Справа № 808/8959/15
Суддя: Шара Інна Вячеславівна
Дата ухвалення: 2016-02-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

808/8959/15

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 лютого 2016 року о 15 год. 00 хв.

Справа № 808/8959/15

м.Запоріжжя

Запорізький окружний адміністративний суд у складі

головуючого судді Шари І.В.

за участю секретаря судового засідання Панасенка О.О.

представників сторін:

позивача - не з’явився

відповідача-1 – не з’явився

відповідача-2 - не з’явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю “НЕВІС”, м.Запоріжжя

до Східно-Дніпровської об’єднаної Державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Дніпропетровській області,

Державної податкової інспекції у Шевченківському районі м.Запоріжжя Головного управління ДФС у Запорізькій області

про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень

ВСТАНОВИВ:

11 грудня 2015 року до Запорізького окружного адміністративного суду (далі – суд) надійшов адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю “НЕВІС” (далі - позивач) до Східно-Дніпровської об’єднаної Державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Дніпропетровській області (далі – відповідач-1), до Державної податкової інспекції у Шевченківському районі м.Запоріжжя Головного управління ДФС у Запорізькій області (далі – відповідач-2), в якому позивач просить суд визнати протиправними та скасувати:

В обґрунтування позовних вимог посилається на безпідставність висновків податкового органу, яких він дійшов за результатами документальної виїзної позапланової перевірки ТОВ «НЕВІС», з питань повноти та своєчасності сплати акцизного податку за період з 01.04.2015 по 31.07.2015 та з питання дотримання податкового законодавства по взаємовідносинах з ТОВ «Елітспорт» та ТОВ ТК «Єврологістік» за період з 01.05.2015 по 31.05.2015. Зазначає, що висновки акту ґрунтуються на тому, що реалізація позивачем нафтопродуктів проводилась без здійснення оподаткування акцизним збором, внаслідок чого прийняті оскаржувані податкові повідомлення-рішення, якими донараховано акцизний податок та штрафні санкції. Проте, позивач вважає, що оскільки така реалізація нафтопродуктів здійснювалась іншим суб’єктам господарювання для комерційного використання, то такі операції не оподатковуються акцизним податком. Крім того, позивач зазначає, що товариство перебуває на основному обліку в Василівському відділенні Токмацької ОДПІ ГУ ДФС у Запорізькій області та здійснює діяльність з роздрібної та оптової торгівлі нафтопродуктами, в тому числі через мережу автозаправних станцій (АЗС), проте як платник окремих податків (акцизного податку) позивач перебуває на обліку і в інших податкових інспекціях, однак відповідачами не здійснено одночасне проведення перевірки відокремлених підрозділів позивача за їх місцем обліку.

В судове засіданні представник позивача не прибув, про причини неявки суд не повідомив. Про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином.

Представник відповідача-1 в судове засідання не прибув, про причини неявки суд не повідомив, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Проти позову заперечує, з підстав зазначених у письмових запереченнях (вх. № 889 від 12.01.2016) зокрема зазначає, що позивачем за період з 01.04.2015 по 31.07.2015 задекларовано вартість товарів, які оподатковуються акцизним податком у загальній сумі 9384757,20 грн. Перевіркою повноти нарахування вартості підакцизних товарів до оподаткування за вказаний період встановлено його заниження на загальну суму 3169090,00 грн., в т.ч. по: квітень 636083,00 грн., (бензини моторні на суму 360472,00 грн., інші нафтопродукти (дизпаливо) на суму 275611,00 грн.). Просив відмовити у задоволенні позову.

Представник відповідача-2 в судове засідання також не прибув, про причини неявки суд не повідомив, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Проти позову також заперечує, з підстав зазначених у письмових запереченнях (вх.№890 від 12.01.2016).

