Справа № 826/1230/16
Суддя: Аблов Є.В.
Дата ухвалення: 2016-02-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

23 лютого 2016 року 10:55 № 826/1230/16

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі:

головуючого судді Аблова Є.В.,

при секретарі судового засідання Мар'янченко Д.А.,

за участю сторін:

представника позивача - Зуб'юк О.А.,

представника відповідача - Фокіної В.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом державного підприємства «Об'єднана гірничо-хімічна компанія» до Головного управління ДФС у м. Києві про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, -

В С Т А Н О В И В:

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернулося державне підприємство «Об'єднана гірничо-хімічна компанія» (надалі - позивач або ДП «ОГХК») з позовом до Головного управління ДФС у м. Києві (надалі - відповідач або ГУ ДФС у м. Києві) про визнання протиправним і скасування податкових повідомлень-рішень від 19.01.2016 № .

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на безпідставність висновків Акта ГУ ДФС у м. Києві від 04.01.2016 № 1/26-15-13-01-02/36716128 про результати проведення документальної планової виїзної перевірки ДП «ОГХК» з питань дотримання ним вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.10.2012 по 31.12.2014 при проведенні фінансово-господарських відносин з суб'єктом підприємницької діяльності ТОВ «Консалтингова компанія «Акцепт». На переконання позивача реальність господарських операцій ДП «ОГХК» з названими контрагентами на підставі договору про надання інформаційно-консультаційних послуг № 149 від 19.11.2014 підтверджується належним чином оформленими первинними документами, що наявні у позивача. Призначення послуг, отриманих за даним договором, цілком відповідає змісту господарської діяльності державного підприємства, що також засвідчується належними документальними доказами. З огляду на зазначене висновки працівника контролюючого органу про відсутність у позивача правових підстав для формування показників валових витрат за перевіряємий період за рахунок зазначених господарських операцій, що покладені в основу прийнятого податкового повідомлення-рішення від 19.01.2016 № , суперечать нормам чинного законодавства.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі.

Представник відповідача проти задоволення позову заперечував, підтримавши доводи, викладені у письмових запереченнях проти позову від 22.02.2016, в яких зазначено про правомірність висновків акта перевірки та законність оскаржуваного податкового повідомлення-рішення.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, заслухавши думки представників сторін, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва встановив наступне.

Як вбачається з наявних у справі матеріалів, протягом періоду з 30.11.2015 по 18.12.2015 працівниками ГУ ДФС у м. Києві згідно норм пп. 75.1.2 п. 75.1 ст. 75, ст. 77 Податкового кодексу України та на підставі наказу від 13.11.2015 № 1324 і направлень від 24.11.2015 була проведена документальна планова виїзна перевірка ДП «ОГХК» () з питань дотримання ним вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.10.2012 по 31.12.2014, за результатами якої складений акт від 04.01.2016 № 1/26-15-13-01-02/36716128 (надалі - акт перевірки).

В тексті зазначеного акта перевірки містяться висновки контролюючого органу про завищення позивачем в порушення норм п. 138.2 ст. 138, пп. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139 Податкового кодексу України задекларованого показника валових витрат на суму 10 500 грн. та як наслідок - заниження податку на прибуток за 2014 рік, що підлягає сплаті до бюджету, на 1 890 грн.

В ході здійснення документальної перевірки працівники Головного управління встановили, що державним підприємством віднесено до складу адміністративних витрат (ряд. 06.1 Декларації) вартість послуг, отриманих від ТОВ «Консалтингова компанія «Акцепт» (, платник єдиного податку за ставкою 5%) у 2014 році на суму 10 500 грн. на підставі договору за № 149 від 19.11.2014 про надання інформаційно-консультаційних послуг для 12 працівників на тему «Закупівля товарів, робіт та послуг за державні кошти. Нова нормативно-правова база» та акта надання послуг від 28.11.2014 б/н на суму 10 500 грн. (в тексті якого відсутні відомості про місце складання такого акта). На думку перевіряючих відповідно до вказаних документів не можливо визначити зв'язок з господарською діяльністю підприємства.

Згідно листа ГУ ДФС у м. Києві від 15.01.2016 № 476/10/26-15-15-01/02 за результатами розгляду заперечень державного підприємства до акта перевірки від 04.01.2016 № 1/26-15-13-01-02/36716128 висновки такого акта залишені без змін.

