Справа № 420/387/16-а
Суддя: Стеценко О. С.
Дата ухвалення: 2016-03-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Дата документу 09.03.2016
ЄУ № 420/387/16-а
Провадження №2-а/420/13/16
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 березня 2016 року Новопсковський районний суд Луганської області

у складі головуючого судді: Стеценко О.С.

за участю секретаря Рожкової Л.В.

за участю представника відповідача ОСОБА_1, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань № 2 Новопсковського районного суду Луганської області справу за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Управління Пенсійного фонду України в Новопсковському районі Луганської області про визнання дій неправомірними, зобовязання вчинити певні дії,

в с т а н о в и в:

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому (з урахуванням уточненої позовної заяви) просив:

- визнати дії Управління Пенсійного фонду України в Новопсковському районі Луганської області, які полягають у припиненні нарахування та виплати позивачу пенсії за віком, призначеної та виплачуваної відповідно до Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» за рахунок коштів Пенсійного фонду України, створених зі страхових внесків, з 01.04.2015, не правомірними;

- зобовязати Управління Пенсійного фонду України в Новопсковському районі Луганської області нарахувати та відновити виплату позивачу з 01 квітня 2015 року призначеної йому з жовтня 2013 року на термін довічно пенсії за віком на підставі Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування».

В обґрунтування своїх вимог зазначив, що він працює на посаді судді апеляційного суду Луганської області. З жовтня 2013 року йому була призначена та виплачувалася пенсія за віком на загальних умовах відповідно до Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», виплата якої була припинена з 01.04.2015. Листом УПФУ у Новопсковському районі Луганської області останнім було відмовлено у відновленні та виплаті пенсії за віком з 01.06.2015, оскільки Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» було внесено зміни щодо зупинення з 01.04.2015 по 31.12.2015 виплати пенсії особам, які працюють на посадах, які дають право на призначення пенсії або щомісячного грошового утримання в порядку, передбаченому, зокрема, Законом України «Про судоустрій і статус суддів». Таку відмову позивач вважає необґрунтованою, оскільки в Прикінцевих положеннях Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» зазначено, що у разі неприйняття до 01.06.2015 закону щодо призначення усіх пенсій, в т.ч. і спеціальних на загальних підставах, з 1 червня 2015 року скасовуються норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії/щомісячне довічне грошове утримання призначаються відповідно до законів України "Про державну службу", "Про прокуратуру", "Про судоустрій і статус суддів", "Про статус народного депутата України", "Про Кабінет Міністрів України", "Про судову експертизу", "Про Національний банк України", "Про службу в органах місцевого самоврядування", "Про дипломатичну службу", Податкового та Митного кодексів України, Положення про помічника-консультанта народного депутата України. Оскільки до 01.06.2015 і по теперішній час спеціальні закони не прийняті, позивач вважає, що йому повинно бути відновлено виплату пенсії за віком з 01.04.2015.

У запереченні на позов відповідач просить відмовити у задоволенні позовних вимог, посилаючись на те, що відповідно до п.п. 5, 12 Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» та п.п. 6, 22 Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» внесено зміни до ст. 37 Закону України «Про державну службу» та ст. 47 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», відповідно до яких тимчасово з 01.04.2015 по 31.12.2015 та з 01.01.2016 по 31.12.2016 особам, які працюють на посадах та на умовах, передбачених Законом України «Про судоустрій і статус суддів», призначені пенсії/щомісячне довічне утримання не виплачуються. Таким чином, законодавчо встановлено заборону виплати з 01.04.2015 пенсій призначених відповідно до Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» за віком особам, які працюють на окремих посадах, у т.ч. суддями відповідно до Закону України «Про судоустрій і статус суддів».

Позивач у судове засідання не прибув, у позові просив справу розглянути без його участі.

Представник відповідача у судовому засіданні проти позову заперечила з підстав, викладених у запереченні.

Заслухавши пояснення представника відповідача, дослідивши матеріали справи, суд дійшов до таких висновків.

Позивач перебуває на обліку в УПФУ в Новопсковському районі Луганської області та з жовтня 2013 року отримує пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Позивач працює на посаді судді апеляційного суду Луганської області.

У зв'язку з набранням чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02 березня 2015 року №213-VIII, позивачу припинено виплату пенсії з 01 квітня 2015 року.