В обґрунтування заперечень зокрема посилається на те, що ТОВ «НЕВІС» через АЗС здійснює роздрібну торгівлю нафтопродуктами кінцевому споживачу, а тому такі операції є об’єктом оподаткування акцизним податком відповідно до підпункту 213.1.9 пункту 213.1 статті 213 Податкового кодексу України. Натомість, підприємство реалізовувало частину нафтопродуктів без сплати акцизного податку, в результаті чого товариством занижено податкове зобов’язання зі сплати 5-відсоткового акцизного податку з роздрібного продажу палива, яке було реалізоване позивачем через мережу АЗС безпосередньо споживачам незалежно від умов продажу нафтопродуктів та форми розрахунків (готівкова, безготівкова).

Просить відмовити у задоволенні позовних вимог.

Згідно з ч. 1 ст.41 КАС України, суд під час судового розгляду адміністративної справи здійснює повне фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу. У разі неявки у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності осіб, які беруть участь у справі (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази, їх достатність і взаємний зв'язок у сукупності, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Товариство з обмеженою відповідальністю “НЕВІС” зареєстроване, як платник податків за основним місцем обліку в Василівському відділенні Токмацької ОДПІ ГУ ДФС у Запорізькій області.

На підставі направлення від 20.10.2015 №44, виданого Токмацькою ОДПІ, фахівцями Токмацької об’єднаної державної податкової інспекції ГУ ДФС у Запорізькій області, згідно із п.п.20.1.4 п.20.1 ст.20, пп.75.1.2 п.75.1 ст.75, п.п.78.1.1 п.78.1 статті 78 Податкового Кодексу України, наказу Токмацької ОДПІ від 19.10.2015 №333 проведена документальна виїзна позапланова перевірка ТОВ “НЕВІС” (код ЄДРПОУ 25223540) з питань повноти та своєчасності сплати акцизного збору за період з 01.04.2015 по 31.07.2015 та з питання дотримання вимог податкового законодавства по взаємовідносинах з ТОВ «Елітспорт» (код ЄДРПОУ 34910018) та ТОВ «ТК «Єврологістік» (код ЄДРПОУ 38520656) за період з 01.05.2015 по 31.05.2015.

Перевірка проводилась з 20 жовтня 2015 року по 26 жовтня 2015 року за результатами якої складено акт №380/22/25223540 від 02.11.2015.

У висновках Акту перевірки зазначено про порушення позивачем вимог:

- п. 185.1 ст. 185, ст.186, п.188.1 ст.188, ст.138, п. 198.3, п.198.6 ст. 198 Податкового кодексу України, що призвело до завищення податкового кредиту з податку на додану вартість, тим самим занижено податок на додану вартість за період з 01.05.2015 по 31.05.2015 на суму 141318,00 грн., в тому числі за періоди: за травень 2015 року на суму 141318,00 грн. на суму 141318,00 грн., в результаті допущених порушень податкового законодавства, що відображені в п.3.2 розділу 3 акта перевірки. За результатами перевірки не підтверджено задекларований податковий кредит з ПДВ за період з 01.05.2015 по 31.05.2015 у сумі 141318,00 грн. Перевіркою не підтверджено реальність здійснення господарських відносин за період з 01.05.2015 по 31.05.2015 їх вид, обсяг, якість та розрахунки;

За наслідками розгляду заперечень товариства на акт перевірки, листом Токмацької об’єднаної державної податкової інспекції ГУ ДФС у Запорізькій області від 13.11.2015 №6229/10/08-33-22 (а.с.32-36) висновки акту залишено без змін, виправивши арифметичну помилку в бік зменшення податкових зобов’язань з акцизного податку в сумі 28,00 грн., а саме внесено зміни до пункту другого висновку акта перевірки на стор.23 та викладено його в наступній редакції:

На підставі акту перевірки №380/22/25223540 від 02.11.2015, Східно-Дніпровською об’єднаною Державною податковою інспекцією Головного управління ДФС у Дніпропетровській області прийнято податкові повідомлення – рішення:

У свою чергу Державною податковою інспекцією у Шевченківському районі м.Запоріжжя Головного управління ДФС у Запорізькій області прийнято податкове повідомлення-рішення:

Позивач, не погодившись з прийнятими податковими повідомленнями – рішеннями, звернувся з позовом до суду.

Задовольняючи позовні вимоги, суд виходить з такого.

