ОДПІ ГУ ДФС у Харківській області від 19.08.2015 р. № 174/20-33-15-01-09/22677163 про позапланову документальну виїзну перевірку позивача з питання правомірності нарахування ПрАТ "Слобода" () бюджетного відшкодування податку на додану вартість на рахунок платника у банку за травень 2015 р.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо задоволення позовних вимог , виходячи з наступного.

Камеральною вважається перевірка, яка проводиться у приміщенні контролюючого органу виключно на підставі даних, зазначених у податкових деклараціях (розрахунках) платника податків (п.п. 75.1.1 Податкового Кодексу України).

Так, згідно з цим підпунктом контролюючий орган зобов'язаний самостійно визначити суму податкового зобов'язання платника податків у разі, якщо внаслідок проведення камеральної перевірки виявляє арифметичні або методологічні помилки у поданій платником податків податковій декларації, які призвели до заниження або завищення суми податкового зобов'язання.

Камеральна перевірка проводиться посадовими особами контролюючого органу без будь-якого спеціального рішення керівника такого органу або направлення на її проведення. Камеральній перевірці підлягає вся податкова звітність суцільним порядком (ст.76 Податкового Кодексу України).

Тобто, податковим законодавством передбачено проведення камеральної перевірки лише виключно з метою перевірки податкової звітності платника податків, а не своєчасної сплати податків та зборів. З метою перевірки своєчасності, достовірності та повноти сплати податків та зборів Податковим кодексом України передбачено проведення документальної перевірки відповідно до вимог п.п.75.1.2 Податкового Кодексу України.

Матеріали справи свідчать , що податковим органом в акті було зазначено про проведення 18.09.2015р. камеральної перевірки даних , задекларованих позивачем у податковій звітності з податку на додану вартість щодо суми бюджетного відшкодування за липень 2015р., при цьому жодних порушень даних, зазначених у податковій декларації (розрахунках) платника податків податковим органом встановлено не було.

Тобто, фактично податковим органом проведено документальну перевірку щодо правильності формування сум бюджетного відшкодування з ПДВ за липень 2015 р..

Крім того, податковим органом не дотримано порядок проведення камеральної перевірки.

Так, відповідно до п.п. 20.1.4 п. 20.1 ст. 20 Податкового кодексу України контролюючі органи мають право проводити відповідно до законодавства перевірки і звірки платників податків (крім Національного банку України).

Разом із тим, пунктом 3 розділу ІІ Прикінцевих положень Закону України від 28.12.2014 № 71-VІІІ "Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи" визначено наступне: установити, що у 2015 та 2016 роках перевірки підприємств, установ та організацій, фізичних осіб-підприємців з обсягом доходу до 20 мільйонів гривень за попередній календарний рік контролюючими органами здійснюються виключно з дозволу Кабінету Міністрів України, за заявкою суб'єкта господарювання щодо його перевірки, згідно з рішенням суду або згідно з вимогами Кримінального процесуального кодексу України. Зазначене обмеження не поширюється: - з 1 січня 2015 року на перевірки суб'єктів господарювання, що ввозять на митну територію України та/або виробляють та/або реалізують підакцизні товари, на перевірки дотримання норм законодавства з питань наявності ліцензій, повноти нарахування та сплати податку на доходи фізичних осіб, єдиного соціального внеску, відшкодування податку на додану вартість; - з 1 липня 2015 року на перевірки платників єдиного податку другої і третьої (фізичні особи - підприємці) груп, крім тих, які здійснюють діяльність на ринках, продаж товарів у дрібнороздрібній торговельній мережі через засоби пересувної мережі, за винятком платників єдиного податку, визначених пунктом 27 підрозділу 10 розділу ХХ "Перехідні положення" Податкового кодексу України, з питань дотримання порядку застосування реєстраторів розрахункових операцій.

Таким чином, обмеження стосовно проведення перевірок (в частині їх проведення виключно з дозволу Кабінету Міністрів України, за заявкою суб'єкта господарювання, згідно з рішенням суду або згідно з вимогами Кримінального процесуального кодексу України) стосуються лише підприємств, з обсягом доходу до 20 мільйонів гривень за попередній рік. Підприємства, у яких обсяг доходів перевищує 20 мільйонів гривень за попередній рік, не підпадають під ці обмеження.