08 лютого 2016 року позивач звернувся до відповідача із заявою про поновлення виплати йому пенсії за віком.

Листом від 09.02.2016 відповідачем було відмовлено у поновленні позивачу виплати пенсії.

З відповіді вбачається, що відповідач відмовив позивачу у поновленні виплати пенсії, оскільки він продовжує працювати на посаді судді апеляційного суду Луганської області. З 1 квітня 2015 року по 31 грудня 2016 року відповідно до абз. 2 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» у період роботи осіб на посадах, які дають право на призначення пенсії або щомісячного довічного грошового утримання в порядку та на умовах, передбачених серед іншого Законом України «Про судоустрій і статус суддів», пенсії, призначені відповідно до цього Закону, не виплачуються.

Позивач вважає таку відмову незаконною, тому звернувся до суду з даним позовом.

Статтею 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ст. 22 Конституції України права і свободи людини і громадянина, закріплені цією Конституцією, не є вичерпними. Конституційні права та свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Згідно ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Пенсії, інші види соціальних виплат для догляду, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Пенсійне забезпечення громадян України, в тому числі порядок призначення та виплати пенсій, визначення розміру пенсії, регулюються Законом України «Про пенсійне забезпечення», Законом України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» та іншими нормативно-правовим актами.

Відповідно до ст. 8 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» (далі Закон) право на отримання пенсій із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку.

2 березня 2015 року було прийнято Закон України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" №213 -VIII, який набрав чинності з 1 квітня 2015 року.

Вказаним Законом (п.п.2 п.12 розділу 1) внесені зміни в ст. 47 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", згідно яких:

тимчасово, у період з 1 квітня 2015 року по 31 грудня 2015 року:

- у період роботи особи (крім інвалідів I та II груп, інвалідів війни III групи та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія пункту 1 статті 10 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту") на посадах, які дають право на призначення пенсії або щомісячного довічного грошового утримання у порядку та на умовах, передбачених законами України "Про статус народного депутата України", "Про державну службу", "Про прокуратуру", "Про судоустрій і статус суддів", пенсії, призначені відповідно до цього Закону, не виплачуються;

- у період роботи на інших посадах/роботах пенсія, призначена особі відповідно до цієї статті (крім інвалідів I та II груп, інвалідів війни III групи та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія пункту 1 статті 10 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту"), розмір якої перевищує 150 відсотків прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність, виплачується в розмірі 85 відсотків призначеного розміру, але не менше 150 відсотків прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність.

Після звільнення з роботи виплата пенсії відповідно до цього Закону поновлюється.

Крім того, згідно п.2 розділу ІІІ «Прикінцеві положення» вказаного Закону порядок виплати пенсії (щомісячного довічного грошового утримання) працюючим пенсіонерам, встановлений цим Законом, поширюється на пенсіонерів (отримувачів щомісячного довічного грошового утримання) незалежно від часу призначення пенсії.

Станом на 1 квітня 2015 року посада, на якій працює позивач, дійсно, давала право на призначення пенсії або щомісячного довічного грошового утримання у порядку та на умовах, передбачених Законами України «Про державну службу» та «Про судоустрій і статус суддів», у зв'язку з чим відповідачем було припинено виплату пенсії ОСОБА_2 з 1 квітня 2015 року.

Разом з тим, відповідно до пункту 5 розділу ІІІ «Прикінцеві положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 2 березня 2015 року № 213-VIII у разі неприйняття до 1 червня 2015 року закону щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах з 1 червня 2015 року скасовуються норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії (щомісячне довічне грошове утримання) призначаються відповідно до законів України «Про державну службу», «Про судоустрій і статус суддів».

Вказаний в пункті 5 розділу ІІІ «Прикінцеві положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 2 березня 2015 року № 213-VIII закон щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах до 1 червня 2015 року не прийнятий, у зв'язку з чим з вказаної дати втратили чинність норми Закону України «Про державну службу» та Закону України «Про судоустрій і статус суддів» щодо пенсійного забезпечення і відповідно пенсії (щомісячне довічне грошове утримання) за цими Законами не призначаються.