Відповідно до підпункту 14.1.4 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України (далі – ПК України), акцизний податок - непрямий податок на споживання окремих видів товарів (продукції), визначених цим Кодексом як підакцизні, що включається до ціни таких товарів (продукції).

Підпунктом 212.1.11 пункту 212.1 статті 212 ПК України визначено, що платником акцизного податку є особа - суб'єкт господарювання роздрібної торгівлі, яка здійснює реалізацію підакцизних товарів.

Згідно із п. 215.1 ст. 215 ПК України до підакцизних товарів належать: спирт етиловий та інші спиртові дистиляти, алкогольні напої, пиво; тютюнові вироби, тютюн та промислові замінники тютюну; нафтопродукти, скраплений газ, речовини, що використовуються як компоненти моторних палив, паливо моторне альтернативне; автомобілі легкові, кузови до них, причепи та напівпричепи, мотоцикли, транспортні засоби, призначені для перевезення 10 осіб і більше, транспортні засоби для перевезення вантажів; електрична енергія.

При цьому пп. 213.1.9 п. 213.1 ст. 213 ПК України передбачено, що одним із об'єктів оподаткування зазначеним податком є операції з реалізації суб'єктами господарювання роздрібної торгівлі підакцизних товарів.

У разі обчислення податку із застосуванням адвалерних ставок базою оподаткування є вартість (з податком на додану вартість) підакцизних товарів, що реалізовані відповідно до пп. 213.1.9 п. 213.1 ст. 213 цього Кодексу (пп. 214.1.4п.214.1 ст.214 ПК України).

Відповідно до пп. 215.3.10 п. 215.3 ст. 215 ПК України, для підакцизних товарів, реалізованих відповідно до пп.213.1.9 п. 213.1 ст. 213 цього Кодексу, ставки податку встановлюються за рішенням сільської, селищної або міської ради у відсотках від вартості (з податком на додану вартість), у розмірі 5 відсотків.

Підпункт 14.1.212 пункту 14.1 статті 14 ПК України передбачає, що реалізація підакцизних товарів (продукції) - будь-які операції на митній території України, що передбачають відвантаження підакцизних товарів (продукції) згідно з договорами купівлі-продажу, міни, поставки та іншими господарськими, цивільно-правовими договорами з передачею прав власності або без такої, за плату (компенсацію) або без такої, незалежно від строків її надання, а також безоплатного відвантаження товарів, у тому числі з давальницької сировини, реалізація суб'єктами господарювання роздрібної торгівлі підакцизних товарів.

Реалізація суб'єктами господарювання роздрібної торгівлі підакцизних товарів - продаж пива, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, тютюну та промислових замінників тютюну, товарів, зазначених у підпункті 215.3.4 пункту 215.3 статті 215 цього Кодексу, безпосередньо громадянам та іншим кінцевим споживачам для їх особистого некомерційного використання незалежно від форми розрахунків, у тому числі на розлив у ресторанах, кафе, барах, інших суб'єктах господарювання громадського харчування.

Таким чином, обов’язковою умовою реалізації суб’єктами господарювання роздрібної торгівлі підакцизних товарів є передача цих товарів безпосередньо громадянам та іншим кінцевим споживачам для їх особистого некомерційного використання незалежно від форми розрахунків.

Національний стандарт України ДСТУ 4303:2004 Роздрібна та оптова торгівля. Терміни та визначення понять, затверджений наказом Державного комітету України з питань технічного регулювання та споживчої політики від 05.07.2004 №130, надає визначення поняттям роздрібної та оптової торгівлі.

Роздрібна торгівля це вид економічної діяльності в сфері товарообігу, що охоплює купівлю-продаж товарів кінцевому споживачеві та надання йому торговельних послуг.

Оптова торгівля - це вид економічної діяльності в сфері товарообігу, що охоплює купівлю-продаж товарів за договорами поставки партіями для подальшого їх продажу кінцевому споживачеві через роздрібну торгівлю або для виробничого споживання та надавання пов’язаних із цим послуг.