Відповідно до пункту 8 розділу ІІІ Прикінцевих положень Закону України від 28.12.2014 року № 76-VIII "Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України" перевірки підприємств, установ та організацій, фізичних осіб-підприємців контролюючими органами (крім Державної фіскальної служби України та Державної фінансової інспекції України) здійснюються протягом січня - червня 2015 року виключно з дозволу Кабінету Міністрів України або за заявкою суб'єкта господарювання щодо його перевірки.

Матеріали справи свідчать про те, що будь-яких заяв до Західної об'єднаної державної податкової інспекції м. Харкова Головного управління ДФС у Харківській області щодо проведення перевірки ПрАТ "Слобода" не подавало, до суб'єктів господарювання, що ввозять на митну територію України та/або виробляють та/або реалізують підакцизні товари позивач не відноситься.

Відсутні докази того, що дохід позивача за перевіряємий період перевищує 20 млн. грн.

Також, матеріали справи не містять доказів того, що Кабінет Міністрів України надавав дозвіл Західній ОДПІ м. Харкова Головного управління ДФС у Харківській області на проведення камеральної перевірки податкової декларації липень за 2015 рік ПрАТ " Слобода " або що оскаржувану перевірку проведено згідно рішення суду або згідно вимог Кримінального процесуального кодексу України.

Також, колегія суддів зазначає , що порядок обчислення і сплати податку на додану вартість, отримання відшкодування з Державного бюджету України регулюється Податковим кодексом України (далі - ПК України).

Відповідно до підпункту 14.1.178 пункту 14.1 статті14 ПК України, податок на додану вартість - непрямий податок, який нараховується та сплачується відповідно до норм розділу V цього Кодексу. Зазначеним розділом ПК України передбачено відшкодування податку на додану вартість.

Згідно підпункту 14.1.179 пункту 14.1 статті 14 ПК України, сума податку на додану вартість, одержана (нарахована) постачальником є податковим зобов'язанням такого постачальника, відтак, суми податку на додану вартість, як непрямого податку, який сплачений покупцем у складі вартості товару, є податковим зобов'язанням продавця товару. Таким чином, саме продавцем товару суми отриманого від покупця податку на додану вартість буде сплачено до Державного бюджету України.

Відповідно до п.187.1 ст.187 Податкового кодексу України датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше

а) дата списання (зарахування) коштів від покупця/замовника на банківський рахунок платника податку як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню, а в разі постачання товарів/послуг за готівку - дата оприбуткування коштів у касі платника податку, а в разі відсутності такої - дата інкасації готівки у банківській установі, що обслуговує платника податку;

б) дата отримання (відвантаження) товарів, а в разі експорту товарів - дата оформлення митної декларації, що засвідчує факт перетинання митного кордону України, оформлена відповідно до вимог митного законодавства, а для послуг - дата оформлення документа, що засвідчує факт постачання послуг платником податку.

Відповідно до п. 198.1 ст. 198 Податкового Кодексу України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає, зокрема, у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг. Згідно з п.198.2 цієї норми датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше:

- дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг;

- дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою закладною.

Підпунктом п. 198.3 ст. 198 ПК України встановлено, що податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не ніжче рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку. Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Пункт 198.5 ст. 198 Податкового кодексу України передбачає, що платник податку зобов'язаний нарахувати податкові зобов'язання виходячи з бази оподаткування, визначеної відповідно до пункту 189.1 статті 189 цього Кодексу, та скласти не пізніше останнього дня звітного (податкового) періоду і зареєструвати в Єдиному реєстрі податкових накладних в терміни, встановлені цим Кодексом для такої реєстрації, зведену податкову накладну за товарами/послугами, необоротними активами (для товарів/послуг, необоротних активів, придбаних або виготовлених до 1 липня 2015 року, - у разі, якщо під час такого придбання або виготовлення суми податку були включені до складу податкового кредиту), у разі якщо такі товари/послуги, необоротні активи призначаються для їх використання або починають використовуватися:

а) в операціях, що не є об'єктом оподаткування відповідно до статті 196 цього Кодексу (крім випадків проведення операцій, передбачених підпунктом 196.1.7 пункту 196.1 статті 196 цього Кодексу);

б) в операціях, звільнених від оподаткування відповідно до статті 197, підрозділу 2 розділу XX цього Кодексу, міжнародних договорів (угод) (крім випадків проведення операцій, передбачених підпунктом 197.1.28 пункту 197.1 статті 197 цього Кодексу);

в) в операціях, що здійснюються платником податку в межах балансу платника податку, у тому числі передача для невиробничого використання, переведення виробничих необоротних активів до складу невиробничих необоротних активів;

г) в операціях, що не є господарською діяльністю платника податку.

