Справа № 826/16105/14
Суддя: Розваляєва Т.С.
Дата ухвалення: 2016-03-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 березня 2016 року м. Київ К/800/22003/15

Вищий адміністративний суд України у складі:

головуючого суддіРозваляєвої Т. С. (суддя-доповідач),
суддівКравцова О. В.,
Черпіцької Л. Т.,
розглянувши в попередньому судовому засіданні касаційну скаргу ОСОБА_4 на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 03 листопада 2014 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 31 березня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_4 до Головного управління Держземагенства у м. Києві про визнання протиправним та скасування висновку, зобов'язати вчинити дії,

установив:

ОСОБА_4 звернувся з позовом до Головного управління Держземагенства у м. Києві про визнання протиправним та скасування висновку, зобов'язання вчинити дії.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 03 листопада 2014 року, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 31 березня 2015 року, в позові відмовлено.

Не погоджуючись з судовими рішеннями, позивач подав касаційну скаргу, в якій просив їх скасувати та прийняти нове рішення, яким позов задовольнити.

В запереченнях відповідач просив залишити скаргу без задоволення.

Заслухавши доповідача, перевіривши доводи касаційної скарги, матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що касаційна скарга задоволенню не підлягає.

Судами встановлено, що згідно з державним актом на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_1 від 07 серпня 2006 року з/р № 10-7-05713 ОСОБА_4 є власником земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1, - в Садівницькому товаристві «Трикотажник»; цільове призначення: для ведення садівництва; кадастровий номер земельної ділянки НОМЕР_2, площа 0,0544 га, що підтверджується витягом з Державного земельного кадастру від 28 березня 2014 року № НВ-013.

З метою проведення зміни цільового призначення зазначеної земельної ділянки, а саме: для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд за адресою: АДРЕСА_1, - в Садівницькому товаристві «Трикотажник», позивач звернувся до відповідача з клопотанням про отримання відповідного висновку до наданого проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки АДРЕСА_2, площею 0,0544 га.

Вказаний проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки розроблено Приватним підприємством «Андвол», яке здійснює свою діяльність відповідно до наявної ліцензії № 076174, виданої Державним агентством земельних ресурсів України.

Відповідач надіслав позивачу висновок від 15 серпня 2014 року № 19-26-0.31-4384/2-14 до проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, в якому зазначив, що поданий проект не погоджується.

Не погоджуючись з діями і рішенням відповідача, позивач заявив цей позовом.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції, з позицією якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив з обґрунтованості всіх зауважень відповідача, викладених у висновку від 15 серпня 2014 року № 19-26-0.31-4384/2-14, та правомірності відмови у погодженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки.

Колегія суддів касаційної інстанції погоджується з висновками судів.

Положеннями статті 50 Закону України «Про землеустрій» передбачено, що проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки розробляється у разі формування нової земельної ділянки (крім поділу та об'єднання) або зміни цільового призначення земельної ділянки.

Проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок погоджуються та затверджуються в порядку, встановленому Земельним кодексом України.

Відповідно до статті 25 Закону України «Про землеустрій» документація із землеустрою розробляється у вигляді програм, схем, проектів, спеціальних тематичних карт, атласів, технічної документації. До видів документації із землеустрою входять, зокрема, проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок.

Отже, зміна цільового призначення земельної ділянки є підставою для складання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, яка зазначається в пояснювальній записці до проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та в інших документах, які є складовими частинами проекту землеустрою.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновками судів щодо неналежного оформлення титульної сторінки поданого проекту землеустрою, оскільки назва проекту землеустрою зазначена некоректно та не відповідає п.п. «д» ч. 2 ст. 25 Закону України «Про землеустрій».

Крім того, у назві проекту землеустрою не вказано, що це зміна цільового призначення саме земельної ділянки.

Згідно зі ст. 50 Закону України «Про землеустрій» проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок включають: завдання на розроблення проекту землеустрою; пояснювальну записку; копію клопотання (заяви) про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (у разі формування та/або зміни цільового призначення земельної ділянки за рахунок земель державної чи комунальної власності); рішення Верховної Ради Автономної Республіки Крим, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (у випадках, передбачених законом); письмову згоду землевласника (землекористувача), засвідчену нотаріально (у разі викупу (вилучення) земельної ділянки в порядку, встановленому законодавством), або рішення суду; довідку з державної статистичної звітності про наявність земель та розподіл їх за власниками земель, землекористувачами, угіддями; матеріали геодезичних вишукувань та землевпорядного проектування (у разі формування земельної ділянки); відомості про обчислення площі земельної ділянки (у разі формування земельної ділянки); копії правовстановлюючих документів на об'єкти нерухомого майна, розташовані на земельній ділянці (за наявності таких об'єктів); розрахунок розміру втрат сільськогосподарського та лісогосподарського виробництва (у випадках, передбачених законом); розрахунок розміру збитків власників землі та землекористувачів (у випадках, передбачених законом); акт приймання-передачі межових знаків на зберігання (у разі формування земельної ділянки); акт перенесення в натуру (на місцевість) меж охоронних зон, зон санітарної охорони, санітарно-захисних зон і зон особливого режиму використання земель за їх наявності (у разі формування земельної ділянки); перелік обмежень у використанні земельних ділянок; викопіювання з кадастрової карти (плану) або інші графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки (у разі формування земельної ділянки); кадастровий план земельної ділянки; матеріали перенесення меж земельної ділянки в натуру (на місцевість) (у разі формування земельної ділянки); матеріали погодження проекту землеустрою.