Наказом Міністерства фінансів України від 23.01.2015 №14 затверджено Порядок заповнення та подання декларації акцизного податку.

Відповідно до даного Порядку Додаток 6, Розрахунок суми акцизного податку з реалізації суб'єктами господарювання роздрібної торгівлі підакцизних товарів до декларації акцизного податку заповнюється в такому порядку:

графа 3 - загальна вартість (з податком на додану вартість) реалізованих підакцизних товарів у роздрібній торговельній мережі та у мережі громадського харчування споживачам незалежно від форми розрахунків;

графа 4 - вартість (з податком на додану вартість) реалізованих підакцизних товарів у роздрібній торговельній мережі споживачам незалежно від форми розрахунків для їх комерційного використання, тобто для подальшої реалізації кінцевим споживачам для їх особистого некомерційного використання;

у графі 5 вартість підакцизних товарів до оподаткування, грн. (гр. 3 - гр. 4) вказується різниця між графами 3 та 4 цього розрахунку.

З аналізу наведеного вбачається, що законодавцем окремою графою виділено вартість підакцизних товарів, реалізованих для комерційного використання, та які не включаються у базу оподаткування акцизним податком.

Відповідно до пункту 1 Правил роздрібної торгівлі нафтопродуктами, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 20.12.1997 №1442, ці Правила визначають порядок приймання та роздрібної торгівлі бензином, дизельним паливом, скрапленим вуглеводневим газом, гасом, маслами, мастилами (далі - нафтопродукти), розфасованими нафтопродуктами, а також регламентують вимоги стосовно дотримання прав споживачів щодо належної якості нафтопродуктів, безпеки для життя та здоров'я споживачів, навколишнього природного середовища і рівня торговельного обслуговування.

З аналізу наведеного вбачається, що дані Правила регулюють саме порядок роздрібної торгівлі нафтопродуктами та не регулюють правовідносин з оптового продажу.

Крім того, здійснення позивачем роздрібного продажу нафтопродуктами кінцевим споживачам (фізичним особам) для їх особистого не комерційного використання не позбавляє права останнього здійснювати оптовий продаж нафтопродуктів для подальшого у своїй господарській діяльності (комерційного використання).

З наданих в судовому засіданні пояснень представника позивача, а також наявних в матеріалах справи доказах, судом встановлено, що позивачем здійснюється як роздрібна так і оптова торгівля нафтопродуктами, у зв’язку з чим позивачем ведеться окремий облік операцій з продажу нафтопродуктів громадянам та іншим кінцевим споживачам для їх власного (некомерційного) використання, які оподатковуються акцизним податком, та операцій з продажу нафтопродуктів юридичним особам та іншим суб’єктам господарювання для використання в інших цілях, не пов’язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням (комерційне використання, використання у підприємницькій діяльності тощо.).

Так, між ТОВ «НЕВІС» (зберігач) та ТОВ «Техойл» (поклажодавець) укладено договір зберігання №01/09/09 від 09.09.2014 та додаткову угоду до нього від 29.01.2015 №1 , предметом якого, є зберігання нафтопродуктів у кількості зазначеній у актах приймання-передачі товару (а.с.73-75).

Для відпуску товару зі зберігання за смар-картами поклажодавець надає зберігачу згідно акту прийому-передачі спеціальне термінальне обладнання (POS - термінал). При відпуску товару за допомогою старт-карт POS – термінал формує чек, який друкується в двох екземплярах, що мають однакову силу, при цьому один з екземплярів залишається у зберігача та зберігається протягом 2-х місяців, а 2-й передається поклажедавцю або його довіреній особі. Поклажедавець або його довірена особа зобов’язані перевірити дані інформаційного чеку POS – терміналу з фактичною кількістю відпущеного товару та поставити підпис на екземплярі чеку, що залишається у зберігача. Місце зберігання: м.Запоріжжя, вул.Дачна, 23А. Товар передається зберігачем поклажодавцю зі складу зберігання по пред’явленим бланкам-дозволу відповідно до кількості зазначених у ній літрів та виду нафтопродуктів або за допомогою старт-карт. Поклажодавець здійснює оплату по договору до 05 числа місяця, що йде за звітним на підставі виставленого рахунку. Вартість зберігання складає 0,3 грн. за кожен знятий літр зі зберігання.