Аналіз вказаної норми Податкового кодексу України свідчить про обов'язок платника податку нараховувати податкові зобов'язання тільки у разі, коли такі товари/послуги, необоротні активи призначаються для їх використання або починають використовуватися в операціях, що не є господарською діяльністю такого платника податку.

Згідно з п. 198.6 ст. 198 ПК України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу. У разі коли на момент перевірки платника податку органом державної податкової служби суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними цим пунктом документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу. У разі якщо платник податків не включив у відповідному звітному періоді до податкового кредиту суму податку на додану вартість на підставі отриманих податкових накладних, таке право зберігається за ним протягом 365 календарних днів з дати складання податкової накладної.

Відповідно до п. 200.1, 200.3, 200.4 ст. 200 ПК України сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов'язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду.

При від'ємному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума враховується у зменшення суми податкового боргу з податку, що виник за попередні звітні (податкові) періоди (у тому числі розстроченого або відстроченого відповідно до сього Кодексу), а в разі відсутності податкового боргу - зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду.

Якщо в наступному податковому періоді сума, розрахована згідно з пунктом 200.1 цієї статті, має від'ємне значення, то:а) бюджетному відшкодуванню підлягає частина такого від'ємного значення, яка дорівнює сумі податку, фактично сплаченій отримувачем товарів/послуг у попередніх та звітному податкових періодах постачальникам таких товарів/послуг або до Державного бюджету України, а в разі отримання від нерезидента послуг на митній території України - сум і податкового зобов'язання, включеного до податкової декларації за попередній період за отримані від нерезидента послуги отримувачем послуг;б) залишок від'ємного значення попередніх податкових періодів після бюджетного відшкодування включається до складу сум, що відносяться до податкового кредиту заступного податкового періоду.

Згідно з п. 200.7 ст.200 ПК України платник податку, який має право на отримання бюджетного відшкодування та прийняв рішення про повернення суми бюджетного відшкодування, подає відповідному органу державної податкової служби податкову декларацію та заяву про повернення суми бюджетного відшкодування, яка відображається у додатковій декларації.

Відповідно до пункту 201.8 статті 201 Податкового кодексу України право на нарахування податку та складання податкових накладних надається виключно особам, зареєстрованим як платники податку в порядку, передбаченому статтею 183 цього Кодексу.

За приписами абз.11 п.201.10 ст.201 Податкового кодексу України у разі відмови продавця товарів/послуг надати податкову накладну або в разі порушення ним порядку її заповнення та/або порядку реєстрації в Єдиному реєстрі покупець таких товарів/послуг має право додати до податкової декларації за звітний податковий період заяву із скаргою на такого постачальника, яка є підставою для включення сум податку до складу податкового кредиту. Таке право зберігається за ним протягом 60 календарних днів, що настають за граничним терміном подання податкової декларації за звітний (податковий) період, у якому не надано податкову накладну або порушено порядок її заповнення та/або порядок реєстрації в Єдиному реєстрі. До заяви додаються копії товарних чеків або інших розрахункових документів, що засвідчують факт сплати податку у зв'язку з придбанням таких товарів/послуг або копії первинних документів, складених відповідно до Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", що підтверджують факт отримання таких товарів/послуг.

Крім того, пунктом 21 Порядку заповнення і подання податкової звітності з податку на додану вартість, затвердженого наказом Міністерства доходів і зборів України від 13.11.2013р. №678 встановлено, що у разі відмови постачальника надати податкову накладну (порушення ним порядку заповнення та/або порядку реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних) до декларації додаються заява про відмову постачальника надати податкову накладну (порушення ним порядку заповнення та/або порядку реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних) за формою згідно з (Д8) (додаток 8) та копії документів, передбачених пунктом 201.10 статті 201 Податкового кодексу України. Платники, які подають податкову звітність в електронному вигляді, подають копії таких документів окремо у порядку, визначеному для подання податкової звітності у паперовому вигляді.

Відповідно до п.1.35 ст.1 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні" розрахунковий документ - документ на переказ коштів, що використовується для ініціювання переказу з рахунка платника на рахунок отримувача.

За приписами п.1.13 Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 21 січня 2004 року №22 під час здійснення розрахунків можуть застосовуватись розрахункові документи на паперових носіях та в електронному вигляді.