19.01.2016 ГУ ДФС у м. Києві на підставі вказаного акта перевірки прийняла податкове повідомлення-рішення за № (форми «Р»), яким визначило ДП «ОГХК» до сплати суму грошового зобов'язання з податку на прибуток у розмірі 2 363 грн., в тому числі 1 890 грн. за основним платежем, 473 грн. - штрафні (фінансові) санкції.

Висновки перевіряючих щодо допущення позивачем правопорушення ґрунтуються на наступних обставинах: 1) згідно штатного розпису, затвердженого генеральним директором Журило Р.М. 28.11.2014, кількість співробітників на державному підприємстві складає 11 осіб; 2) до перевірки не були надані списки осіб, що отримали інформаційно-консультаційні послуги та пройшли заключне тестування, не надавалися посадові інструкції співробітників, в яких визначені напрямок роботи та функціональні обов'язки; 3) в перевіряємому періоді ДП «ОГХК» отримувало дохід від надання послуг по наданню персоналу згідно укладених договорів. При цьому діяльність у сфері закупівлі товарів, робіт і послуг за державні кошти підприємство не здійснювало.

Вважаючи дане податкове повідомлення-рішення від 19.01.2016 протиправним, а, відтак, таким, що підлягає скасуванню, позивач звернувся із даним позовом до суду.

Розглядаючи справу по суті, суд виходить з наступного.

У відповідності до пп. 14.1.36 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України (надалі - ПК України) «господарська діяльність» - діяльність особи, що пов'язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

В розумінні пп. 14.1.27 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України (далі - ПК України) «витрати» - це сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних для провадження господарської діяльності платника податку, в результаті яких відбувається зменшення економічних вигод у вигляді вибуття активів або збільшення зобов'язань, внаслідок чого відбувається зменшення власного капіталу (крім змін капіталу за рахунок його вилучення або розподілу власником).

Об'єкт оподаткування цим податком визначений у ст. 134 ПК України.

Відповідно до п. 138.1 ст. 138 цього Кодексу, витрати, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування, складаються із: витрат операційної діяльності, які визначаються згідно з пунктами 138.4, 138.6 - 138.9, підпунктами 138.10.2 - 138.10.4 пункту 138.10, пунктом 138.11 цієї статті: інших витрат, визначених згідно з пунктом 138.5, підпунктами 138.10.5, 138.10.6 пункту 138.10, пунктами 138.11, 138.12 цієї статті, пунктом 140.1 статті 140 і статтею 141 цього Кодексу; крім витрат, визначених у пунктах 138.3 цієї статті та у статті 139 цього Кодексу.

Склад витрат і порядок їх визначення закріплений в ст. 138 зазначеного Кодексу. Зокрема, згідно із пп. 138.1.1 п. 138.1 ст. 138 ПК України витрати операційної діяльності включають в себе собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг та інші витрати беруться для визначення об'єкта оподаткування з урахуванням пунктів 138.2, 138.11 цієї статті, пунктів 140.2 - 140.5 статті 140, статей 142 і 143 та інших статей цього Кодексу, які прямо визначають особливості формування витрат платника податку.

Одночасно нормою абз. 1 п. 138.2 ст. 138 ПК України встановлено, що витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

При цьому пп. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139 ПК України визначено, що не включаються до складу витрат витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

Отже, наведені правові норми дозволяють платнику податку формувати валові витрати у зв'язку з реальним придбанням товарів (робіт, послуг) з метою їх використання в своїй господарській діяльності що, в першу чергу, має підтверджуватись належним чином оформленими первинними документами. Документи, які не мають статус первинних, самі по собі не можуть підтверджувати реальність здійснення господарської операції та, відповідно, валові витрати. При цьому неодмінною характерною рисою господарської діяльності в рамках податкових відносин є її направлення на отримання доходу в грошовій, матеріальній або нематеріальній формах.

Між тим у своєму листі від 02.06.2011 № 742/11/13-11 Вищий адміністративний суд України одночасно зазначає, що за відсутності факту придбання товарів чи послуг або в разі якщо придбані товари чи послуги не призначені для використання у господарській діяльності платника податку відповідні суми не можуть включатися до складу витрат для цілей оподаткування податком на прибуток або податкового кредиту з податку на додану вартість навіть за наявності формально складених, але недостовірних документів або сплати грошових коштів.