Аналогічні договори укладені між ТОВ «НЕВІС» (зберігач) та ТОВ «ТОРГОВИЙ ДІМ «Техойл» (поклажодавець) від 10.03.2015 №ЗБ-1-03/1 та додаткова угода до нього від 02.03.2015 №2 (а.с.70-72) та між ТОВ «НЕВІС» (зберігач) та ТОВ «Техойл» №ЗБ-22-04 від 22.04.2015.

На підтвердження правомірності виключення деяких операцій, які підлягають оподаткуванню, тобто на підтвердження мети, з якою суб’єктами господарювання нафтопродукти придбані у товариства, під час перевірки були надані всі належним чином оформленні документи: договори зберігання, акти приймання-передачі на/з зберігання, договори поставки, накладні, податкові накладні.

Під час реалізації таким суб’єктам господарювання нафтопродуктів позивач не включив їх вартість до акцизного податку та вказав такий продаж у Розрахунку у гр. 4 “Вартість (з податком на додану вартість) реалізованих підакцизних товарів у роздрібній торговельній мережі споживачам незалежно від форми розрахунків для їх комерційного використання, тобто для подальшої реалізації кінцевим споживачам для їх особистого некомерційного використання”.

Таким чином, позивач при визначенні сум податкового зобов'язання з акцизного податку оподатковує операції з реалізації підакцизних товарів за місцем реалізації (торгівельна точка) кінцевим споживачам (фізичні особи) для їх особистого некомерційного використання, а реалізацію юридичним особам та фізичним особам - підприємцям не включає до об’єкту оподаткування через використання нафтопродуктів у своїй господарській діяльності (комерційне використання).

Отже, при визначені сум податкового зобов'язання з акцизного податку позивач виходив з сум операцій по реалізації нафтопродуктів кінцевому споживачу для власних потреб - фізичним особам (гр.3- гр. 4 Додатку б до Декларації акцизного податку), а податковий орган незаконно та безпідставно з огляду на вимоги норм Податкового кодексу України при визначені сум податкового зобов'язання включив вартість товарів реалізованих контрагентам для використання у господарській діяльності.

Зазначені відносини регулюються насамперед Господарським та Цивільним кодексами України.

Так, відповідно до частини першої статті 712 Цивільного кодексу України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов’язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов’язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов’язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Відтак, суд зазначає, що договір поставки нафтопродуктів незалежно від способу продажу та форми розрахунків є належним свідченням тому, що операції за ним не включаються до оподатковуваних за підпунктом 213.1.9 пункту 213.1 статті 213 ПК України.

Так само податковим органом безпідставно не враховано положення Цивільного кодексу України, що визначають суть і особливості договору зберігання.

Відповідно до ст. 936 Цивільного кодексу України, за договором зберігання одна сторона (зберігач) зобов'язується зберігати річ, яка передана їй другою стороною (поклажодавцем), і повернути її поклажодавцеві у схоронності. Договором зберігання, в якому зберігачем є особа, що здійснює зберігання на засадах підприємницької діяльності (професійний зберігач), може бути встановлений обов'язок зберігача зберігати річ, яка буде передана зберігачеві в майбутньому.

За приписами ст. 938 цього Кодексу, зберігач зобов'язаний зберігати річ протягом строку, встановленого у договорі зберігання. Якщо строк зберігання у договорі зберігання не встановлений і не може бути визначений виходячи з його умов, зберігач зобов'язаний зберігати річ до пред'явлення поклажодавцем вимоги про її повернення.

За згодою поклажодавця зберігач має право змішати речі одного роду та однієї якості, які передані на зберігання (ст.941 ЦК України).

За таких обставин, договір зберігання не передбачає переходу права власності на річ до зберігача, та відповідно не передбачає зворотнього переходу права власності на річ від зберігача до поклажодавця.

