Справа № 2а/2470/1686/12
Суддя: Ланченко Л.В.
Дата ухвалення: 2016-02-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 лютого 2016 року м. Київ К/800/6086/13

Вищий адміністративний суд України в складі колегії суддів:

головуючого Ланченко Л.В.

суддів Пилипчук Н.Г.

Цвіркуна Ю.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу

Державної податкової інспекції у м. Чернівцях Головного управління ДФС у Чернівецькій області (правонаступника Державної податкової інспекції у м. Чернівцях Чернівецької області Державної податкової служби)

на постанову Чернівецького окружного адміністративного суду від 18.10.2012 та ухвалу вінницького апеляційного адміністративного суду від 23.01.2013

у справі №2а/2470/1686/12

за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2

до Державної податкової інспекції у м. Чернівцях

про скасування податкового повідомлення - рішення,-

ВСТАНОВИВ:

Постановою Чернівецького окружного адміністративного суду від 18.10.2012, залишеною без змін ухвалою Вінницького апеляційного адміністративного суду від 23.01.2013, позов задоволено. Скасовано податкове повідомлення-рішення № від 17.06.2012 на суму 78895,00 грн.

У справі відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою відповідача, у якій ставиться питання про скасування рішення суду першої та апеляційної інстанції та прийняття нового рішення про відмову в позові, з підстав порушення норм матеріального та процесуального права.

Сторони представників у судове засідання касаційної інстанції не направили, про час та місце розгляду справи повідомлені. Відповідно до ст.41 Кодексу адміністративного судочинства України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Перевіривши повноту встановлення обставин справи та правильність їх юридичної оцінки в судових рішеннях, в межах доводів касаційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з такого.

Відповідачем проведена планова виїзна документальна перевірка з питань дотримання позивачем вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2011 по 31.12.201, за результатами якої складено акт №431/17-121/НОМЕР_1 від 12.06.2012.

За висновками акта перевірки позивачем допущено порушення п.198.1, п.198.6 ст.198 Податкового кодексу України внаслідок чого безпідставно включено до складу податкового кредиту податок на додану вартість в сумі 63116,00 грн. з вартості товарів (овочі та фрукти), постачальниками яких є ТОВ «Різано - Трейд» ПДВ в сумі 15883,00 грн. за лютий 2011 року, ТОВ «Світ Імпекс» ПДВ в сумі 47234,00 грн. за лютий, квітень, травень, червень, липень, серпень 2011 року, встановлено, що у ТОВ «Світ Імпекс» відсутні необхідні умови для ведення господарської діяльності, а тому згідно ч. 1, 5 ст. 203, п.1,2 ст. 215, ст. 228 ЦК України, укладені угоди мають ознаки нікчемності.

На підставі акта перевірки прийнято податкове повідомлення-рішення № від 27.06.2012, яким донараховано зобов?язання з податку на додану вартість на загальну суму 78895,00грн., у т.ч. основний платіж 63116,00грн. та штрафна санкція у сумі 15779,00 грн.

Суд касаційної інстанції не вбачає порушень судом першої та апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права, на які посилається відповідач у касаційній скарзі, та вважає, що судами повно встановлені обставини у справі, яким надана правильна правова оцінка на підставі законодавства, яке врегульовує спірні відносини.

Згідно пп.14.1.181 п.14.1 ст.14 Податкового кодексу України податковий кредит - це сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного періоду.

Відповідно до п.198.1, п.198.3 ст.198 цього Кодексу податковий кредит звітного періоду складається із сум податків, сплачених (нарахованих) платником податку у звітному періоді у зв'язку з придбанням товарів (робіт і послуг), вартість яких відноситься до складу витрат виробництва (обігу). Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари (послуги) та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Згідно п.198.6 ст.198 Податкового кодексу України, не підлягають включенню до складу податкового кредиту суми сплаченого (нарахованого) податку у зв'язку з придбанням товарів (послуг), не підтверджені податковими накладними чи митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з п.201.11 ст.201 Кодексу). У разі коли на момент перевірки платника податку органом державної податкової служби суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними цим підпунктом документами, платник податку несе відповідальність у вигляді фінансових санкцій, установлених законодавством, нарахованих на суму податкового кредиту, не підтверджену зазначеними цим підпунктом документами.