Пунктом 184.1 статті 184 Податкового кодексу України визначено, що реєстрація діє до дати анулювання реєстрації платника податку, яка проводиться шляхом виключення з реєстру платників податку.

Статтею 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні " № 996 від 16.07.1999 визначено, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Системний аналіз наведених правових норм свідчить про те, що податкова накладна як звітний податковий документ, що є підставою для включення покупцем до податкового кредиту сум податку на додану вартість, сплачених (нарахованих) у зв'язку з придбанням товарів (робіт, послуг), має таке юридичне значення при обов'язковій умові нарахування податку та виписування податкової накладної особою, яка зареєстрована як платник податку на додану вартість в порядку, встановленому статтею 9 Закону України "Про податок на додану вартість".

З матеріалів справи вбачається, що ПрАТ "Слобода" подано до Західної ОДПІ м. Харкова ГУ ДФС у Харківській області податкову декларацію з податку на додану вартість за липень 2015 р. (№ від 18.08.2015 р.) та розрахунком суми бюджетного відшкодування, сума, яку обчислено відповідно до п. 200-1.3 ст. 200-1 ПКУ на момент подання податкової декларації, та яка підлягає бюджетному відшкодуванню на рахунок платника у банку складає 129 669,00 грн. (відображено у рядку 23.2 податкової звітності з ПДВ).

Вказана сума бюджетного відшкодування виникла у зв'язку з проведенням Позивачем у липні 2015 р. господарських операцій із контрагентом ТОВ "СК СТС".

Так, 16.02.2015 р. між ПрАТ "Слобода" (замовник) та ТОВ "СК СТС" (підрядник) укладений договір підряду № 16/02/15, згідно умов якого, замовник доручає, а підрядник зобов'язується на власний ризик виконати роботи з будівництва офісної будівлі з відділенням банку, фірмового магазину та інфраструктурою культурно-побутового обслуговування. Роботи по даному договору проводяться за адресою: м. Харків. вул. Ярославська, 8. (далі за текстом - об'єкт).

Згідно п. 1.4. вказаного договору підряду № 16/02/15, з урахуванням додаткової угоди від 20.02.2015 р., сторонами визначено строки виконання робіт: початок - лютий 2015 р., завершення - грудень 2015 р. Виконання робіт з будівництва об'єкту здійснюється поетапно (по мірі їх фактичного виконання). Відповідно до п. 10.1 договору підряду № 16/02/15 від 16.02.2015 р. приймання-передача замовником закінчених етапів робіт здійснюється відповідно до діючих нормативно-правових актів та умов договору на підставі актів приймання виконаних робіт, які можуть надаватися підрядником замовнику щомісячно.

Виходячи з умов вказаного договору підряду № 16/02/15 від 16.02.2015 р. приймання-передача замовником закінчених етапів робіт здійснюється відповідно до діючих нормативно-правових актів та умов договору на підставі актів приймання виконаних робіт, які можуть надаватися підрядником замовнику щомісячно.

Згідно Акту виконаних будівельних робіт № 5 від 31.07.2015 р. за липень 2015 р. (форма КБ-2в) та довідки про вартість виконаних будівельних робіт та витрат за липень 2015 р. від 31.07.2015 р. (форма КБ-3) ТОВ "СК СТС" передано, а Позивачем прийнято будівельно-монтажних робіт на загальну суму 526 105,74 грн., у т.ч. ПДВ - 87 684,29 грн.

Отже, посилання податкового органу на те, що ПрАТ" Слобода" не є власником отриманих будівельно-монтажних робіт із будівництва об'єкту, не відповідають фактичним обставинам.

На виконання умов договору підряду № 16/02/15 від 16.02.2015 р. та графіку фінансування будівництва Об'єкту ПрАТ "Слобода" перераховано на користь ТОВ "СК СТС" грошові кошти (передплату) на суму 850 000,00 грн., у т.ч. ПДВ - 141 666,67 грн., що підтверджується банківськими виписками.

Від ТОВ "СК СТС" ПрАТ "Слобода" отримані податкові накладні № 2 від 08.07.2015 р. на суму 630 000,00 грн., у т.ч. ПДВ - 105 000,00 грн. та № 4 від 10.07.2015 р. на суму 220 000,00 грн., у т.ч. ПДВ - 36 666,67 грн., що включені Позивачем до реєстру виданих та отриманих податкових накладних за липень 2015 р.