Відповідно до ч. 2 ст. 123 Земельного кодексу України Кабінет Міністрів України прийняв постанову від 04 березня 2004 року № 266 «Про затвердження Типового договору про розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки».

Додатком 1 до зазначеної постанови передбачено бланк складання «Завдання на виконання робіт».

У зазначеному бланку «Завдання на виконання робіт» передбачено обов'язкові розділи, які мають бути зазначені та заповнені у «Завданні». Зокрема, має бути зазначено: виконувану роботу; підстави для виконання таких робіт; характеристика об'єкта (місце розташування об'єкта, форма власності, цільове призначення; вихідні дані; документи і матеріали, що повинні бути представлені за результатами виконаних робіт).

Між тим, Завдання на розроблення зазначеного проекту землеустрою, представлене позивачем, не містить дати та номера договору, що є підставою для виконання робіт, назву об'єкта і назву проекту землеустрою, вид проекту землеустрою вказано некоректно (ст. 25 Закону України «Про землеустрій»), а в графі «форма власності» вказано число 100 замість зазначення відповідної форми власності.

Отже, колегія суддів касаційної інстанції погоджується з висновком судів про невідповідність «Завдання на виконання робіт», наданого позивачем проекту землеустрою, вимогам постанови № 266.

Відповідно до Інструкції з заповнення державної статистичної звітності з кількісного обліку земель (форми №№ 6-зем, 6а-зем, 6б-зем, 2-зем) із змінами та доповненнями, затвердженої наказом Державного комітету статистики України від 05 листопада 1998 року № 377, Закону України «Про Державний земельний кадастр» та постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження Порядку ведення Державного земельного кадастру» відомості щодо кількості та якості земель узагальнюються центральним органом виконавчої влади з питань земельних ресурсів.

Згідно із Розділами II-IV зазначеної Інструкції звіт за формами № 6-зем складається за станом на 1 січня кожного року і включає два розділи: землі, які входять до адміністративно-територіальних одиниць (розділ перший), у тому числі в межах населених пунктів (розділ другий); звіти за формами № 6а-зем і № 6б-зем складаються за станом на 1 січня і кожний включає два розділи: відповідно, зрошувані та осушені землі, які входять до адміністративно-територіальних одиниць, у тому числі - в межах населених пунктів; звіт за формою № 2-зем складається за станом на 01.01. і на 01.07. кожного року і включає два розділи - землі, які входять до адміністративно-територіальних одиниць та у тому числі - у межах населених пунктів.

Зважаючи на викладені положення норм чинного законодавства, колегія суддів касаційної інстанції вважає правильним висновок судів щодо обов'язку позивача надати довідку з державної статистичної звітності про наявність земель та розподіл їх за власниками земель, землекористувачами, угіддями станом на дату подачі проекту, а надана у серпні 2014 року інформаційна довідка про земельну ділянку Департаменту земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 16 травня 2013 року таким документом не є.

Згідно статті 50 Закону України «Про землеустрій» однією із складових частин проекту землеустрою є кадастровий план земельної ділянки.

Кадастровий план на земельну ділянку, що проектується, складається розробником з вже існуючим відповідним цільовим призначенням.

Згідно зі статтею 34 Закону України «Про Державний земельний кадастр» на кадастровому плані земельної ділянки відображаються: площа земельної ділянки; зовнішні межі земельної ділянки (із зазначенням суміжних земельних ділянок, їх власників, користувачів суміжних земельних ділянок державної чи комунальної власності); координати поворотних точок земельної ділянки; лінійні проміри між поворотними точками меж земельної ділянки; кадастровий номер земельної ділянки; кадастрові номери суміжних земельних ділянок (за наявності); межі земельних угідь; межі частин земельних ділянок, на які поширюється дія обмежень у використанні земельних ділянок, права суборенди, сервітуту; контури об'єктів нерухомого майна, розташованих на земельній ділянці.

Оскільки у поданому позивачем витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку не були зазначені всі перелічені необхідні дані, то вказаний документ не відповідає викладеним вимогам законодавства, а зауваження відповідача є обґрунтованими.

Зважаючи на викладені вище обставини та положення норм права, колегія суддів касаційної інстанції вважає, що висновок відповідача від 15 серпня 2014 року № 19-26-0.31-4384/2-14, яким відмовлено у погодженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки позивача, як рішення суб'єкта владних повноважень, загалом, є правомірним, оскільки під час розгляду справи доведено обґрунтованість ряду зауважень та недоліків наданого позивачем проекту. Наявність таких недоліків свідчить про невідповідність положень проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки позивача вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, за винятком зауважень п. 5 та п. 6 як необґрунтованих, а тому відмова відповідача погодити цей проект землеустрою є законною.

Виходячи з викладеного, не підлягає задоволенню і вимога про зобов'язання відповідача вчинити певні дії.

Оскільки під час вирішення спору суди не допустили порушення у застосуванні норм процесуального та матеріального права, то скаргу позивача слід залишити без задоволення.

Керуючись статтями 220, 220-1, 223, 224, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ухвалив:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити, а постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 03 листопада 2014 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 31 березня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі, і може бути переглянута Верховним Судом України з підстав, у строк та у порядку, визначеними статтями 237, 238, 239-1 КАС України.

Судді: