Справа № 2а-13734/12/2670
Суддя: Швець В.В.
Дата ухвалення: 2016-02-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 лютого 2016 року м. Київ К/800/9792/13

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі:

Швеця В.В.,

Малиніна В.В.,

Ситникова О.Ф.,

провівши у порядку письмового провадження касаційний розгляд адміністративної справи

за позовною заявою ОСОБА_4 до Апарату Верховної Ради України, третя особа: ОСОБА_5 про визнання звільнення незаконним та зміну формулювання підстав звільнення,

провадження в якій відкрито за касаційною скаргою ОСОБА_6 - представника позивача ОСОБА_4 на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 4 грудня 2012 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 7 лютого 2013 року, -

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2012 року ОСОБА_4 пред'явила в суді позов до Апарату Верховної Ради України (далі - Апарат ВРУ), в якому просила визнати незаконним її звільнення з посади помічника-консультанта народного депутата України ОСОБА_5, згідно з розпорядженням Апарату ВРУ від 22 серпня 2012 року № 3716; визнати її звільненою з посади помічника-консультанта народного депутата України ОСОБА_5 21 серпня 2012 року за власним бажанням на підставі частини першої статті 38 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України); змінити формулювання підстав її звільнення в трудовій книжці, вказавши про звільнення з посади помічника-консультанта народного депутата України ОСОБА_5 за власним бажанням на підставі частини першої статті 38 КЗпП України від 21 серпня 2012 року.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 4 грудня 2012 року, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 7 лютого 2013 року, в задоволенні позовних вимог відмовлено.

У касаційній скарзі представник позивача посилається на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, у зв'язку з чим ставить питання про скасування прийнятих ними рішень та ухвалення нової постанови про задоволення позову.

В запереченнях на касаційну скаргу відповідач просить залишити в силі рішення судів попередніх інстанцій, посилаючись на їх законність та обґрунтованість.

Згідно з частиною другою статті 220 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.

Заслухавши доповідь судді, обговоривши доводи касаційної скарги, перевіривши матеріали справи та рішення, що приймалися під час її розгляду, колегія суддів вважає, що касаційна скарга задоволенню не підлягає.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції, з висновком якого погодився апеляційний суд, виходив з того, що позивача правомірно та у спосіб, передбачений діючим законодавством, звільнено із займаної посади на підставі пункту 4 статті 40 КЗпП України, у зв'язку з відсутністю на роботі без поважних причин.

Колегія суддів погоджується з таким висновком судів, оскільки він ґрунтується на вимогах чинного законодавства.

Згідно з пунктом 4 статті 40 КЗпП України, у випадку прогулу (в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин, трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його дії можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом.

Судами встановлено, що згідно з розпорядженням Апарату ВРУ від 28 грудня 2007 року № 10239 ОСОБА_4 з 24 грудня 2007 року зараховано на посаду помічника-консультанта на час повноважень народного депутата України ОСОБА_5, з поширенням дії Закону України «Про державну службу» та присвоєнням сьомого рангу державного службовця.

Розпорядженням Апарату ВРУ від 22 серпня 2012 року № 3716 ОСОБА_4 звільнено з займаної на підставі пункту 4 частини першої статті 40 КЗпП України за прогул без поважних причин.

Відповідно до вказаного розпорядження підставою для звільнення позивача стало подання народного депутата України ОСОБА_5, акт від 10 серпня 2012 року та доповідна записка Голови Ніжинської районної ради, доповідна записка помічника-консультанта народного депутата України ОСОБА_7 та доповідна записка помічника-консультанта народного депутата України ОСОБА_8

Перевіряючи обставини справи, суди встановили, що робочим місцем помічника консультанта ОСОБА_4 був кабінет НОМЕР_1 в приміщенні Ніжинської районної ради, за адресою: місто Ніжин, площа Леніна, 1, що орендовано народним депутатом України ОСОБА_5 на підставі договору оренди від 2 січня 2009 року та додаткової угоди до нього від 3 січня 2012 року укладеного з Ніжинською районною радою на період з 2 січня 2009 року по 2 січня 2013 року.