Виписані ТОВ "СК СТС" податкові накладні відповідають вимогам п. 201.1 ст. 201 ПКУ, оскільки вони містять в собі усі обов'язкові реквізити та зареєстровані у встановленому законом порядку.

Крім цього , суми витрат з будівництва об'єкту, відображені в бухгалтерському обліку позивача на субрахунку 152 "Придбання (виготовлення) основних засобів" як капітальні інвестиції в необоротні матеріальні активи (тобто, як створення необоротних матеріальних активів), що не спростовано відповідачем.

Згідно Інструкції про застосування Плану рахунків бухгалтерського обліку активів, капіталу, зобов'язань і господарських операцій підприємств і організацій, затвердженої наказом Міністерства фінансів України № 291 від 30.11.1999 р., рахунок 15 "Капітальні інвестиції" призначений для обліку витрат на придбання або створення матеріальних і нематеріальних необоротних активів. Рахунок 15 "Капітальні інвестиції" має субрахунок 152 "Придбання (виготовлення) основних засобів".

Термін капітальні інвестиції в необоротні матеріальні активи визначений у пункті 4 Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 7 "Основні засоби" затвердженого наказом Міністерства фінансів України № 92 від 27.04.2000 р., згідно якого, це витрати на будівництво, реконструкцію, модернізацію (інші поліпшення, що збільшують первісну (переоцінену) вартість), виготовлення, придбання об'єктів матеріальних необоротних активів (у тому числі необоротних матеріальних активів, призначених для заміни діючих, і устаткування для монтажу), що здійснюються підприємством.

Згідно п. 48. Методичних рекомендацій з бухгалтерського обліку основних засобів, затверджених наказом міністерства фінансів України № 561 від 30.09.2003 р., затрати з будівництва (виготовлення), придбання і поліпшення об'єктів основних засобів з початку і до закінчення зазначених робіт та введення об'єктів в експлуатацію визнаються незавершеними капітальними інвестиціями (незавершеним будівництвом).

Виходячи з аналізу наведених норм, суд дійшов висновку, що господарські операції по зарахуванню об'єктів капітальних інвестицій після введення в експлуатацію, що обліковується на рахунку 15 "Капітальні інвестиції" кореспондується з рахунком 10 "Основні засоби".

Таким чином, колегія суддів зазначає, що оскільки витрати на будівництво Об'єкта обліковуються ПрАТ "Слобода" на субрахунку 152 "Придбання (виготовлення) основних засобів" як капітальні інвестиції в необоротні матеріальні активи (тобто, як створення необоротних матеріальних активів) та має намір використовувати побудований Об'єкт виключно в межах господарської діяльності (здавання в оренду власного нерухомого майна з метою отримання доходу), то позивач має право на віднесення вищевказаних сум ПДВ до складу податкового кредиту у липні 2015 р.

Відповідно, ПрАТ "Слобода" по незавершеним капітальним інвестиціям в необоротні матеріальні активи, що є незавершеним будівництвом основних засобів, має право на отримання бюджетного відшкодування у зв'язку з будівництвом (спорудженням) такого об'єкту.

Окрім цього, питання права на отримання бюджетного відшкодування тільки після введення об'єкта будівництва в експлуатацію та після набуття ним статусу нерухомого майна є протиправними, у зв'язку з тим, що введення в експлуатацію та державна реєстрація нерухомого майна не регулюються нормами Податкового кодексу України, а тому не впливають на податковий облік платника податку.

Водночас правила податкового обліку та звітності, не містять будь-яких обмежень стосовно прав платників податку на бюджетне відшкодування сум податку на додану вартість, зокрема у зв'язку з обов'язковим завершенням будівництва, введенням основних засобів (фондів) в експлуатацію та їх державної реєстрацією, як це зазначає Відповідач в Акті перевірки, оскільки таке обмеження не передбачено чинним податковим законодавством.

Більш того, саме по собі будівництво (спорудження, створення) нерухомого майна передбачає певний процес у часі, а не вже як завершену стадію.

У зв'язку з цим, відшкодування сум податку на додану вартість може мати місце і по незавершеним об'єктам будівництва.

