Справа № 2-а-4623/09/2670
Суддя: Саприкіна І.В.
Дата ухвалення: 2010-04-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 2-а-4623/09/2670 Головуючий у 1-й інстанції: Бачун О.В.
Суддя-доповідач: ОСОБА_1
У Х В А Л А

Іменем України

"14" квітня 2010 р. м. Київ

Колегія суддів Київського апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді: Саприкіної І.В.,

суддів: Бистрик Г.М., Попович О.В.,

при секретарі: Приходько Є.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 19.06.2009 року у справі за його позовом до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у м. Києві, третя особа Дніпровське районне управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у м. Києві про скасування наказів та поновлення на роботі,

В С Т А Н О В И Л А :

ОСОБА_2 звернувся до Окружного адміністративного суду м. Києва з адміністративним позовом до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у м. Києві, третя особа Дніпровське районне управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у м. Києві про скасування наказу ГУ МВС України в м. Києві від 28.01.2009 року №67 о/с та наказу від 06.02.2009 року №85 о/с в частині звільнення ОСОБА_2 з органів внутрішніх справ, зобов'язання поновити його на посаді старшого інспектора-чергового чергової частини Дніпровського районного управління ГУ МВС України у м. Києві, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, починаючи з 10.02.2009 року

Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 19.06.2009 року в позові відмовлено.

Не погоджуючись з таким судовим рішенням, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати незаконну, на його думку, постанову суду першої інстанції та постановити нову, якою задовольнити позов. В своїй апеляційній скарзі апелянт посилається на неповне зясування всіх обставин, що мають значення для вирішення справи, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, незаконність, необґрунтованість та необєктивність оскаржуваного рішення, що є підставою для його скасування.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників процесу, що зявилися в судове засідання, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що вона не підлягає задоволенню, виходячи з наступного:

Окружний адміністративний суд м. Києва в своєму рішенні прийшов до висновку про необхідність відмови в позові.

Апеляційна інстанція погоджується з такими доводами суду першої інстанції, з огляду на наступне:

Відповідно до ч. 1 ст. 9 КАС України, суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Як вбачається з матеріалів справи, апелянт перебував на службі в органах внутрішніх справ з 31.01.1990 року згідно наказу №9 о/с від 24.01.1990 року.

10.02.2009 року на підставі наказів Головного управління МВС України у м. Києві від 28.01.2009 року №67 о/с та від 06.02.2009 року №85 о/с його звільнено з органів внутрішніх справ за пп. "є" п. 64 (за порушення дисципліни) Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ Української PCP, затвердженим постановою Кабінету Міністрів УРСР 29.07.1991 року.

В якості підстави для звільнення позивача послужив висновок службової перевірки за фактом грубого порушення службової дисципліни майором міліції ОСОБА_2 та старшиною міліції ОСОБА_3, затвердженим начальником ГУ МВС України у м. Києві 30.12.2008 року.

За результатами проведення службового розслідування встановлено, що з 23:10 18.11.2008 року до 08:30 19.11.2008 року майором міліції ОСОБА_2 не здійснено виїзди на виклики громадян, зареєстрованими в ЖОІ за №№ 19394, 19392, 19370, 19405, 19403 та 19406 та ЖРЗПЗ №№2391 та 23717. При перевірці чергової частини 2-го територіального відділу міліції 19.11.2008 року о 08:50 виявлено майора міліції ОСОБА_2 та старшину міліції ОСОБА_3 з запахом спиртного, в них вилучено табельну вогнепальну зброю для передачі її на зберігання до чергової частини. Після відсторонення від виконання обов'язків їх на службовому автомобілі доставлено до Дніпровського РУ ГУ МВС України у м. Києві для написання пояснень та обстеження на предмет вживання алкоголю. Згідно актів медичного освідування ОСОБА_2 та ОСОБА_3 знаходилися у стані середнього та легкого ступеня алкогольного сп'яніння відповідно.

Суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні (ч.1 ст. 86 КАС України).

Перш за все, колегія суддів вважає за необхідне зауважити, що підстави виникнення, проходження, припинення публічної служби визначені законодавством, а не трудовою угодою, і тому даний спір повинен розглядатись за нормами спеціальних законів, зокрема Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України (далі Статуту), затвердженого Законом України «Про Дисциплінарний статут органів внутрішніх справ України від 22 лютого 2006 року N 3460-IV . У разі відсутності відповідних положень у конституційному та/або адміністративному законодавстві суд може додатково застосувати трудове законодавство, якщо така можливість передбачена у спеціальному законі.