Разом з тим, сама по собі наявність або відсутність окремих документів, а так само помилки у їх оформленні не є підставою для висновків про відсутність господарської операції, якщо з інших даних вбачається, що фактичний рух активів або зміни у власному капіталі чи зобов'язаннях платника податків у зв'язку з його господарською діяльністю мали місце (про що було зазначено в листі Вищого адміністративного суду України від 01.11.2011 № 1936/11/13-11).

За приписами норм п. 44.1 і п. 44.3 ПК України, для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платники податків зобов'язані забезпечити зберігання документів, визначених у пункті 44.1 цієї статті, а також документів, пов'язаних із виконанням вимог законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, не менш як 1095 днів з дня подання податкової звітності, для складення якої використовуються зазначені документи, а у разі її неподання - з передбаченого цим Кодексом граничного терміну подання такої звітності.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту (абз. 2 п. 44.1 ст. 44 ПК України).

Відповідно до ч. 2 ст. 3 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» від 16.07.1999 № 996-ХІV (в редакції на момент спірних правовідносин) (надалі - Закон № 996-ХІV), який визначає правові засади регулювання, організації, ведення бухгалтерського обліку та складання фінансової звітності в Україні, бухгалтерський облік є обов'язковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.

В розумінні Закону № 996-ХІV, первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

При цьому згідно п. 2.1 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтер-ському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 року № 88, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 05 червня 1995 року за № 168/704 (в редакції чинній на момент існування спірних правовідносин)(надалі - Положення), яке встановлює порядок створення, прийняття і відображення у бухгалтерському обліку, а також зберігання первинних документів, облікових регістрів, бухгалтерської звітності підприємствами, їх об'єднаннями та госпрозрахунковими організаціями (крім банків) незалежно від форм власності (підприємства), «господарські операції» - це факти підприємницької та іншої діяльності, що впливають на стан майна, капіталу, зобов'язань і фінансових результатів.

Згідно ч. 1 ст. 9 Закону № 996-ХІV, підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції (ч. 2 ст. 9 Закону № 996-ХІV).

В ході судового розгляду також встановлено, що 19.10.2014 між ДП «ОГХК» (Замовник) і ТОВ «Консалтингова компанія «Акцепт» (Виконавець, що має статус платника податку на прибуток у складі єдиного податку за ставкою 5%) укладено договір за № 149 про надання інформаційно-консультаційних послуг. За умовами цього Договору Виконавець зобов'язується за дорученням Замовника надати інформаційно-консультаційні послуги для 12 працівників Замовника на тему «Закупівля товарів, робіт та послуг за державні кошти. Нова нормативно-правова база». Послуги надаються згідно програми, що наведена в додатку № 1 до цього Договору і є його невід'ємною частиною. Загальна вартість послуг становить 10 500 грн. без ПДВ.

Також згідно розд. 2 зазначеного Договору Виконавець зобов'язується надати інформаційно-консультаційні послуги на високому технічному та інформаційному рівні, та видати працівникам Замовника відповідні сертифікати за результатами заключного тестування. Замовник, в свою чергу, зобов'язується направити своїх спеціалістів на консультації та сплатити вартість послуг в порядку та терміни, що зазначені в розділі 3 цього Договору. По завершенні надання послуг сторони підписують акт прийняття наданих послуг.

Розрахунки за послуги здійснюються Замовником в національній валюті України, шляхом 100% безготівкового перерахування коштів на розрахунковий рахунок Виконавця до початку надання послуг Виконавцем (розд. 3 Договору).

Відповідно до письмових пояснень позивача, викладених в тексті позовної заяви, з метою правильного практичного застосування та тлумачення законодавства про здійснення державних закупівель, між позивачем і ТОВ «Консалтингова компанія «Акцепт» було укладено договір про надання інформаційно-консультаційних послуг №149 від 19.11.2014. За цим договором здійснювалося консультування працівників підприємства та його філій щодо практичних питань здійснення державних закупівель та його нормативно-правового регулювання з метою підготовки та підвищення кваліфікації спеціалістів у цій сфері. Зокрема, на навчання направлялися саме працівники філій позивача, де були створені комітети з конкурсних торгів, а відтак посилання у відповідача на лише на штатний розпис ДП «ОГХК» є безпідставним.