Відповідно до статті 3 Господарського кодексу України, під господарською діяльністю у цьому Кодексі розуміється діяльність суб’єктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність.

Господарська діяльність, що здійснюється для досягнення економічних і соціальних результатів та з метою одержання прибутку, є підприємництвом, а суб’єкти підприємництва - підприємцями. Господарська діяльність може здійснюватись і без мети одержання прибутку (некомерційна господарська діяльність).

З аналізу наведеної норми Кодексу слід зробити висновок, що підприємництво є комерційною діяльністю.

Відповідно придбання паливно-мастильних матеріалів (ПММ) суб’єктами господарювання при здійсненні ними підприємницької діяльності презумюється Законом як придбання з метою комерційного використання.

При цьому, підзаконні акти, або законодавство, що регулює окремі питання здійснення торговельної діяльності (роздрібної торгівлі, порядку розрахунків, тощо) жодним чином не можуть змінювати зазначених положень Закону.

Як зазначає позивач, під час відпуску нафтопродуктів на АЗС за укладеними договорами зберігання та іншими господарськими договорами із застосуванням безготівкової форми розрахунків не здійснюється розрахункова операція, та відповідно - не виникає зобов’язання зі сплати акцизного податку.

Порядок відпуску нафтопродуктів на АЗС врегульовано Інструкцією про порядок приймання, транспортування, зберігання, відпуску та обліку нафти і нафтопродуктів на підприємствах і організаціях України, затвердженою наказом Міністерства палива та енергетики України, Міністерства економіки України, Міністерства транспорту та зв’язку України, Державного комітету України з питань технічного регулювання та споживчої політики від 20.05.2008 № 281/171/578/155 (далі іменується - Інструкція № 281).

Відповідно до пункту 10.3 даної Інструкції, відпуск нафтопродуктів здійснюється: 1) за готівку; 2) за відомостями; 3) за талонами; 4) за платіжними картками.

Пунктом 216.9 статті 216 ПК України передбачено, що датою виникнення податкових зобов’язань щодо реалізації суб’єктами господарювання роздрібної торгівлі підакцизних товарів є дата здійснення розрахункової операції відповідно до Закону України “Про застосування реєстраторів розрахункових операцій в сфері торгівлі, громадського харчування та послуг” від 06.07.1995 № 265/95-ВР (далі – Закон України № 265), а у разі реалізації товарів фізичними особами - підприємцями, які сплачують єдиний податок, - є дата надходження оплати за проданий товар.

Відповідно до статті 2 Закону України № 265, розрахункова операція - приймання від покупця готівкових коштів, платіжних карток, платіжних чеків, жетонів тощо за місцем реалізації товарів (послуг), видача готівкових коштів за повернутий покупцем товар (ненадану послугу), а у разі застосування банківської платіжної картки - оформлення відповідного розрахункового документа щодо оплати в безготівковій формі товару (послуги) банком покупця або, у разі повернення товару (відмови від послуги), оформлення розрахункових документів щодо перерахування коштів у банк покупця.

Згідно із пунктом 10.3.1.1 Інструкції №281 розрахунки під час відпуску нафтопродукту власникам автотранспорту за готівку здійснюються на АЗС з використанням РРО, які відповідають технічним вимогам до їх застосування та внесені до Державного реєстру реєстраторів розрахункових операцій згідно з Положенням про Державний реєстр реєстраторів розрахункових операцій, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 серпня 2002 року №1315.

При цьому, відповідно до пункту 10.3.1.3 Інструкції № 281, відпуск нафтопродуктів за готівку відображається у Змінному звіті АЗС за формою №17-НП. У цьому ж Змінному звіті АЗС має відображатися і відпуск нафтопродуктів за платіжними картками (підпункт 10.3.4.2 Інструкції №281).

Пунктом 10.3.2 Інструкції № 281 встановлено, що відпуск нафтопродуктів за безготівковим розрахунком за відомостями здійснюється АЗС на підставі договорів, укладених між підприємством та споживачем. Відпуск нафтопродуктів відображається у відомості на відпуск нафтопродуктів за формою №16-НП.

