Справа № 826/20960/14
Суддя: Степанюк А.Г.
Дата ухвалення: 2016-03-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

Іменем України

15 березня 2016 року м. Київ

Колегія суддів Київського апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді - Степанюка А.Г.,

суддів - Кузьменка В.В., Шурка О.І.

при секретарі - Ліневській В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на постанову Оболонського районного суду м. Києва від 18 січня 2016 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 та ОСОБА_3 до голови Кодаківської сільської ради Васильківського району Київської області Кузьменко Яни Іванівни про визнання протиправними дій та зобов'язання вчинити дії, -

ВСТАНОВИЛА:

У грудні 2014 року ОСОБА_2 (далі - Позивач-1, ОСОБА_2.) та ОСОБА_3 (далі - Позивач-2, ОСОБА_3.) звернулися до Окружного адміністративного суду м. Києва з позовом до голови Кодаківської сільської ради Васильківського району Київської області Кузьменко Яни Іванівни (далі - Відповідач, голова Кодаківської сільради) про:

- визнання протиправними дій;

- зобов'язання надати викопіювання з нового генерального плану села за запитом позивачів;

- підписання акту погодження меж.

Ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києва від 24.03.2015 року справу №826/20960/14 було передано до Оболонського районного суду м. Києва за підсудністю.

Постановою Оболонського районного суду м. Києва від 18.01.2016 року у задоволені позову відмовлено повністю. При цьому суд першої інстанції виходив з того, що наявність у позивачів рішень про передачу земельних ділянок у власність за умови відсутності оригіналів цих рішень у Відповідача та в архівних установах, а також невходження спірних земельних ділянок до складу села Кодаки не можуть бути підставою для підписання Головою Кодаківської сільради актів погодження меж. Відмовляючи у задоволенні решти позовних вимог, суд першої інстанції зазначив, що викопіювання діючого на момент надання відповіді генерального плану села Кодаки позивачам було надано.

Не погоджуючись із прийнятим судовим рішенням, позивачі подали апеляційну скаргу, в якій просять скасувати оскаржувану постанову та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити повністю. При цьому посилаються на неповноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та порушення норм матеріального права. Звертають увагу, що судом не було враховано лист Управління Держкомзему у Васильківському районі про те, що земельні ділянки входять до складу села Кодаки, а документ, що міститься на 16 сторінці матеріалів справи, не є викопіюванням з генерального плану. Крім того, наголошують, що Відповідачем не ставиться під сумнів достовірність рішень Кодаківської сільради від 20.08.2004 року №89-13-IV та від 14.03.2005 року №129-17-IV, а відсутність їх в архіві не може бути підставною для позбавлення осіб права власності земельними ділянками. Підкреслюють безпідставне незалучення судом у якості свідка діючого на момент виникнення спірних правовідносин голову сільради, а також передчасність висновків в частині відсутності у позивачів доказів про наявність майнових прав на розташовані на ділянках будинки.

Позивачі у судовому засіданні вимоги апеляційної скарги підтримали та просили задовольнити останню в повному обсязі.

Повноважний представник Відповідача просив суд апеляційну скаргу залишити без задоволення, а постанову суду - без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення повноважних представників сторін, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а постанову суду першої інстанції без змін, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи та було встановлено судом першої інстанції, що у розпорядженні позивачів наявна копія рішення Кодаківської сільської ради Васильківського району Київської області (далі - Кодаківська сільрада) від 20.08.2004 року №89-13-IV (т. 1 а.с. 6-7), згідно якого ОСОБА_3 було передано безкоштовно у приватну власність земельну ділянку у с. Кодаки по вул. Л. Українки для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд площею 0,25 га та ведення особистого селянського господарства площею 0,45 га. (далі - рішення №89)

Крім того, судом першої інстанції встановлено, що у розпорядженні позивачів є копія рішення Кодаківської сільради від 14.03.2005 року №129-17-IV (т. 1 а.с. 8-9), згідно якого ОСОБА_2 було передано безкоштовно у приватну власність земельну ділянку у с. Кодаки по вул. Л. Українки для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд площею 0,25 га та ведення особистого селянського господарства площею 0,27 га. (далі - рішення №129).

ОСОБА_2 та ОСОБА_3 звернулися до Відповідача із заявами від 30.09.2014 року (т. 1 а.с. 10, 11) про надання завірених належним чином рішень №89 та №129.