На підтвердження фактів надання ТОВ «Консалтингова компанія «Акцепт» послуг, передбачених договором № 149 від 19.11.2014, позивач надав до суду копії наступних документів:

- додатку № 1 до договору - програма інформаційно-консультаційних послуг на тему: «Закупівля товарів, робіт та послуг за державні кошти. Нова нормативно-правова база»;

- акта надання послуг від 28.11.2014, складеного та підписаного керівниками сторін (а саме - директором ТОВ «Консалтингова компанія «Акцепт» Педченком А.В. і генеральним директором ДП «ОГХК» Журило Р.М.) за результатами надання інформаційно-консультаційних послуг вартістю 10 500 грн. (з розрахунку 12 послуг по 875 грн.).

Факт проведення повного розрахунку за даним договором згідно тексту акта перевірки та пояснень представника відповідача не заперечується.

Відповідно до усних пояснень представника позивача, наданих в судовому засіданні 07.10.2015, та документально обґрунтованих письмових пояснень позивача, придбані у названого товариства інформаційно-консультаційні послуги були використані ДП «ОГХК» у своїй господарській діяльності.

А саме 06.09.2014 згідно наказу Міністерства економічного розвитку і торгівлі (надалі - Мінекономрозвитку ) за № 1074 ДП «ОГХК» було передано на праві господарського відання цілісний майновий комплекс ДП «Іршанський державний гірничо-збагачувальний комбінат» та ДП «Вільногірський гірничо-металургійний комбінат». 09.09.2014 наказом № 4 генерального директора ДП «ОГХК» створено філію «Іршанський гірничо-збагачувальний комбінат» ДП «Об'єднана гірничо-хімічна компанія», а наказом № 3 - філію «Вільногірський гірничо-металургійний комбінат» Державного підприємства «Об'єднана гірничо-хімічна компанія».

Наказом ДП «ОГХК» № 6/2 від 10.10.2014 «Щодо організації процедури закупівель товарів, робіт і послуг» передбачено здійснення на філіях процедур закупівель товарів, робіт і послуг ДП «ОГХК» відповідно до Закону України «Про здійснення державних закупівель». Крім того, цим наказом позивачу було доручено створити на філіях комітети з конкурсних торгів, розробити та затвердити положення про комітет з конкурсних торгів. На виконання вимог зазначеного Закону України «Про здійснення державних закупівель» та наказу № 6/2 від 10.10.2014 створено комітет з конкурсних торгів філії «Іршанський гірничо-збагачувальний комбінат» ДП «ОГХК» (наказ № 6 від 27.10.2014) та комітет з конкурсних торгів філії «Вільногірський гірничо-металургійний комбінат» ДП «ОГХК» (наказ № 29 від 10.10.2014). Додатком № 2 до кожного з наказів про організацію та проведення процедур закупівель товарів, робіт і послуг на філіях є положення про комітет з конкурсних торгів відповідної філії. Зокрема, відповідно до п. 4.2.7 Положення про комітет з конкурсних торгів, як філії «Вільногірський ГМК» ДП «ОГХК», так і філії «Іршанський ГЗК» ДП «ОГХК», члени Комітетів філій зобов'язані пройти навчання та/або підвищення кваліфікації спеціалістів у сфері здійснення державних закупівель.

Відповідно до листа Міністерства економічного розвитку і торгівлі України № 3305-07/18986-12 від 21.05.2012 «Щодо навчальної програми з питань спеціалістів у сфері здійснення державних закупівель» ТОВ «Консалтингова компанія «Акцепт» було надано відповідь про те, що на виконання вимог Закону України «Про здійснення державних закупівель» Мінекономрозвитку розробляється наказ «Про затвердження порядку проходження навчання спеціалістів у сфері здійснення закупівель та підвищення кваліфікації». До набрання чинності вищезазначеним наказом Міністерство вважає за можливе Навчальному центру ТОВ «Консалтингова компанія «Акцепт» проводити навчання членів комітетів з конкурсних торгів державних замовників згідно розроблених та затверджених навчальних програм з підготовки та підвищення кваліфікації спеціалістів у сфері здійснення державних закупівель.