Відповідно до п.201.10 ст.201 цього Кодексу податкова накладна видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

З правового аналізу наведених нормативних приписів вбачається, що податковий кредит для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на додану вартість мають бути підтверджені належним чином складеними первинними документами, що відображають реальність господарських операцій, які є підставою для формування податкового обліку платника податків.

Для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Задовольняючи позовні вимоги, суди попередніх інстанцій виходили з того, що позивачем не допущено порушення вимог податкового законодавства при формуванні податкового кредиту по господарським операціям з придбання товарів у ТОВ «Світ Імпекс» та ТОВ «Різано-Трейд».

Судами попередніх інстанцій встановлено, що позивачем укладено з ТОВ «Світ Імпекс» договір поставки №104 від 01.04.2011, та з ТОВ «Різано-Трейд» договір поставки №001/11 від 05.01.2011, за умовами яких постачальники зобов?язуються поставляти товари, відповідно до поданих покупцем замовлень, а покупець приймати такі товари та своєчасно сплачувати їх вартість.

На виконання умов вищезазначених Договорів, позивачу було передано у власність товар (овочі та фрукти) та видані податкові накладні. Факт придбання та передачі товару також підтверджується наявними в матеріалах справи видатковими накладними, реєстрами виданих та отриманих податкових наклданих, поставка товару здійснювалась власними силами позивача, вантажним автомобілем марки Mitsubishi L400 та причепа до нього.

Після отримання товару та оприбуткування його в бухгалтерському обліку, позивач оплатив його вартість у повному обсязі, що підтверджується виписками з банківського рахунку позивача, копіями платіжних доручень.

Придбані у ТОВ «Світ Імпекс» та ТОВ «Різано-Трейд» товари позивачем реалізовано ТОВ «Фоззі-ФУД», ОСОБА_3, ТОВ «Технонафтозбут», ТОВ «Універсам», СПД ОСОБА_4, що підтверджується відповідними видатковим та податковими накладними.

Копії зазначених документів, які є первинними в розумінні ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» наявні в матеріалах справи та були оцінені судом з дотриманням вимог ст.86 КАС України.

Судами попередніх інстанцій досліджувались обставини добросовісності позивача, при вчиненні згаданих господарських операцій з вищеназваними контрагентами, перед укладенням договорів з метою запобігання укладенню правочинів з недобросовісними суб'єктами господарювання. На час укладення та виконання договорів контрагенти позивача були зареєстрованими в ЄДРПОУ, тобто були юридичними особами, наділеними цивільною правоздатністю і дієздатністю, були платниками податку на додану вартість.

За умови реального здійснення господарської операції, яка призвела до об'єктивної зміни складу активів платника податків - покупця, будь-які порушення постачальниками товарів (робіт, послуг) правил ведення господарської діяльності не можуть бути підставою для позбавлення покупця права на валові витрати чи податковий кредит.

Платник податків (покупець товару) не має обов'язку та повноважень здійснювати контроль за дотриманням постачальниками товарів (робіт, послуг) вимог законодавства щодо здійснення господарської діяльності тощо і в подальшому зазнавати певних негативних наслідків у вигляді позбавлення права на податковий кредит за можливу неправомірну діяльність будь-кого з контрагентів. Такий платник не повинен притягуватися до відповідальності в тому випадку, якщо він здійснював реальну господарську операцію.

У даному випадку спірні господарські операції були належним чином відображені позивачем у податковому обліку, жодних свідчень того, що їх виконання спричинило заниження чи приховування об'єктів оподаткування у відповідних господарських операціях з боку їх учасників, судами не встановлено.

Згідно довідки від 26.05.2011 №1261/17123/НОМЕР_2 про результати зустрічної звірки ПП ОСОБА_2 щодо підтвердження відомостей, отриманих від особи, яка мала правові відносини з платником податків ТОВ «Різано-Трейд», перевіркою не встановлено розбіжностей з відомостями, отриманими від ФОП ОСОБА_2, який мав правові відносини з платником податків з ТОВ «Різано-Трейд».

