Справа № 802/135/16-а
Суддя: Сало Павло Ігорович
Дата ухвалення: 2016-03-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

11 березня 2016 р. Справа № 802/135/16-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Сала Павла Ігоровича, розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області про визнання відмови протиправною та зобов'язання прийняти рішення,

ВСТАНОВИВ:

09.02.2016 року ОСОБА_1 звернулась до суду з адміністративним позовом, у якому просить визнати протиправною та скасувати відмову Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області, викладену у листі-відповіді за № 31-2-7777.3-10186/19-15 від 27.11.2015 року, у наданні їй дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення особистого (селянського) господарства, розташованої на території Вербовецької сільської ради Мурованокуриловецького району Вінницької області, а також зобов'язати Головне управління Держгеокадастру у Вінницькій області прийняти рішення про надання їй дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення такої земельної ділянки.

Заявлені вимоги позивач обґрунтовує тим, що 28.09.2015 року вона подала Головному управлінню Держгеокадастру у Вінницькій області клопотання про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки орієнтовною площею 2,0 га, розташованої на території Вербовецької сільської ради Мурованокуриловецького району Вінницької області (за межами населеного пункту) з метою ведення особистого (селянського) господарства. Однак відповідач відмовив у наданні такого дозволу, посилаючись на те, що розміщення земельної ділянки порушує стабільність і компактність землекористування сільськогосподарських земель як єдиного масиву, а отже місце розташування об'єкта не відповідає вимогам техніко-економічного обґрунтування використання та охорони земель. Позивач вважає вказану відмову неправомірною, оскільки при зверненні до відповідача з клопотанням нею було дотримано усіх вимог закону. Відтак правових підстав відмовляти у наданні їй дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення спірної земельної ділянки не було. Крім того, документація із землеустрою і техніко-економічні обґрунтування на спірну земельну ділянку в установленому законом порядку не розроблялись та не затверджувались.

Позивач ОСОБА_1 подала заяву про розгляд справи без її участі в порядку письмового провадження. Позовні вимоги підтримує у повному обсязі.

Відповідач у судове засідання повторно на виклик суду не з'явився, що не перешкоджає розгляду справи за його відсутності. Разом із тим суду надано письмові заперечення на адміністративний позов (а.с. 22-25), згідно з якими відповідач заявлені позовні вимоги не визнає, посилаючись на те, що позивачу було правомірно відмовлено у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення спірної земельної ділянки у зв'язку з невідповідністю місця її розташування вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, оскільки місце розташування такого об'єкта не відповідає вимогам техніко-економічного обґрунтування використання та охорони земель об'єкта. Крім того, позивачем обрано невірний спосіб захисту порушеного права, адже суд не може зобов'язати суб'єкта владних повноважень прийняти конкретне рішення, зокрема про надання дозволу на розробку документації із землеустрою, тому що прийняття такого рішення є виключною компетенцією відповідного органу влади.

Згідно з ч. 4 ст. 128 КАС України у разі неприбуття відповідача, належним чином повідомленого про дату, час і місце судового розгляду, без поважних причин розгляд справи може не відкладатися і справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів.

Відповідно до ч. 6 ст. 128 КАС України якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

З огляду на викладене та враховуючи достатність наявних у справі доказів суд вважає можливим провести розгляд справи у відсутності сторін в письмовому провадженні.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази, які є у справі в їх сукупності, суд доходить висновку, що заявлений адміністративний позов належить задовольнити частково.

Встановлено, що 28.09.2015 року ОСОБА_1 звернулась до Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області з клопотанням про надання їй дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки орієнтовною площею 2,0 га, розташованої на території Вербовецької сільської ради Мурованокуриловецького району Вінницької області (за межами населеного пункту) з метою ведення особистого (селянського) господарства.

Листом за № 31-2-7777.3-10186/19-15 від 27.11.2015 року Головне управління Держгеокадастру у Вінницькій області повідомило позивача про те, що відповідно до представлених графічних матеріалів та доданих до них документів розміщення земельної ділянки порушує стабільність і компактність землекористування сільськогосподарських земель як єдиного масиву. Таким чином, місце розташування об'єкта не відповідає вимогам техніко-економічного обґрунтування використання та охорони земель (п. 7 ст. 118 ЗК України).

Перевіряючи законність оскаржуваного рішення відповідача, суд керується наступними мотивами.