Листами від 16.10.2014 року №233 (т. 1 а.с. 13) та №232 (т. 1 а.с. 14) Головою Кодаківської сільради було повідомлено, що протокол 17 сесії IV скликання від 14.03.2005 року в архіві сільської ради відсутній, а тому надати завірену копію рішення №129 не в змозі.

Крім іншого, судом першої інстанції встановлено, що 18.11.2014 року, діючи в інтересах ОСОБА_2 та ОСОБА_5, ОСОБА_6 звернувся до Голови Кодаківської сільради із заявою про: погодження актів встановлення та актів прийняття-передачі меж земельних ділянок ОСОБА_2 та ОСОБА_5, наданих рішенням №89 та №129; надання довідок із кадастрово-шнурової книги про те, що передані за рішеннями №89 та №129 земельні ділянки закріплені за позивачами; надання викопіювання із генерального плану села Кодаки (т. 1 а.с. 93-94).

У відповідь Відповідачем було надіслано представнику Позивачів лист від 03.12.2014 року №279 (т. 1 а.с. 15), в якому повідомлено, що погодити акти встановлення та акти приймання-передачі меж, земельних ділянок не можливо, оскільки протоколи 17 сесії IV скликання від 14.03.2005 року та протокол 13 сесії IV скликання від 20.08.2004 року в архіві сільської ради відсутні та у зв'язку з тим, що не дотримано вимоги ст. 3.12 наказу №376 від 18.05.2010 року Державного комітету України із земельних ресурсів. Крім того, до вказаного листа було додано викопіювання з діючого генерального плану села Кодаки, розробленого у 1978 році, згідно якого, як зазначено у листі, вбачається, що дані земельні ділянки розташовані за межами населеного пункту села Кодаки (т. 1 а.с. 16).

На підставі встановлених вище обставин, виходячи з системного аналізу приписів ст. 13 Конституції України, ст. 12 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», суд першої інстанції прийшов до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог, оскільки наявними у матеріалах справи підтверджується посилання Відповідача на відсутність у розпорядження останнього документів, які свідчать про передачу спірних земельних ділянок у власність позивачів, а викопіювання з діючого на момент звернення генерального плану села Кодаки було надано на запит ОСОБА_6

З таким висновком суду першої інстанції не можна не погодитися з огляду на наступне.

Приписи ст. 106 Земельного кодексу України визначають, що власник земельної ділянки має право вимагати від власника сусідньої земельної ділянки сприяння встановленню твердих меж, а також відновленню межових знаків у випадках, коли вони зникли, перемістились або стали невиразними.

Види межових знаків і порядок відновлення меж визначаються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері земельних відносин.

Витрати на встановлення суміжних меж несуть власники земельних ділянок у рівних частинах, якщо інше не встановлено угодою між ними.

Відповідно до ст. 107 ЗК України основою для відновлення меж є дані земельно-кадастрової документації.

У разі неможливості виявлення дійсних меж їх встановлення здійснюється за фактичним використанням земельної ділянки. Якщо фактичне використання ділянки неможливо встановити, то кожному виділяється однакова за розміром частина спірної ділянки.

У випадках, коли в такий спосіб визначення меж не узгоджується з виявленими обставинами, зокрема з встановленими розмірами земельних ділянок, то межі визначаються з урахуванням цих обставин.

Згідно ст. 55 Закону України «Про землеустрій» встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) проводиться відповідно до топографо-геодезичних і картографічних матеріалів.

Встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) здійснюється на основі технічної документації із землеустрою, якою визначається місцеположення поворотних точок меж земельної ділянки в натурі (на місцевості).

Документація із землеустрою щодо встановлення меж житлової та громадської забудови розробляється у складі генерального плану населеного пункту, проектів розподілу територій і є основою для встановлення меж земельних ділянок в натурі (на місцевості).

Межі земельної ділянки в натурі (на місцевості) закріплюються межовими знаками встановленого зразка.

У разі, якщо межі земельних ділянок в натурі (на місцевості) збігаються з природними та штучними лінійними спорудами і рубежами (річками, струмками, каналами, лісосмугами, шляхами, шляховими спорудами, парканами, огорожами, фасадами будівель та іншими лінійними спорудами і рубежами тощо), межові знаки можуть не встановлюватися.

