Справа № 826/22760/15
Суддя: Аблов Є.В.
Дата ухвалення: 2016-02-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

29 лютого 2016 року № 826/22760/15

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі: головуючого судді Аблова Є.В., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Міський комерційний банк» Тимошенка Костянтина Володимировича, про визнання протиправними дій, зобов'язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И В:

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернувся ОСОБА_1 (далі - позивач) з позов до уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Міський комерційний банк» Тимошенка Костянтина Володимировича (далі - відповідач та/або уповноважена особа) та просить суд:

- визнати протиправною бездіяльність уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Міський комерційний банк» Тимошенка Костянтина Володимировича щодо не включення ОСОБА_1 до переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб із визначенням суми, що підлягає відшкодуванню за договором строкового банківського вкладу №2630/085/173893 від 16.04.2014 року, укладеного між ОСОБА_3 та ПАТ «Міський комерційний банк»;

- зобов'язати уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Міський комерційний банк» Тимошенка Костянтина Володимировича включити ОСОБА_1, що зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 до переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб;

- зобов'язати уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Міський комерційний банк» Тимошенка Костянтина Володимировича виплати за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб ОСОБА_1 195 000 (сто дев'яносто п'ять тисяч) грн. 00 коп.;

- зобов'язати уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Міський комерційний банк» Тимошенка Костянтина Володимировича подати до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб додаткову інформацію щодо ОСОБА_1, як владника, який має право на відшкодування коштів за вкладом в ПАТ «Міський комерційний банк» за договором строкового банківського вкладу №2630/08/173893 від 16.04.2014 року, укладеного між ОСОБА_3 та ПАТ «Міський комерційний банк».

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що відповідачем протиправно не включеного його до переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами ПАТ «Міський комерційний банк» за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, у зв'язку з чим останньому не виплачено гарантовану суму коштів у розмірі 195 000, 00 грн., право на які отримано останнім на підставі договору дарування частини грошових коштів від 28.09.2014.

Окрім того, ОСОБА_1 вказує, що ним вчинено всі необхідні дії для належного оформлення свого вкладу, однак з незалежних від нього обставин рахунок на його ім'я відкрито не було.

За таких обставин, позивач вважає, що його права, зокрема, майнові порушено відповідачем, а тому останній звернувся до суду з метою їх захисту.

Відповідач проти позову заперечив зазначивши, що ОСОБА_1 правомірно не включено до переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, оскільки останній не є вкладником в розмінні Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». Поряд з цим, на думку уповноваженої особи, договір дарування частини грошових коштів укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 був вчинений виключно з метою штучного створення обов'язку Фонду гарантування вкладів фізичних осіб щодо відшкодування грошових коштів, що в свою чергу порушує публічний порядок, оскільки спрямований на заволодіння державними коштами.

В судовому засідання 23.02.2016 року судом на підставі ч. 4 ст. 122 КАС України ухвалено про подальший розгляд справи в порядку письмового провадження.

Розглянувши подані матеріали, заслухавши пояснення позивача та його представника, представника відповідача, з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті судом встановлено наступне.

Так, 16.04.2014 року між ПАТ «Міський комерційний банк» (далі - банк) та ОСОБА_3 було укладено договір строкового банківського вкладу №2630/08/173893 «Сонячний Етюд», відповідно до умов якого вкладник розмістив в банку на депозитному рахунку НОМЕР_1 грошові кошти в розмірі 333 413, 99 грн. із відсотковою ставкою за вкладом 25% річних.

16.07.2014 року між банком та ОСОБА_3 укладено додаткову угоду №1 до договору строкового банківського вкладу №2630/08/173893 «Сонячний Етюд».

В подальшому, 12.09.2014 року між ОСОБА_3 (Дарувальник) та ОСОБА_1 (Обдарований) укладено договір дарування частини грошових коштів, що посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Пелех Зоряною Богданівною.

Згідно умов зазначеного вище договору дарування Дарувальник безоплатно зобов'язується передати, а Обдарований зобов'язується прийняти в дар частину грошових коштів в сумі 195 000, 00 грн., які зберігаються на депозитному рахунку НОМЕР_1 відкритому на ім'я Дарувальника у Публічному акціонерному товаристві «Міський комерційний банк».