Окрім того, Верховний Суд України у своїй постанові від 20.01.2015 р. дійшов висновку про те, що право на бюджетне відшкодування не пов'язано із моментом відображення незавершених капітальних інвестицій на рахунку 10 "Основні засоби". Отже, у разі відображення підприємством на рахунку 15 "Капітальні інвестиції" витрат на будівництво, виготовлення (створення) матеріальних та нематеріальних необоротних активів, таке підприємство має право на бюджетне відшкодування. Тобто, право на бюджетне відшкодування не залежить від моменту введення в експлуатацію та набуття статусу об'єкту нерухомості з моменту державної реєстрації, оскільки тільки після введення в експлуатацію капітальні інвестиції переходять на рахунок 10 «Основні засоби».

Також, доводи відповідача про порушення позивачем вимог п. 198.5 ст. 198 Податкового кодексу України є помилковими, виходячи з наступного.

Матеріали справи свідчать , що одним з основних видів господарської діяльності ПрАТ "Слобода" є надання в оренду власного чи орендованого нерухомого майна (код КВЕД 68.20).

ПрАТ "Слобода" за рахунок власних коштів вирішено побудувати офісну будівлю з відділенням банку, фірмовим магазином та інфраструктурою культурно-побутового обслуговування у місті Харкові по вулиці Ярославській, 8.

Для цього між позивачем та Харківською міською радою Харківської області укладені 20.04.2004 р. та 26.03.2012 р. три договори оренди земельних ділянок площами 0,0338 га, 0,0259 га та 0,0201 га у місті Харкові по вулиці Ярославській, 8.

На підставі Декларації, зареєстрованій 22.05.2014 р. № ХК 25, ПрАТ "Слобода" отримано дозвіл про початок виконання будівельних робіт від 22.05.2014 р.

Відповідно позивач с самого початку планував та мав на меті, використовувати побудований об'єкт в межах власної господарської діяльності.

Так, будівельно-монтажні роботи ТОВ "СК СТС" з будівництва офісної будівлі з відділенням банку, фірмовим магазином та інфраструктурою культурно-побутового обслуговування у місті Харкові по вулиці Ярославській, 8, придбані Позивачем саме з метою їх використання в операціях в межах господарської діяльності Позивача - здавання побудованого об'єкту в оренду.

Оскільки вищевказані необоротні активи (незавершене будівництво) призначені для використання в операціях в межах власної господарської діяльності позивача, положення п. 198.5 ст. 198 Податкового кодексу України не застосовуються до господарських операцій між позивачем та його контрагентом ТОВ "СК СТС".

Отже, суд першої інстанції дійшов вірного висновку , що застосування податковим органом положень пункту 198.5 ст. 198 ПКУ до правовідносин Позивача із ТОВ "СК СТС" є передчасними та повністю протиправним.

Крім цього, відповідачем не надано жодного іншого належного доказу про наявні у позивача порушення вимог п. 198.5 ст. 198 Податкового кодексу України.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції , що порушення позивачем вимог п. 198.5 ст. 198, п. 200.1, п. 200.4 ст. 200 Податкового кодексу України не знайшло своє підтвердження при розгляді справи, а відповідно завищення ПрАТ "Слобода" сум бюджетного відшкодування податку на додану вартість за липень 2015 року на 129 669,00 грн. та заниження податку на додану вартість за липень 2015 року на 11 998,00 грн. не відбулося.

Також , колегія суддів зазначає , що зміст акту камеральної перевірки № 315/20-33-15-02-07/22677163 від 18.09.2015 р. свідчить, що відповідачем здійснювалась перевірка податкової декларації з податку на додану вартість за липень 2015 р. від 18.08.2015 р. № , під час опрацювання вказаної податкової звітності з ПДВ відповідачем використовувалась лише інформація комп'ютерних баз даних та автоматизованих інформаційних систем державної податкової служби, тобто, первинна бухгалтерська документація ПрАТ "Слобода" податковим органом не досліджувалась.

Відповідно до підпункту 75.1.1. пункту 75.1 статті 75 Податкового кодексу України, камеральною вважається перевірка, яка проводиться у приміщенні контролюючого органу виключно на підставі даних, зазначених у податкових деклараціях (розрахунках) платника податків та даних системи електронного адміністрування податку на додану вартість (даних органу, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, в якому відкриваються рахунки платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, даних Єдиного реєстру податкових накладних та даних митних декларацій).

Відповідно до положень п. 76.1. ст. 76 Податкового кодексу України, камеральна перевірка проводиться посадовими особами контролюючого органу без будь-якого спеціального рішення керівника такого органу або направлення на її проведення. Камеральній перевірці підлягає вся податкова звітність суцільним порядком. Згода платника податків на перевірку та його присутність під час проведення камеральної перевірки не обов'язкова.