Спірні правовідносини регулюються Конституцією України, Земельним кодексом України (далі - ЗК України), Законами України "Про землеустрій" та "Про охорону земель".

Так, в силу положень ст. 14 Конституції України право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

Порядок надання земельних ділянок державної або комунальної власності у власність визначений статтею 118 ЗК України, зокрема частиною 6 передбачено, що громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

Згідно з частиною 7 цієї статті відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об'єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки розробляється за замовленням громадян суб'єктами господарювання, що є виконавцями робіт із землеустрою згідно із законом, у строки, що обумовлюються угодою сторін.

Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки погоджується в порядку, встановленому статтею 186-1 цього Кодексу (ч. 8 ст. 118 ЗК України).

Крім того, частиною 4 статті 122 ЗК України визначено, що центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальні органи передають земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, крім випадків, визначених частиною восьмою цієї статті, у власність або у користування для всіх потреб.

Відповідно до п. 1 Положення про Державну службу України з питань геодезії, картографії та кадастру, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 15 від 14.01.2015 року, Державна служба України з питань геодезії, картографії та кадастру (Держгеокадастр) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Віце-прем'єр-міністра України - Міністра регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства і який реалізує державну політику у сфері топографо-геодезичної і картографічної діяльності та земельних відносин, а також у сфері Державного земельного кадастру.

Згідно з пп. 31, 50 п. 4 Положення Держгеокадастр відповідно до покладених на нього завдань розпоряджається землями державної власності сільськогосподарського призначення в межах, визначених Земельним кодексом України, безпосередньо або через визначені в установленому порядку його територіальні органи; погоджує в межах повноважень, передбачених законом, документацію із землеустрою.

Пунктом 7 Положення передбачено, що Держгеокадастр здійснює свої повноваження безпосередньо і через утворені в установленому порядку територіальні органи.

Оскільки спірна земельна ділянка належить до категорії земель сільськогосподарського призначення, саме до компетенції Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області відноситься розгляд питання про затвердження проекту землеустрою щодо відведення спірної земельної ділянки.

З матеріалів справи вбачається, що підставою для відмови у наданні позивачу дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення спірної земельної ділянки є невідповідність місця її розташування вимогам техніко-економічного обґрунтування використання та охорони земель. При цьому відповідач посилається на те, що розміщення земельної ділянки порушує стабільність і компактність землекористування сільськогосподарських земель як єдиного масиву.

Надаючи оцінку правомірності відмови з цих мотивів суд зауважує, що згідно із ст. 181 ЗК України землеустрій - це сукупність соціально-економічних та екологічних заходів, спрямованих на регулювання земельних відносин та раціональної організації території адміністративно-територіальних одиниць, суб'єктів господарювання, що здійснюються під впливом суспільно-виробничих відносин і розвитку продуктивних сил.

Мета землеустрою полягає в забезпеченні раціонального використання та охорони земель, створенні сприятливого екологічного середовища та поліпшенні природних ландшафтів (ст. 182 ЗК України).

Відповідно до ст. 184 ЗК України землеустрій передбачає: встановлення (відновлення) на місцевості меж адміністративно-територіальних одиниць, землеволодінь і землекористувань; розробку загальнодержавної і регіональних програм використання та охорони земель; складання схем землеустрою, розроблення техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель відповідних адміністративно-територіальних одиниць, обґрунтування встановлення меж територій з особливими природоохоронними, рекреаційними і заповідними режимами; складання проектів відведення земельних ділянок, встановлення в натурі (на місцевості) меж земельних ділянок; складання проектів землеустрою, що забезпечують еколого-економічне обґрунтування сівозмін, упорядкування угідь, а також розроблення заходів щодо охорони земель, розроблення іншої землевпорядної документації, пов'язаної з використанням та охороною земель; здійснення авторського нагляду за реалізацією заходів, передбачених документацією із землеустрою, проведення топографо-геодезичних, картографічних, ґрунтових, геоботанічних та інших обстежень і розвідувань земель.

Згідно з ч. 1 ст. 186 ЗК України схеми землеустрою і техніко-економічні обґрунтування використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць погоджуються територіальним органом центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, органом виконавчої влади Автономної Республіки Крим у сфері охорони культурної спадщини, структурним підрозділом відповідної обласної, Київської чи Севастопольської міської державної адміністрації у сфері охорони культурної спадщини, територіальним органом центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері лісового господарства, а на території Автономної Республіки Крим - органом виконавчої влади Автономної Республіки Крим з питань лісового господарства, територіальним органом центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері розвитку водного господарства, а на території Автономної Республіки Крим - органом виконавчої влади Автономної Республіки Крим з питань водного господарства, органом виконавчої влади Автономної Республіки Крим у сфері охорони навколишнього природного середовища, структурним підрозділом відповідної обласної, Київської чи Севастопольської міської державної адміністрації у сфері охорони навколишнього природного середовища, структурним підрозділом відповідної районної, Київської чи Севастопольської міської державної адміністрації у сфері містобудування та архітектури, а якщо місто не входить до території певного району - виконавчим органом відповідної міської ради у сфері містобудування та архітектури, а в разі якщо такий орган не утворений - органом виконавчої влади Автономної Республіки Крим з питань містобудування та архітектури чи структурним підрозділом відповідної обласної державної адміністрації з питань містобудування та архітектури.

У разі розроблення схеми землеустрою і техніко-економічного обґрунтування використання та охорони земель району така документація із землеустрою додатково погоджується відповідними сільськими, селищними, міськими радами та районною державною адміністрацією.

Схеми землеустрою і техніко-економічні обґрунтування використання та охорони земель села, селища, міста затверджуються відповідною сільською, селищною або міською радою.

Відповідно до ч. 1 ст. 45 Закону України "Про землеустрій" схеми землеустрою і техніко-економічні обґрунтування використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць розробляються з метою визначення перспективи щодо використання та охорони земель, для підготовки обґрунтованих пропозицій у галузі земельних відносин, організації раціонального використання та охорони земель, перерозподілу земель з урахуванням потреби сільського, лісового та водного господарств, розвитку сіл, селищ, міст, територій оздоровчого, рекреаційного, історико-культурного призначення, природно-заповідного фонду та іншого природоохоронного призначення тощо.

Частиною 4 статті 36 Закону України "Про охорону земель" визначено, що черезсмужжя та конфігурація земельних ділянок, що створюють перешкоди в ефективному їх використанні і здійсненні природоохоронних заходів, а також порушують ландшафтну цілісність території, підлягають упорядкуванню відповідно до затвердженої документації із землеустрою.

Вирішуючи даний публічно-правовий спір по суті суд насамперед враховує те, що документального підтвердження наявності схем землеустрою та техніко-економічного обґрунтування використання та охорони спірних земель села Вербовець Мурованокуриловецького району Вінницької області відповідачем на вимогу суду не надано, так само як і належні докази на підтвердження того, що розміщення спірної земельної ділянки порушує стабільність і компактність землекористування сільськогосподарських земель як єдиного масиву.

Таким чином, всупереч обов'язку доказування, закріпленому у ст. 71 КАС України, відповідачем, як суб'єктом владних повноважень, не доведено тих обставин, що стали підставою для надання позивачу відмови у розробленні проекту землеустрою, зокрема ані загрози порушення ландшафтної цілісності території, ані невідповідності місця розташування спірної земельної ділянки вимогам закону та техніко-економічному обґрунтуванню.

Також суд зазначає, що в оскаржуваній відмові Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області відсутнє посилання на відповідну землевпорядну документацію адміністративно-територіальної одиниці, якій, на думку відповідача, не відповідає представлене позивачкою викопіювання розміщення земельної ділянки.

Крім того, в силу положень ч. 6 ст. 118 ЗК України громадяни, які зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення особистого селянського господарства, до відповідного клопотання додають графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, та погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб).

Судом встановлено, що у наданому позивачкою викопіюванні з плану землекористування Вербовецької сільської ради Мурованокуриловецького району Вінницької області зазначене бажане місце розташування земельної ділянки.

Більше того, згідно з довідкою сільського голови с. Вербовець Мурованокуриловецького району Вінницької області Войтко Ю.І. б/н від 31.08.2015 року виконавчий комітет сільської ради не заперечує щодо передачі такої земельної ділянки у власність ОСОБА_1, оскільки така земельна ділянка є дрібноконтурною, не є інвестиційно-привабливою, знаходиться у віддаленому місці від населеного пункту, поросла чагарниками та потребує обробітку.