Крім того, у розумінні ст. 124 Конституції України та ст. 70 Кодексу адміністративного судочинства України належними та допустимими доказами факту вчинення платником податків нікчемного правочину або факту відображення в обліку показників господарських операцій, які в дійсності не відбулись, можуть бути або обвинувальний вирок суду по кримінальній справі (діяння платника податків по протиправному заволодінню майном іншої особи або ухиленню від сплати податків, тобто вчинення нікчемного правочину, є об'єктивною стороною злочинів, передбачених ст. 191 та ст. 212 Кримінального кодексу України, або рішення суду у справі про стягнення одержаного за нікчемним правочином (наслідком вчинення платником податків нікчемного правочину відповідно до ст. ст. 207, 208, 250 Господарського кодексу України є застосування конфіскаційного заходу у вигляді стягнення одержаного за нікчемним правочином), або рішення суду про визнання правочину недійсним (відповідно до ч. 3 ст. 228 Цивільного кодексу України вчинення платником податків правочину, котрий суперечить інтересам держави і суспільства, є підставою для звернення до суду з вимогою про визнання такого правочину недійсним).

Однак, відповідних доказів на підтвердження доводів відповідача щодо нікчемності вищезазначених договорів, суду не надано.

Посилання відповідача, як підставу нікчемності правочину, на службову записку від 24.11.2011 ГВПМ ДПІ у м.Херсоні, згідно якої за результатами опитування громадянина ОСОБА_5, який є директором та засновником ТОВ «Світ Імпекс», встановлено,що підприємство створено без мети здійснення фінансово-господарської діяльності, за грошову винагороду, ні печатки, ні реєстраційних документів ТОВ «Світ Імпекс» ОСОБА_5 не отримував, довіреностей на представлення інтересів від імені підприємства не підписував, правильно не взяті судами попередніх інстанцій до уваги.

Постановою від 06.03.2012 Суворовського районного суду м. Херсон, залишеною без змін ухвалою Апеляційного суду Херсонської області від 22.03.2012, у справі за скаргою адвоката Кудрика А.І. в інтересах ОСОБА_5, скасовано постанову слідчого з ОВС СВ ПМ ДПА у Херсонській області від 05.12.2011 про порушення кримінальної справи за фактом скоєння невстановленими особами фіктивного підприємництва ТОВ «Світ-Імпекс» за ознаками злочину, передбаченого ч. 2 ст. 205 КК України.

Правильними є і висновки судів попередніх інстанцій про безпідставність доводів відповідача, що господарські операції не мали реального характеру, з огляду на відсутність у контрагентів достатніх трудових ресурсів, оскільки відсутність трудових ресурсів, не спростовує реальності зазначених операцій, адже укладення трудового договору не є єдиним способом залучення фізичних осіб до вчинення необхідних дій в процесі виконання зобовґязань за договором; податкове законодавство не ставить право платника на витрати та податковий кредит в залежність від того, за рахунок яких ресурсів (власних або залучених) здійснюється контрагентом виконання договору.

Слід зазначити, що недобросовісність платника має бути встановлена безумовними та однозначними доказами, однак, такі докази на порушення вимог частин першої, другої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України податковим органом не представлено, реальність виконання господарських операцій, на підставі яких позивачем сформовано податковий кредит, не спростовано.

З огляду на викладене, судова колегія вважає, що суди першої та апеляційної інстанції, виконавши всі вимоги процесуального законодавства, всебічно перевіривши обставини справи, вирішили справу у відповідності з нормами матеріального права та постановили обґрунтоване рішення, що повно відображає обставини, які мають значення для справи. Висновки судів про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються доказами, дослідженими у судовому засіданні, а тому підстав для їх скасування, з мотивів викладених в касаційній скарзі, не вбачається.

Керуючись ст. ст. 220, 221, 223, 224, 230 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Державної податкової інспекції у м. Чернівцях Головного управління ДФС у Чернівецькій області залишити без задоволення, а постанову Чернівецького окружного адміністративного суду від 18.10.2012 та ухвалу Вінницького апеляційного адміністративного суду від 23.01.2013 - без змін.

Ухвала вступає в законну силу з моменту проголошення. Заява про перегляд судового рішення в адміністративній справі може бути подана з підстав, в порядку та у строки встановлені ст.ст.236-2391 КАС України безпосередньо до Верховного Суду України.

Головуючий Л.В.Ланченко

Судді Н.Г.Пилипчук

Ю.І.Цвіркун