У Змінному звіті АЗС за формою №17-НП відображаються також відпуск нафтопродуктів за відомостями (графа 9) та за талонами (графа 10). При цьому, відпуск нафтопродуктів за готівку та за платіжними картками відображаються відповідно у графах 8 та 11 Змінного звіту АЗС за формою №17- НП.

Таким чином, до графи 3 Додатку 6 декларації акцизного податку мають бути внесені дані граф 8, 9, 10, 11, 12 Змінного звіту АЗС за формою №17-НП, а до графи 4 дані граф 9 (за відомостями), 10 (за талонами), 12 (за іншими документами).

Відтак, з наведеного випливає, що відпуск нафтопродуктів такими способами як за відомостями, так і за талонами не підпадає під регулювання нормами Закону України №265.

З матеріалів, наданих позивачем вбачається, що до оподатковуваних операцій з реалізації підакцизних товарів за датою розрахункової операції позивачем відносяться нафтопродукти, розрахунки за які здійснені за місцем їх відпуску за готівку, а також з використанням банківських платіжних карток. Відповідні суми відображаються окремими рядками у фіскальних чеках РРО.

З наведених підстав суд вважає, що безготівкові розрахунки юридичних осіб за придбані нафтопродукти не підпадають під визначення розрахункових операцій, згідно із Законом України №265, оскільки як за талонами так і за відомостями через колонки АЗС проходить вже оплачене паливо, придбане за безготівковим розрахунком одним суб’єктом підприємництва в іншого, а відтак при здійсненні відпуску нафтопродуктів за талонами і відомостями відсутня дата виникнення податкового зобов’язання, визначена у пункті 216.9 статті 216 ПК України.

Відповідно до пункту 4.1 статті 4 ПК України податкове законодавство України ґрунтується, зокрема на таких принципах, як рівність усіх платників перед законом, недопущення будь-яких проявів податкової дискримінації, та презумпція правомірності рішень платника податку в разі, якщо норма закону чи іншого нормативно-правового акта, виданого на підставі закону, або якщо норми різних законів чи різних нормативно-правових актів припускають неоднозначне (множинне) трактування прав та обов’язків платників податків або контролюючих органів, внаслідок чого є можливість прийняти рішення на користь як платника податків, так і контролюючого органу.

Під час судового розгляду справи по суті не знайшли свого підтвердження доводи податкових органів про порушення позивачем вимог підпунктів підпункту 213.1.9 пункту 213.1 статті 213, пункту 216.9 статті 219 Податкового кодексу України, а тому спірні податкові повідомлення-рішення є протиправними та підлягають скасуванню.

Таким чином, відповідачі не надали суду належних та допустимих доказів на підтвердження правомірності та обґрунтованості прийнятих ними податкових повідомлень-рішень, а тому позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Стаття 19 Конституції України встановлює, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

В силу ч.2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. Відповідачами не доведено правомірність своїх рішень.

Відповідно до п.3 ч.3 ст.2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій, бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, серед іншого, чи прийняті вони обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення. При розгляді справи встановлено, що при прийнятті оскаржуваного податкового повідомлення - рішення відповідач діяв необґрунтовано, тобто без врахування всіх обставин, які мають значення при прийнятті рішення.

Відповідно до ч.1 ст.94 КАС України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб’єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб’єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись ст.ст. 41, 86, 158, 160-163,167 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю “НЕВІС” – задовольнити.

Судові витрати в сумі 1182,14 грн. присудити на користь Товариства з обмеженою відповідальністю “НЕВІС” за рахунок бюджетних асигнувань Східно-Дніпровської об’єднаної Державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Дніпропетровській області.

Судові витрати в сумі 1182,14 грн. присудити на користь Товариства з обмеженою відповідальністю “НЕВІС” за рахунок бюджетних асигнувань Державної податкової інспекції у Шевченківському районі м.Запоріжжя Головного управління ДФС у Запорізькій області.

Постанова набирає законної сили відповідно до частини першої статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України.

Постанова може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції протягом десяти днів за правилами, встановленими ст. ст. 185-187 КАС України.

Суддя І.В.Шара