На даний час особам, які підпадають під дію Закону України «Про державну службу» та Закону України «Про судоустрій і статус суддів», пенсія призначається відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Таким чином, з 1 червня 2015 року посада, на якій працює позивач, не дає права на призначення пенсії в порядку та на умовах, передбачених Законом України «Про державну службу» та щомісячного довічного грошового утримання на умовах, передбачених Законом України «Про судоустрій і статус суддів», у зв'язку з чим відпали передбачені ч. 1 ст. 47 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» підстави для невиплати позивачу пенсії, призначеної відповідно до вказаного Закону. З 1 червня 2015 року перешкоди для виплати ОСОБА_2 вказаної пенсії відсутні.

Відповідно до ст. 7 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» принципами загальнообов'язкового державного пенсійного страхування, поряд з іншими, є рівноправність застрахованих осіб щодо отримання пенсійних виплат; державна гарантія реалізації застрахованими особами своїх прав, передбачених цим Законом; відповідальність суб'єктів системи загальнообов'язкового державного пенсійного страхування за порушення норм цього Закону, а також за невиконання або неналежне виконання покладених на них обов'язків.

Відповідно до ст. 68 Конституції України, кожен зобов'язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи інших людей.

Відповідно до ст. 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року зазначено, що Високі Договірні Сторони гарантують кожній людині, яка знаходиться під їхньою юрисдикцією, права і свободи, визначені в розділі 1 цієї Конвенції.

Стаття 14 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (Рим. 4.Х1.1950) (Європейська конвенція про захист прав і основних свобод людини) (далі Конвенція), передбачає, що здійснення прав і свобод, викладених у цій Конвенції, гарантується без будь-якої дискримінації за ознакою статі, раси, кольору шкіри, мови, релігії, політичних чи інших переконань, національного або соціального походження, належності до національних меншин, майнового стану, народження або інших обставин.

Стаття 1 Першого протоколу (Париж, 20.ІІІ.1952) передбачає, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

Відповідно до статті 18 Конвенції обмеження, які дозволяються нею щодо згаданих прав та свобод, можуть застосовуватися тільки з тією метою, з якою вони передбачені.

Відповідно до роз'яснень, які містяться в Постанові Пленуму Верховного Суду України №9 від 1 листопада 1996 року «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя», оскільки Конституція України, як зазначено в її ст.8, має найвищу юридичну силу, а її норми є нормами прямої дії, суди при розгляді конкретних справ мають оцінювати зміст будь-якого закону чи іншого нормативно-правового акта з точки зору його відповідності Конституції і в усіх необхідних випадках застосовувати Конституцію як акт прямої дії. Судові рішення мають ґрунтуватися на Конституції, а також на чинному законодавстві, яке не суперечить їй. Суд безпосередньо застосовує Конституцію у разі, коли зі змісту норм Конституції не випливає необхідність додаткової регламентації її положень законом.

Суд вважає, що діями відповідача безпосередньо порушено право позивача на соціальний захист, гарантоване ст.46 Конституції України, обмеження якого неможливе, враховуючи положення норм вище проаналізованого чинного законодавства.

Оскільки до 01 червня 2015 року закон щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах не прийнято, з указаного дня норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії/щомісячне довічне грошове утримання призначаються відповідно до спеціальних Законів («Про державну службу», «Про судоустрій і статус суддів» та інші), є скасованими. Тобто, правові норми, які надавали право особі, яка працює на посаді державного службовця, судді та інших визначених посадах, на призначення пенсії або щомісячного довічного утримання, припинили дію, починаючи з 01 червня 2015 року.

Таким чином, починаючи з указаної дати на позивача не поширюються встановлені частиною першою статті 47 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» (в редакції Закону від 02 березня 2015 року №213-VIII) обмеження щодо виплати пенсії, адже з 01 червня 2015 року робота на займаній позивачем посаді не дає права на призначення пенсії або щомісячного довічного грошового утримання у порядку та на умовах, передбачених спеціальними Законами. На даний час особам, які працюють на посадах, визначених згаданими спеціальними Законами, пенсія призначається відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Тому, з 01 червня 2015 року відсутні правові підстави для невиплати позивачу пенсії.

Отже, саме з 01.06.2015 (а не з 01.04.2015, як того вимагає позивач) виплата пенсії, призначеної позивачу відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», підлягає відновленню у зв'язку з відсутністю підстав для її невиплати.