Власники землі та землекористувачі, у тому числі орендарі, зобов'язані дотримуватися меж земельної ділянки, закріпленої в натурі (на місцевості) межовими знаками встановленого зразка.

Межові знаки здаються за актом під нагляд на збереження власникам землі та землекористувачам, у тому числі орендарям.

На виконання вказаних положень Земельного кодексу України та Закону України «Про землеустрій» наказом Державного комітету України із земельних ресурсів від 18.05.2010 року № 376 затверджено Інструкцію про встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками (далі - Інструкція №376).

Пунктом 2.1 Інструкції №376 закріплено, що встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) здійснюється на підставі розробленої та затвердженої технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), технічної документації із землеустрою щодо поділу та об'єднання земельних ділянок або проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки.

Відповідно до п. 2.2 вказаної Інструкції документація із землеустрою щодо встановлення меж житлової та громадської забудови розробляється у складі генерального плану населеного пункту, проектів розподілу територій і є основою для встановлення меж земельних ділянок в натурі (на місцевості).

Згідно п. 2.8 Інструкції №376 технічна документація із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) включає: пояснювальну записку, яка містить опис місця розташування земельної ділянки, відомості про власника (користувача) земельної ділянки, відомості про виконавця (виконавців), реквізити відповідних ліцензій, необхідних для виконання робіт, відомості про власників (користувачів) суміжних земельних ділянок, стислий опис виконаних робіт; технічне завдання на встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) (додаток 1); копію документа, що посвідчує фізичну особу, або копію свідоцтва про державну реєстрацію юридичної особи; копію документа, що посвідчує право на земельну ділянку (у разі його наявності); матеріали польових топографо-геодезичних робіт; план меж земельної ділянки, складений за результатами кадастрової зйомки, на якому відображаються зовнішні межі земельної ділянки із зазначенням власників (користувачів) суміжних земельних ділянок, усі поворотні точки меж земельної ділянки, лінійні проміри між точками по межах земельної ділянки, межі вкраплених земельних ділянок із зазначенням їх власників (користувачів). На бажання замовника замість плану меж земельної ділянки може складатися кадастровий план земельної ділянки; перелік обмежень у використанні земельної ділянки і наявні земельні сервітути; у разі необхідності документ, що підтверджує повноваження особи діяти від імені власника (користувача) земельної ділянки при встановленні меж земельної ділянки в натурі (на місцевості); акт прийомки-передачі межових знаків на зберігання, який включається до документації із землеустрою після виконання робіт із встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) та закріплення їх межовими знаками (додаток 2).

Системний аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що одним з необхідних документів для складання технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) включає, зокрема, копію документа, що посвідчує право на земельну ділянку (у разі його наявності).

При цьому, надання замовником (у даному випадку позивачами) копії таких документів зумовлює, на думку судової колегії, виникнення у Відповідача обов'язку забезпечити перевірку його відповідності.

Водночас, як вбачається з матеріалів справи та було встановлено судом першої інстанції, зі змісту акту передачі документації від 19.11.2010 року (т. 1 а.с. 26), довідки Архівного сектору Васильківської районної державної адміністрації Київської області від 25.09.2014 року №236 (т. 1 а.с. 39), акту прийому-передачі документації Кодаківської сільради станом на 22.11.2010 року від 19.11.2010 року (т. 1 а.с. 70), протоколу виїмки від 17.09.2010 року (т. 1 а.с. 99-100), акту прийому-передачі документів на державне зберігання до архівного сектору від 14.05.2015 року (т. 1 а.с. 101-105) випливає, що у розпорядженні Відповідача матеріали 13 та 17 сесій IV скликання Кодаківської сільради відсутні, у зв'язку з чим підтвердити факт винесення рішень №89 та №129 неможливо.

За таких обставин, зважаючи на встановлену у ході розгляду справи відсутність у Відповідача можливості провести перевірку відповідності поданих позивачами рішень про №89 та №129, судова колегія погоджується з твердженням суду першої інстанції про відсутність правових підстав для визнання протиправними дій Голови Кодаківської сільради та зобов'язання останнього підписати акти погодження меж.

Надаючи оцінку твердженню Оболонського районного суду м. Києва про те, що позивачам було надано викопіювання із генерального плану села Кодаки на підставі заяви останніх від 18.11.2014 року судова колегія вважає за необхідне зазначити таке.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» генеральний план населеного пункту - містобудівна документація, що визначає принципові вирішення розвитку, планування, забудови та іншого використання території населеного пункту.