На підставі постанови Правління Національного банку України від 20.11.2014 року «Про віднесення ПАТ «Міський комерційний банк» до категорії неплатоспроможних», виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 20.11.2014 року №124 «Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ «Міський комерційний банк», згідно з яким 21.11.2014 року запроваджено тимчасову адміністрацію.

Надалі, постановою Національного банку України від 19.03.2015 року №187 постановлено відкликати банківську ліцензію та ліквідувати ПАТ «Міський комерційний банк».

Рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб №64 від 20.03.2015 року розпочато процедуру ліквідації ПАТ «Міський комерційний банк» та призначено Тимошенка Костянтина Володимировича уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Міський комерційний банк» строком на 1 рік з 20.03.2015 року по 19.03.2016 року.

Як зазначає позивач, 20.01.2015 року він звернувся до Директора-розпорядника Фонду гарантування вкладів фізичних осіб із заявою про виплату гарантованої суми відшкодування за вкладом, розміщеним у ПАТ «Міський комерційний банк», однак відповіді на своє звернення не отримав. З огляду на вказане, ОСОБА_1 звернувся до уповноваженої особи із заявою від 18.03.2015 року про надання відповіді на заяву від 20.01.2015 року.

Матеріали адміністративної справи свідчать, що листом вих. №13.4/6409 від 31.03.2015 уповноважена особа повідомила заявника про відсутність правових підстав для включення позивача до переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за рахунок Фонду, оскільки банківський рахунок на ім'я ОСОБА_1 банком не відкривався, а тому останній не є вкладником в розмінні закону.

ОСОБА_1 із зазначеною позицією уповноваженої особи не погоджується, вважає, що права та охоронювані законом інтереси його порушенні, а відтак позов просить задовольнити.

Вирішуючи спір по суті суд виходить з наступного.

Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правові, фінансові та організаційні засади функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, повноваження Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі - Фонд), порядок виплати Фондом відшкодування за вкладами, а також регулюються відносини між Фондом, банками, Національним банком України, визначаються повноваження та функції Фонду щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків встановлені Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» від 23.02.2012 року № 4452-VI (далі - Закон № 4452-VI).

Суд при вирішенні спору керується приписами Закону № 4452-VI у редакції, що діяла на час виникнення спірних правовідносин.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 26 Закону № 4452-VI Фонд гарантує кожному вкладнику банку відшкодування коштів за його вкладом. Фонд відшкодовує кошти в розмірі вкладу, включаючи відсотки, нараховані на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку, але не більше суми граничного розміру відшкодування коштів за вкладами, встановленого на дату прийняття такого рішення, незалежно від кількості вкладів в одному банку. Сума граничного розміру відшкодування коштів за вкладами не може бути меншою 200000 гривень. Адміністративна рада Фонду не має права приймати рішення про зменшення граничної суми відшкодування коштів за вкладами.

При цьому, виконання зобов'язань Фонду перед вкладниками здійснюється Фондом з дотриманням вимог щодо найменших витрат Фонду та збитків для вкладників у спосіб, визначений цим Законом, у тому числі шляхом передачі активів і зобов'язань банку приймаючому банку, продажу банку, створення перехідного банку протягом дії тимчасової адміністрації або виплати відшкодування вкладникам після ухвалення рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідації банку.

Згідно ч. 1 ст. 27 Закону № 4452-VI уповноважена особа Фонду складає перелік вкладників та визначає розрахункові суми відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду відповідно до вимог цього Закону та нормативно-правових актів Фонду станом на день отримання рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку.

Уповноважена особа Фонду протягом трьох днів з дня отримання Фондом рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку формує повний перелік вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду, із визначенням сум, що підлягають відшкодуванню (ч. 2 ст. 27 Закону N 4452-VI).

Водночас, інформація про вкладника в переліку вкладників має забезпечувати його ідентифікацію відповідно до законодавства (ч. 4 ст. 27 Закону N 4452-VI).