Суд вважає необґрунтованими посилання відповідача як на підставу своїх заперечень проти позову та відмову у поновленні раніше призначеної пенсії, як на те, що розміри соціальних виплат і допомоги встановлюються з урахуванням фінансових можливостей держави з посиланням на рішення Конституційного суду України від 26 грудня 2011 року № 20-рп/2011, що стосується принципів справедливості та пропорційності (розмірності) у діяльності органів державної влади, зокрема в процесі підготовки, прийняття та виконання державного бюджету на поточний рік та встановлення механізму реалізації положень законів України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», «Про соціальний захист дітей війни», «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", та практику Європейського суду з прав людини у рішенні від 9 жовтня 1979 року у справі «Ейрі проти Ірландії», рішенні від 21 жовтня 2014 року «Кйартан Асмундсон проти Ісландії», які стосуються соціальних виплат і які не пов'язані з пенсіями, що є щомісячними пенсійними виплатами.

Відповідач хибно ототожнює соціальні виплати, які фінансуються за рахунок коштів Державного бюджету України та регулюються Кабінетом Міністрів України, з пенсіями, які за змістом ст.1 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», ст. 46 Конституції України є щомісячними пенсійними виплатами в солідарній системі загальнообов'язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її інвалідом, гарантованими, та основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Крім того право особи на пенсію за змістом ст. 64 Конституції України не може бути обмежено крім випадків, передбачених Конституцією України.

Також не приймаються до уваги доводи відповідача про те, що відповідно до п.п. 5, 12 Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» та п.п. 6, 22 Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» внесено зміни до ст. 37 Закону України «Про державну службу» та ст. 47 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», відповідно до яких тимчасово з 01.04.2015 по 31.12.2015 та з 01.01.2016 по 31.12.2016 особам, які працюють на посадах та на умовах, передбачених Законом України «Про судоустрій і статус суддів», призначені пенсії/щомісячне довічне утримання не виплачуються.

Хоча законом і продовжено строк зупинення виплати пенсії вказаним особам до 31.12.2016, однак спеціального закону, про який йде мова в п. 5 Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення», до 01.06.2015 не прийнято, а тому ці норми не можуть застосовуватися.

Суд вважає, що заперечення відповідача проти позову повністю спростовується проаналізованими в ході судового розгляду законодавчими актами та доказами та не обґрунтовано мотивами, які заслуговують на увагу суду.

Таким чином, проаналізувавши вищезазначені нормативні акти, а також дослідивши матеріали справи, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню (щодо дати, з якої слід поновити виплату пенсії з 01.06.2015, а не з 01.04.2015).

Вирішуючи питання про судові витрати, суд виходить з приписів ст. 94 КАС України, згідно якої судові витрати, понесені позивачем, підлягають стягненню за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі. За таких обставин, слід стягнути за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, на користь позивача 551 грн. 21 коп. в рахунок повернення сплаченого судового збору.

Керуючись ст.ст. 9, 11, 86, 94, 97, 158-163, 167 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_2 до Управління Пенсійного фонду України в Новопсковському районі Луганської області про визнання дій неправомірними, зобовязання вчинити певні дії, задовольнити частково.

Визнати дії Управління Пенсійного фонду України в Новопсковському районі Луганської області, які полягають у припиненні нарахування та виплати ОСОБА_2 пенсії за віком, призначеної та виплачуваної відповідно до Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» за рахунок коштів Пенсійного фонду України, створених зі страхових внесків, з 01.04.2015 не правомірними.

Зобовязати Управління Пенсійного фонду України в Новопсковському районі Луганської області нарахувати та відновити виплату ОСОБА_2 призначеної пенсії з жовтня 2013 року за віком на підставі Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» з 01 червня 2015 року.

В решті вимог позову відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань з Управління Пенсійного фонду України в Новопсковському районі Луганської області, , на користь ОСОБА_2, інн. НОМЕР_1, судовий збір сплачений за подання позову, у сумі 551 грн. 21 коп.

Постанова набирає законної сили після закінчення десятиденного строку на подання апеляційної скарги, якщо така не була подана.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подачі апеляційної скарги до Донецького апеляційного адміністративного суду через Новопсковський районний суд Луганської області з подачею її копії до апеляційної інстанції у десятиденний строк з дня отримання копії постанови в повному обсязі.

Вступна та резолютивна частини постанови прийняті у нарадчій кімнаті та проголошені у судовому засіданні 03 березня 2016 року.

Повний текст постанови складено 09.03.2016.

Суддя О.С. Стеценко