Як встановлено судами попередніх інстанцій, допитані за ініціативою позивача свідки підтвердили її перебування на робочому місці 1, 2, 7, 8, 9, 10 та 13 серпня 2012 року. Разом з тим, в матеріалах справи відсутні покази свідків та інші докази, які б підтверджували доводи позивача про її перебування на робочому місці 3, 6 та 14 серпня 2012 року.

Натомість факт відсутності позивача на роботі в період з 1 по 14 серпня 2012 року підтверджується доповідними записками Голови Ніжинської районної ради ОСОБА_9 та помічника-консультанта народного депутата України ОСОБА_7 від 1 серпня 2012 року.

При цьому, посилання позивача на відсутність належного доказу щодо вчинення нею прогулу - акту про відсутність її на робочому місці, суди обґрунтовано не взяли до уваги, оскільки такий акт є не єдиним доказом прогулу. Факт відсутності працівника на роботі може підтверджуватися, зокрема, письмовими свідченнями інших працівників, письмовим поясненням самого працівника, відповідним актом, складеним в присутності не менше двох інших працівників його безпосереднім керівником у довільній формі, доповідними чи службовими записками безпосереднього керівника, працівника, його співробітників та інших осіб.

Доводи касаційної скарги про те, що Голова Ніжинської районної ради не перебуває у підпорядкуванні та трудових відносинах з народним депутатом України ОСОБА_5, у зв'язку з чим немає повноважень здійснювати контроль за дотриманням трудової дисципліни помічників-консультантів народних депутатів та складати доповідні записки, є безпідставними оскільки чинним законодавством не встановлено, що повноваження складати доповідну записку має лише особа, яка здійснює контроль за дотриманням трудової дисципліни або особа, яка перебуває у трудових відносинах з роботодавцем. Складати доповідні записки іншими особами чинним законодавством не заборонено.

З огляду на наведене, колегія суддів погоджується з висновками судів попередніх інстанцій, що доповідні записки є належними доказами вчиненого позивачем прогулу без поважних причин.

Доводи позивача про недотримання відповідачем процедури її звільнення, оскільки перед звільненням від неї не відбирались пояснення, відповідно до статті 149 КЗпП України, суди обґрунтовано не взяли до уваги, оскільки від надання будь-яких пояснень щодо відсутності її на роботі вона відмовилась, про що було складено акт. Відмова позивача у наданні письмових пояснень не може бути перешкодою для її звільнення.

Оскільки народний депутат України ОСОБА_5 згідно з поданням від 13 серпня 2012 року № 321/240 до керівника Апарату ВРУ, відкликав своє подання від 29 липня 2012 року № 320/240 про звільнення ОСОБА_4 з посади помічника-консультанта, то суди дійшли правильного висновку, що посилання позивача на протиправність її звільнення, у зв'язку з тим, що відповідачем належним чином не вирішено її заяву не заслуговують на увагу.

Колегія суддів не бере до уваги доводи касаційної скарги про те, що доповідна записка помічника-консультанта народного депутата України ОСОБА_5 ОСОБА_8 від 3 серпня 2012 року складена у місті Носівка, що не входить до виборчого округу № 213, оскільки суди попередніх інстанцій встановивши вказані обставини під час розгляду справи, зазначену доповідну записку до уваги не взяли.

Окрім того, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що обставини в доповідній записці ОСОБА_7 від 1 серпня 2012 року, як вказує позивач в касаційній скарзі, спростовуються показами свідка ОСОБА_10, однак, як встановлено судами 3, 6 та 14 серпня 2012 року позивач була відсутня на роботі, що є достатньою підставою для її звільнення на підставі пункту 4 статті 40 КЗпП України. Тож, суди дійшли правильного висновку, відмовивши у задоволенні позовних вимог.

Враховуючи те, що доводи касаційної скарги правильності висновків судів попередніх інстанцій не спростовують, останні під час розгляду справи вірно застосували норми матеріального права та не порушили норми процесуального права, відповідно до частини першої статті 224 Кодексу адміністративного судочинства України, підстави для скасування ухвалених ними рішень відсутні.

Керуючись статтями 222, 224, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_6 - представника позивача ОСОБА_4 залишити без задоволення, а постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 4 грудня 2012 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 7 лютого 2013 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії сторонам та оскарженню не підлягає.

Судді В.В.Швець

В.В.Малинін

О.Ф.Ситников