З огляду на викладене суд доходить висновку, що Головне управління Держгеокадастру у Вінницькій області з непередбачених законом та непідтверджених документально підстав відмовило позивачу у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки орієнтовною площею 2,0 га, розташованої на території Вербовецької сільської ради Мурованокуриловецького району Вінницької області (за межами населеного пункту) з метою ведення особистого (селянського) господарства.

Відтак, адміністративний позов в частині визнання протиправною та скасування відмови відповідача, викладеної у листі-відповіді Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області № 31-2-7777.3-10186/19-15 від 27.11.2015 року, належить задовольнити.

Оцінюючи позовні вимоги про покладення на відповідача обов'язку прийняти рішення про надання позивачу дозволу на розроблення проекту землеустрою, необхідно зазначити, що відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 162 КАС України у разі задоволення адміністративного позову суд може прийняти постанову про зобов'язання відповідача вчинити певні дії.

Разом із тим, суд не вправі втручатись у діяльність суб'єкта владних повноважень, переймати на себе виконання повноважень та прийняття рішень, які за законом покладені на орган виконавчої влади та є його виключною прерогативою.

Відтак підстав для задоволення у цій частині позовних вимог немає.

Водночас згідно з ч. 2 ст. 11 КАС України суд може вийти за межі позовних вимог в разі, якщо це необхідно для повного захисту прав, свобод та інтересів сторін чи третіх осіб, про захист яких вони просять.

Частиною 2 статті 162 КАС України передбачено, що суд може прийняти іншу постанову, яка б гарантувала дотримання і захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб'єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Отже, з урахуванням наведеного та беручи до уваги необхідність захисту прав та інтересів позивача, порушених протиправною відмовою у затвердженні проекту землеустрою, суд вважає необхідним зобов'язати Головне управління Держгеокадастру у Вінницькій області в місячний строк (як це передбачено ч. 7 ст. 118 ЗК України) з дня набрання судовим рішенням законної сили повторно розглянути клопотання ОСОБА_1 від 28.09.2015 року про надання їй дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки орієнтовною площею 2,0 га, розташованої на території Вербовецької сільської ради Мурованокуриловецького району Вінницької області (за межами населеного пункту) з метою ведення особистого (селянського) господарства.

Відповідно до ст.ст. 71, 86 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. Суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Повно, всебічно і об'єктивно дослідивши усі обставини справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного здобутого доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд приходить до переконання про наявність підстав для часткового задоволення адміністративного позову ОСОБА_1

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат у справі, суд враховує, що відповідно до ч. 1 ст. 94 КАС України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Частиною 3 статті 94 КАС України встановлено, що якщо адміністративний позов задоволено частково, судові витрати, здійснені позивачем, присуджуються йому відповідно до задоволених вимог, а відповідачу - відповідно до тієї частини вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

З огляду на те, що позовні вимоги носять немайновий характер, а позов підлягає частковому задоволенню, на користь позивачки необхідно стягнути відповідну частину понесених нею і документально підтверджених судових витрат у даній адміністративній справі, а саме судовий збір у розмірі 551,21 грн.

Керуючись ст.ст. 70, 71, 79, 86, 94, 158, 160, 162, 163, 167, 254 КАС України суд,

ПОСТАНОВИВ:

адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправною та скасувати відмову Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області, викладену у листі-відповіді за № 31-2-7777.3-10186/19-15 від 27.11.2015 року, у наданні ОСОБА_1 дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки орієнтовною площею 2,0 га, розташованої на території Вербовецької сільської ради Мурованокуриловецького району Вінницької області (за межами населеного пункту) з метою ведення особистого (селянського) господарства.

Зобов'язати Головне управління Держгеокадастру у Вінницькій області повторно розглянути клопотання ОСОБА_1 від 28.09.2015 року про надання їй дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки орієнтовною площею 2,0 га, розташованої на території Вербовецької сільської ради Мурованокуриловецького району Вінницької області (за межами населеного пункту) з метою ведення особистого (селянського) господарства.

Стягнути на користь ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1) судовий збір у розмірі 551 (п'ятсот п'ятдесят одна) грн. 21 коп. за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області (ідентифікаційний код 39767547).

Постанова набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 254 КАС України.

Відповідно до ст. 186 КАС України апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя Сало Павло Ігорович