Справа № 826/27068/15
Суддя: Шурко О.І.
Дата ухвалення: 2016-03-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

Іменем України

03 березня 2016 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого Шурка О.І.,

суддів Василенка Я.М., Степанюка А.Г.,

при секретарі Дуденкові О.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні, без фіксування його за допомогою звукозаписувального технічного засобу згідно до ч. 1 ст. 41 КАС України, апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 21 січня 2016 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Апарату Верховної Ради України про стягнення заборгованості, -

В С Т А Н О В И В :

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 21 січня 2016 року в задоволенні позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з таким судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить апеляційну інстанцію скасувати незаконну, на його думку, постанову суду першої інстанції та постановити нову про задоволення позовних вимог.

Апелянт посилається на незаконність, необ'єктивність та необґрунтованість оскаржуваного рішення, невідповідність висновків суду дійсним обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права, що є на його переконання підставою для скасування судового рішення.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як вірно встановлено судом першої інстанції, 27 листопада 2014 року позивач працювала за строковим трудовим договором на постійній основі на посаді помічника-консультанта народного депутата України та була звільнена з посади, у зв'язку з достроковим припиненням повноважень народного депутата. Позивач вважає, що у відповідності до п. 6 ст. 34 Закону України «Про статус народного депутата», Апарат Верховної Ради України зобов'язаний виплати їй одноразову грошову допомогу в розмірі тримісячної заробітної плати, що відповідачем вчинено не було, у зв'язку із чим остання звернулась до суду із даним адміністративним позовом.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції мотивував своє рішення тим, що позивач не була звільнена з посади помічника-консультанта народного депутата України, а була зарахована на посаду помічника-консультанта того ж самого народного депутата України на час його депутатських повноважень з поширенням дії Закону України «Про державну службу», у порядку переведення, а отже на неї не розповсюджується п. 6 ст. 34 Закону України «Про статус народного депутата».

Колегія суддів погоджується із таким висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 34 Закону України «Про статус народного депутата України» в редакції, що була чинною на момент виникнення спірних правовідносин, (далі - Закон) народний депутат може мати до тридцяти одного помічника-консультанта, правовий статус і умови діяльності яких визначаються цим та іншими законами та прийнятим відповідно до них Положенням про помічника-консультанта народного депутата, яке затверджується Верховною Радою України.

Приписи ч. 3 ст. 34 Закону визначають, що помічники-консультанти народного депутата працюють за строковим трудовим договором на постійній основі чи за сумісництвом або на громадських засадах.

Помічники-консультанти народного депутата перебувають у штаті державних підприємств, установ, організацій або за заявою народного депутата прикріплюються для кадрового та фінансового обслуговування до виконавчих комітетів відповідного органу місцевого самоврядування, а у містах Києві та Севастополі до секретаріатів міських рад.

На чотирьох помічників-консультантів народного депутата поширюється дія Закону України «Про державну службу», їм присвоюється не вище ніж сьомий ранг державного службовця четвертої категорії, вони прикріплюються для кадрового та фінансового обслуговування до Апарату Верховної Ради України або до виконавчих апаратів органів місцевого самоврядування.

Помічники-консультанти народного депутата, які працюють у місті Києві за строковим трудовим договором на постійній основі, але не є державними службовцями, також можуть прикріплюватися для кадрового та фінансового обслуговування до Апарату Верховної Ради України.

Помічник-консультант народного депутата звільняється з попереднього місця роботи в порядку переведення в зазначений у його заяві і поданні народного депутата строк.

Згідно ч. 6 ст. 34 Закону у випадку звільнення помічника-консультанта народного депутата на підставі дострокового припинення повноважень народного депутата відповідно до частини третьої статті 5 цього Закону помічнику-консультанту народного депутата, який працює за строковим трудовим договором на постійній основі, виплачується одноразова грошова допомога у розмірі його тримісячної заробітної плати за рахунок бюджетних призначень на забезпечення діяльності Верховної Ради України.

Аналогічні гарантії праці помічника-консультанта народного депутата України закріплені в п. 2 ст. 4.6 затвердженого постановою Верховної Ради України від 13.10.1995 року №379/95-ВР Положення про помічника-консультанта народного депутата України.

Системний аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що виникнення обов'язку Апарату ВР України забезпечити виплату одноразової грошової допомоги помічнику-консультанту народного депутата України пов'язується саме з настанням нормативно визначеного юридичного факту - звільнення помічника-консультанта народного депутата на підставі дострокового припинення повноважень народного депутата відповідно до ч. 3 ст. 5 Закону. В інших випадках така виплата чинним законодавством не передбачена.

При цьому судовою колегією враховується, що відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 32 Кодексу законів про працю України переведення на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, а також переведення на роботу на інше підприємство, в установу, організацію або в іншу місцевість, хоча б разом з підприємством, установою, організацією, допускається тільки за згодою працівника, за винятком випадків, передбачених у статті 33 цього Кодексу та в інших випадках, передбачених законодавством.

Не вважається переведенням на іншу роботу і не потребує згоди працівника переміщення його на тому ж підприємстві, в установі, організації на інше робоче місце, в інший структурний підрозділ у тій же місцевості, доручення роботи на іншому механізмі або агрегаті у межах спеціальності, кваліфікації чи посади, обумовленої трудовим договором. Власник або уповноважений ним орган не має права переміщати працівника на роботу, протипоказану йому за станом здоров'я.

З урахуванням зазначених норм власник не має права вийти за межі трудового договору і його право на переміщення працівників обмежується умовами трудового договору: в межах цих умов переміщення можливе, поза ним - протизаконне. Таким чином, при переміщенні діє принцип незмінності істотних умов договору, тобто залишаються незмінними всі суттєві умови трудового договору (спеціальність, кваліфікація, найменування посади).

Наведений висновок узгоджується з позицією Верховного Суду України, викладеною у постанові від 16.12.2015 року у справі № 6-1178цс15.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_2 не була звільнена з посади помічника-консультанта народного депутата України ОСОБА_4, а була зарахована на посаду помічника-консультанта того ж самого народного депутата України на час його депутатських повноважень з поширенням дії Закону України «Про державну службу», у порядку переведення.

З сукупного аналізу наведених правових норм та обставин справи, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції щодо необґрунтованості позовних вимог, оскільки позивача не було звільнено із займаної посади, а отже на неї не розповсюджується п. 6 ст. 34 Закону України «Про статус народного депутата».

Таким чином, доводи апеляційної скарги спростовуються встановленими судом першої інстанції обставинами, наявними в матеріалах справи доказами та нормами права, зазначеними в мотивувальній частині оскаржуваного рішення суду.

Колегія суддів вирішила згідно ст. 200 КАС України залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін, з урахуванням того, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст.ст. 41, 160, 195, 196, 198, 200, 205, 206 КАС України, суд

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_2 - ОСОБА_3 - залишити без задоволення, а постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 21 січня 2016 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України в порядок і строки, визначені ст. 212 КАС України.

Головуючий:

Судді:

Головуючий суддя Шурко О.І.

Судді: Степанюк А.Г.

Василенко Я.М.