З урахуванням того, що зазначений вище наказ Мінекономрозвитку «Про затвердження порядку проходження навчання спеціалістів у сфері здійснення закупівель та підвищення кваліфікації» чинності не набрав, а також у зв'язку з тим, що Мінекономрозвитку є уповноваженим органом управління ДП «ОГХК» відповідно до статуту підприємства, позивачем було направлено спеціалістів на навчання у сфері здійснення закупівель до ТОВ «Консалтингова компанія «Акцепт» як до особи, діяльність щодо проведення навчання у сфері державних закупівель якої схвалено таким уповноваженим органом. Крім того, Мінекономрозвитку є спеціально уповноваженим органом у сфері державних закупівель відповідно до п. 1 Положення про Міністерство економічного розвитку і торгівлі України, затвердженого указом Президента України від 31.05.2011 № 634/2011. Враховуючи те, що філії позивача на момент укладення договору № 149 від 19.11.2014 було щойно створено, та у зв'язку з цим оновлений штат працівників, направлення спеціалістів на навчання було нагальною необхідністю для позивача. Підготовка та підвищення кваліфікації спеціалістів підприємства у сфері державних закупівель підвищує ефективність діяльності позивача під час здійснення закупівель, суттєво зменшує витрати на закупівлю товарів, робіт і послуг. Таким чином, призначення наданих послуг позивачу для використання в його господарській діяльності відповідає змісту цієї діяльності.

Додатково на обґрунтування правомірності заявлених позовних позивачем були надані до суду копії наступних документів: наказу Мінекономрозвитку від 06.09.2014 № 1074 «Про управління цілісними майновими комплексами Іршанського гірничо-збагачувального і Вільногірського гірничо-металургійного комбінатів», наказів ДП «ОГХК» від 09.09.2014 № 3 і № 4 про створення філій ДП «ОГХК», наказу ДП «ОГХК» № 6/2 від 10.10.2014 «Щодо організації процедури закупівель товарів, робіт і послуг», наказу філії «Вільногірський ГМК» ДП «ОГХК» від 10.10.2014 № 29 «Про організацію та проведення процедур закупівлі товарів, робіт і послуг», наказу філії «Іршанський ГЗК» ДП «ОГХК» від 27.10.2014 № 6 «Про організацію та проведення процедур закупівлі товарів, робіт і послуг», листа Мінекономрозвитку від 21.05.2012 № 3305-07/15986-12, адресованого ТОВ «Консалтингова компанія «Акцепт» з питання можливості проведення навчання членів комітетів з конкурсних торгів державних замовників та підвищення кваліфікації спеціалістів у сфері здійснення державних закупівель.

Оцінивши вказані докази за правилами статті 86 КАС України, суд приходить до висновку про те, що зазначені первинні документи підтверджують реальність здійснення спірних господарських операцій між позивачем та його контрагентом ТОВ «Консалтингова компанія «Акцепт» у зв'язку з наступним.

За результатами дослідження вище перелічених первинних та інших документів суд дійшов висновку, що вони оформлені у відповідності до вимог Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» від 16.07.1999 № 996-ХІV та Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 № 88, та в повній мірі відображають зміст і характер вчинених господарських операцій.

При цьому посилання відповідача на відсутність в тексті акта надання послуг від 28.11.2014 такого реквізиту як місце складання, на думку суду, не невілює значення цього документу як первинного та не є підставою для висновків про відсутність господарської операції, оскільки контролюючим органом не заперечується фактичний рух активів або зміни у власному капіталі чи зобов'язаннях платника податків.

Також з наявних матеріалів справи чітко прослідковується наявність взаємозв'язку між витратами ДП «ОГХК» на придбання інформаційно-консультаційних послуг та здійсненням ним господарської діяльності.

В ході розгляду справи відповідачем не було надано суду належних документальних доказів відсутності у контрагента позивача спеціальної податкової правосуб'єктності на момент укладення і виконання договору № 149 від 19.11.2014, зокрема, того, що дане підприємство не було зареєстроване в якості платника податку на додану вартість або того, що його реєстрація платником податку на додану вартість була анульована у встановленому законом порядку.

В силу п. 15.1 ст. 15 Податкового кодексу України, платниками податків визнаються фізичні особи (резиденти і нерезиденти України), юридичні особи (резиденти і нерезиденти України) та їх відокремлені підрозділи, які мають, одержують (передають) об'єкти оподаткування або провадять діяльність (операції), що є об'єктом оподаткування згідно з цим Кодексом або податковими законами, і на яких покладено обов'язок із сплати податків та зборів згідно з цим Кодексом.