Виходячи з вимог ст. 1 Закону України «Про державну службу»(далі Закон):

Державна служба в Україні - це професійна діяльність осіб, які займають посади в державних органах та їх апараті щодо практичного виконання завдань і функцій держави та одержують заробітну плату за рахунок державних коштів (ч. 1).

Ці особи є державними службовцями і мають відповідні службові повноваження (ч. 2).

У відповідності до ч. 1 ст. 30 Закону, підстави припинення державної служби можуть бути загальними, тобто передбаченими Кодексом законів про працю України, та спеціальними, що наведені в цій статті.

У разі, коли така можливість застосування трудового права у спеціальному законі не передбачена, то за правилами ч. 7 ст. 9 КАСУ суд застосовує закон, що регулює подібні правовідносини (аналогія закону), а за відсутності такого закону - виходить із конституційних принципів і загальних засад права (аналогія права), навівши у рішенні відповідні доводи.

В свою чергу, проходження публічної служби є виконанням особою повноважень відповідно до займаної посади з моменту набуття статусу публічного службовця і до його припинення та охоплює собою просування по службі, дисциплінарну відповідальність, заохочення, питання соціального захисту.

Таким чином, суд вирішуючи даний спір, правомірно виходив з вимог спеціального законодавства, яким визначено момент набуття позивачем владних повноважень.

Згідно із ч. 1 ст. 1 Статуту службова дисципліна - дотримання особами рядового і начальницького складу Конституції і законів України, актів Президента України і Кабінету Міністрів України, наказів та інших нормативно-правових актів Міністерства внутрішніх справ України, підпорядкованих йому органів і підрозділів та Присяги працівника органів внутрішніх справ України.

Відповідно до ч. 3 ст. 15 Статуту накладення дисциплінарного стягнення на особу, яка перебуває в стані сп'яніння, а також одержання від неї пояснень мають бути відкладені до її протверезіння.

При визначенні виду дисциплінарного стягнення мають враховуватися тяжкість проступку, обставини, за яких його скоєно, заподіяна шкода, попередня поведінка особи та визнання нею своєї вини, її ставлення до виконання службових обов'язків, рівень кваліфікації тощо, не приймаються до уваги, оскільки оцінка всіх вказаних критеріїв в кожному конкретному випадку відбувається окремо (ч. 10 ст. 14 Статуту).

Висновок про те, чи конкретне порушення може бути підставою для застосування крайнього заходу дисциплінарного впливу, є виключною компетенцією начальника, що наклав дисциплінарне стягнення.

У відповідності до ч. 2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

ГУ МВС у м. Києві доведено належним чином, а ОСОБА_2 не спростований факт допущення порушення, наведений у наказі від 28.01.2009 року №67 о/с. Це також підтверджується висновками службового розслідування, проведеного для перевірки обставин виявлення апелянта у нетверезому стані під час виконання службових обов'язків (перебування на добовому чергуванні).

Зокрема, факт перебування позивача у нетверезому стані підтверджується актом медичного освідування для встановлення стану алкогольного сп'яніння АК №16532, рапортами ОСОБА_4 та ОСОБА_5

Факт перебування апелянта у нетверезому стані, не реагування на повідомлення громадян про порушення під час добового чергування, на думку суду, є достатньою підставою для висновку про порушення позивачем обов'язків, визначених ст. 7 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ, зокрема, обов'язку дотримуватися законодавства, неухильно виконувати вимоги Присяги працівника органів внутрішніх справ України, статутів і наказів начальників, а також про правомірність рішення про порушення позивачем дисципліни і, відповідно, застосування пп. "є" п. 64 Положення про проходження служби рядовим та начальницьким складом органів внутрішніх справ в якості підстави для звільнення.

Таким чином, апеляційна інстанція приходить до висновку, що суд першої інстанції правомірно не задовольнив позов.

Відповідно до ст. 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає скаргу без задоволення, а постанову суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Проаналізувавши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права.

За таких підстав, апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а постанову суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст.ст. 160, 195, 196,198, 200, 205, 206 КАС України, судова колегія, -

У Х В А Л И Л А:

В задоволенні апеляційної скарги ОСОБА_2 відмовити.

Постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 19.06.2009 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом одного місяця шляхом подачі касаційної скарги до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя:

Судді:

Повний текст ухвали виготовлено 19 квітня 2010 року.