Приписи ч. 1 ст. 16 вказаного Закону визначають, що планування територій на місцевому рівні здійснюється шляхом розроблення та затвердження генеральних планів населених пунктів, планів зонування територій і детальних планів території, їх оновлення та внесення змін до них.

Згідно ст. 17 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» генеральний план населеного пункту є основним видом містобудівної документації на місцевому рівні, призначеної для обґрунтування довгострокової стратегії планування та забудови території населеного пункту.

На підставі затвердженого генерального плану населеного пункту розробляється план земельно-господарського устрою, який після його затвердження стає невід'ємною частиною генерального плану.

Рішення про розроблення генерального плану приймає відповідна сільська, селищна, міська рада.

Строк дії генерального плану населеного пункту не обмежується.

Пунктом 3 Прикінцевих і перехідних положень Закону України ««Про регулювання містобудівної діяльності» визначено, що генеральні плани населених пунктів, затверджені до набрання чинності цим Законом, є безстроковими.

Як вбачається з матеріалів справи, зокрема, зі змісту листа Кодаківської сільради від 03.12.2014 року №279 (т. 1 а.с. 15), та було встановлено судом першої інстанції, на момент звернення ОСОБА_6 із заявою від 18.11.2014 року про надання викопіювання з нового генерального плану села Кодаки, а також надання сільською радою відповіді позивачам діяв генеральний план села Кодаки 1978 року, викопіювання з якого і було надано позивачам у додатку до листа від 03.12.2014 року №279. При цьому посилання Апелянтів на те, що даний аркуш паперу не може вважатися належним викопіюванням генерального плану села Кодаки судовою колегією оцінюється критично, оскільки саме зазначену інформацію запитували позивачі.

Крім того, судом апеляційної інстанції враховується, що новий генеральний план села Кодаки Васильківського району Київської області був затверджений рішенням Кодаківської сільради від 05.12.2014 року №1-50/2014, тобто після надання позивачам відповіді на їх запит від 18.11.2014 року. При цьому, як вірно підкреслив суд першої інстанції, доказів звернення до Відповідача про надання викопіювання з генерального плану 2014 року позивачами суду не надано.

Посилання Апелянтів на те, що надана Відповідачем копія генерального плану села Кодаки 1978 року не відповідає картографічному матеріалу, наданому Управлінням Держкомзему у Васильківському районі Київської області листом від 04.09.2015 року №9-1009-0.3-3928/2-15 (т. 1 а.с. 152-154), є помилковим, оскільки наведена інформація отримана позивачами майже через рік після затвердження Кодаківською сільрадою 05.12.2014 року нового генерального плану.

При цьому, судова колегія не погоджується з твердженням ОСОБА_3 та ОСОБА_2 про передчасність висновків Оболонського районного суду м. Києва про відсутність доказів належності позивачам на праві власності житлового будинку на спірній земельній ділянці, оскільки документів, що підтверджують виникнення, перехід та припинення права власності та інших речових прав на нерухоме майно, визначених положеннями ст. 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», останніми суду не надано.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст. 159 КАС України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин у адміністративній справі, підтверджених такими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до статті 198 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право, зокрема, залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін.

У відповідності до ст. 200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Колегія суддів із наведеними висновками суду першої інстанції погодилась, оскільки вони знайшли своє підтвердження в ході апеляційного розгляду справи. Судом було вірно встановлено фактичні обставини справи, надано належну оцінку дослідженим доказам, прийнято законне та обґрунтоване рішення у відповідності з вимогами матеріального та процесуального права. У зв'язку з цим колегія суддів вважає необхідним апеляційну скаргу - залишити без задоволення, а постанову суду - без змін.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 та ОСОБА_3 - залишити без задоволення, а постанову Оболонського районного суду м. Києва від 18 січня 2016 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 та ОСОБА_3 до голови Кодаківської сільської ради Васильківського району Київської області Кузьменко Яни Іванівни про визнання протиправними дій та зобов'язання вчинити дії, - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення. Касаційна скарга на судові рішення подається в порядку та строки, визначені ст. ст. 211, 212 КАС України.

Головуючий суддя А.Г. Степанюк

Судді В.В. Кузьменко

О.І. Шурко

Головуючий суддя Степанюк А.Г.

Судді: Кузьменко В. В.

Шурко О.І.