Водночас висновки вказаного акту перевірки податковий орган обґрунтовує тим, що об'єкт незавершеного будівництва (офісну будівлю з відділенням банку, фірмовим магазином та інфраструктурою культурно-побутового обслуговування, що розташована за адресою: м. Харків. вул. Ярославська, 8) позивач фактично не має можливості використовувати у своїй господарській діяльності (надавати в оренду власне майно), оскільки даний об'єкт будівництва не набув статусу власного нерухомого майна до моменту введення його в експлуатацію та державної реєстрації.

Дослідивши матеріали справи, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції , що відповідачем під час проведення перевірки не були використані та досліджені первинні бухгалтерські документи ПрАТ "Слобода" на підставі яких та в порядку п. 44.1. ст. 44 Податкового кодексу України платник податку сформував показники податкової звітності з ПДВ за перевірений період, а взятий до уваги лише акт Західної ОДПІ ГУ ДФС у Харківській області від 19.08.2015 р. № 174/20-33-15-01-09/22677163 про позапланову документальну виїзну перевірку позивача з питання правомірності нарахування ПрАТ "Слобода" () бюджетного відшкодування податку на додану вартість на рахунок платника у банку за травень 2015 р.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що відповідач відповідно до ч. 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України правомірність винесених податкових повідомлення - рішення належним чином в суді не довів , у зв'язку з чим податкові повідомлення-рішення Західної об'єднаної державної податкової інспекції м. Харкова Головного управління ДФС у Харківській області від 05.10.2015 року № та № не відповідають вимогам чинного законодавства та підлягають скасуванню, а позовні вимоги є правомірними, обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі.

Доводи апеляційної скарги є безпідставними , не впливають на правомірність висновків суду, оскільки в апеляційній скарзі зазначено лише те, що постанова суду першої інстанції є незаконною , підлягає скасуванню у зв'язку із ненаданням судом належної правової оцінки обставинам справи та невірним застосуванням норм матеріального та процесуального права, зміст апеляційної скарги , який повністю дублює заперечення на позов, подані до суду першої інстанції , містить виключно суб'єктивне бачення апелянта обставин справи, які розглянуто судом першої інстанції та надано належну правову оцінку, апелянтом у скарзі абсолютно не зазначено в чому ж конкретно виявилося ненадання судом першої інстанції належної правової оцінки обставинам справи, тобто які з них випали з поля зору суду, а які було досліджено невірно, а також не зазначено того, які ж висновки, натомість, повинні були б бути зроблені судом та не обґрунтовано в чому полягає невірність застосування судом норм матеріального права, які саме норми та яким чином було порушено чи неправильно застосовано та яких процесуальних норм адміністративного судочинства не було дотримано судом під час розгляду даної адміністративної справи, а також не зазначено які з поданих доказів суд дослідив неправильно або неповно, а відповідно і підстави для скасування постанови суду першої інстанції відсутні.

Враховуючи вищезазначене, суд апеляційної інстанції погоджується повністю із висновком суду першої інстанції, так як обставини справи встановлені правильно, докази досліджені вірно, відповідно рішення ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального права, правова оцінка обставинам у справі дана вірно, тому судове рішення не підлягає скасуванню, апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Керуючись ст. 160, 167, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 209, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Західної ОДПІ м. Харкова Головного управління ДФС у Харківській області залишити без задоволення.

Постанову Харківського окружного адміністративного суду від 19.11.2015р. по справі № 820/10616/15 залишити без змін.

Стягнути на рахунок УДКСУ у Червонозаводському районі м. Харкова (банківські реквізити - отримувач УДКСУ у Червонозаводському районі м. Харкова, МФО 851011, , банк ГУДКУ у Харківській області, рахунок 1011, код класифікації доходів бюджету 22030001, код ЄДРПОУ Харківського апеляційного адміністративного суду 34331173) судовий збір в розмірі 3 506 грн. 26 коп. за рахунок бюджетних асигнувань Західної ОДПІ м. Харкова Головного управління ДФС у Харківській області.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання ухвали у повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя (підпис)Подобайло З.Г.
Судді(підпис) (підпис) Тацій Л.В. Григоров А.М.
Повний текст ухвали виготовлений 15.03.2016 р.