Приписами ч. 2 ст. 61 Конституції України встановлений індивідуальний характер юридичної відповідальності.

Згідно правової позиції Вищого адміністративного суду України, викладеної в ухвалі від 10.10.2012 за № К-24491/10, «за умови не встановлення податковим органом наявності замкнутої схеми руху грошових коштів, яка б могла свідчити про узгодженість дій позивача та його постачальників по ланцюгу для одержання Підприємством незаконної податкової вигоди, останнє не може зазнавати негативних наслідків внаслідок діянь інших осіб, що перебувають поза межами його впливу. Поняття «добросовісний платник», яке вживається у сфері податкових правовідносин, не передбачає виникнення у платника додаткового обов'язку з контролю за дотриманням його постачальниками правил оподаткування, а сам платник не наділений повноваженнями податкового контролю для виконання функцій, покладених на податкові органи, а тому не може володіти інформацією відносно виконання контрагентами податкових зобов'язань».

В ході розгляду даної справи відповідачем не було пред'явлено до суду будь-які належні докази нікчемності правочину, укладеного між ДП «ОГХК» і ТОВ «Консалтингова компанія «Акцепт», а також жодних достовірних документальних доказів на підтвердження фактів підписання договору та первинних документів до нього неуповноваженими на те особами.

Зокрема, в акті перевірки позивача також відсутні відомості про визначення контрагенту позивача сум податкових зобов'язань у зв'язку з ухиленням від сплати податків та зборів, винесення вироків посадовим особам ТОВ «Консалтингова компанія «Акцепт» за фактами ухиляння від сплати податків в результаті конкретних господарських операцій, або будь-які інші відомості, які можуть бути визначені як підстави та докази укладення угод з метою, що порушує публічний порядок.

В силу ч. 1 ст. 62 Конституції України, особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Аналогічну норму містить ч. 2 ст. 2 Кримінального кодексу України.

Доказами в адміністративному судочинстві, за визначенням ч. 1 ст. 69 КАС України, є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

У відповідності до ч. 1, ч. 4 ст. 70 КАС України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмету доказування. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування, крім випадків, коли щодо таких обставин не виникає спору.

Однак, відповідач в ході судового розгляду даної справи будь-які достовірні відомості з документальним підтвердженням про притягнення до кримінальної відповідальності посадових осіб ДП «ОГХК» і ТОВ «Консалтингова компанія «Акцепт», - безпосередньо відповідальних за укладення і виконання спірних правочинів, у скоєнні злочинів, передбачених Кримінальним кодексом України, до суду не подав.

Таким чином, суд приходить до висновку про доведення позивачем дотримання ним законодавчих вимог щодо документального підтвердження сум витрат, віднесених до складу адміністративних витрат за перевіряємий період, та як наслідок про протиправність здійсненого відповідачем нарахування суми податкового зобов'язань з податку на прибуток згідно податкового повідомлення-рішення від 19.01.2016 № .

В силу ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч. 1 ст. 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 72 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Беручи до уваги вищенаведене в сукупності, перевіривши та проаналізувавши матеріали справи і надані сторонами докази за правилами, встановленими ст. 86 КАС України, суд дійшов висновку, що заявлені позовні вимоги ДП «ОГХК» є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Частиною 1 ст. 94 КАС України визначено, що якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись ст.ст. 94, 158-163 КАС України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Позовні вимоги державного підприємства «Об'єднана гірничо-хімічна компанія» задовольнити повністю.

Визнати протиправним і скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС у м. Києві від 19.01.2016 № .

Стягнути на користь державного підприємства «Об'єднана гірничо-хімічна компанія» () судові витрати у розмірі 1 378 грн. шляхом їх безспірного списання з рахунку Головного управління ДФС у м. Києві () за рахунок бюджетних асигнувань.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подачі в Окружний адміністративний суд міста Києва апеляційної скарги на постанову протягом десяти днів з дня її проголошення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає до Київського апеляційного адміністративного суду.

Якщо апеляційна скарга не була подана у строк, встановлений ст. 186 КАС України, постанова набирає законної сили після закінчення цього строку.

Суддя Є.В. Аблов