Поряд з цим, відповідно до ч. 5 ст. 27 Закону N 4452-VI, протягом шести днів з дня отримання Фондом рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку виконавча дирекція Фонду затверджує реєстр вкладників для здійснення виплат відповідно до наданого уповноваженою особою Фонду переліку вкладників. Фонд публікує оголошення про відшкодування коштів вкладникам у газетах «Урядовий кур'єр» або «Голос України» та на своїй офіційній сторінці в мережі Інтернет не пізніше ніж через сім днів з дня отримання Фондом рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку.

Уповноважена особа Фонду протягом трьох днів з дня отримання Фондом рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію формує перелік вкладників, кошти яких не підлягають відшкодуванню Фондом відповідно до частини четвертої статті 26 цього Закону (ч. 6 ст. 27 Закону N 4452-VI).

З матеріалів адміністративної справи судом встановлено, що у ОСОБА_3 був відкритий строковий депозитний рахунок НОМЕР_1 у ПАТ «Міський комерційний банк».

Як була зазначено судом вище, 12.09.2014 року між ОСОБА_3 (Дарувальник) та ОСОБА_1 (Обдарований) укладено договір дарування частини грошових коштів, відповідно до умов якого, Дарувальник безоплатно зобов'язується передати, а Обдарований зобов'язується прийняти в дар частину грошових коштів в сумі 195 000, 00 грн., які зберігаються на депозитному рахунку НОМЕР_1 відкритому на ім'я Дарувальника у Публічному акціонерному товаристві «Міський комерційний банк».

У клопотанні від 22.02.2016 року позивач вказує, що з моменту внесення грошових коштів вкладник має майнове право вимагати кошти в сумі, що була внесена та нарахованих процентів за депозитним договором. При цьому, законом не заборонено передавати грошові кошти іншим особам, а тому позивач, як вкладник має право на компенсацію від Фонду гарантування вкладів фізичних осіб.

Суд оцінюючи вказані доводи вважає за необхідне звернути увагу на наступне.

Приписами ст. 2 Закону N 4452-VI регламентовано, що вкладник це фізична особа (крім фізичних осіб - суб'єктів підприємницької діяльності), яка уклала або на користь якої укладено договір банківського вкладу (депозиту), банківського рахунку або яка є власником іменного депозитного сертифіката.

Вклад це кошти в готівковій або безготівковій формі у валюті України або в іноземній валюті, які залучені банком від вкладника (або які надійшли для вкладника) на умовах договору банківського вкладу (депозиту), банківського рахунку або шляхом видачі іменного депозитного сертифіката, включаючи нараховані відсотки на такі кошти.

У відповідності до вимог ст. 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» кредитор банку - юридична або фізична особа, яка має документально підтверджені вимоги до боржника щодо його майнових зобов'язань.

Так, матеріалами справи підтверджується, що ані позивачем, ані на користь позивача, не укладались договори банківського вкладу (депозиту) або банківського рахунку, позивачем не вносилися кошти до банку, позивач не є власником іменного депозитного сертифіката. Відомості про позивача як вкладника у банку не ідентифіковані.

За підсумком наведеного, суд дійшов висновку, що в розумінні ст. 2 Закону N 4452-VI позивач не є вкладником ПАТ «Міський комерційний банк» та, відповідно, не має права на відшкодування коштів за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб.

В даному випадку, позивач за умовами договору дарування частини грошових коштів є кредитором по відношенню до Банку, а не вкладником, оскільки не укладав договір банківського вкладу (рахунку), а лише набув право вимоги на кошти за вкладом відповідно до договору дарування від 28.09.2014. Задоволення таких вимог кредиторів банку здійснюється у порядку черговості, визначеної ст. 52 Закону № 4452-VI, за рахунок коштів, одержаних в результаті реалізації і продажу майна банку.

Аналогічну позицію відображено також і в ухвалі Вищого адміністративного суду України від 18.06.2015 (К/800/17460/15).

Разом з цим, суд вважає за необхідне додатково звернути увагу, ОСОБА_3 (Дарувальником) отримано гарантовану суму вкладу за договором строкового вкладу №2630/08/173893 від 16.04.2014 року, а решта сума вкладу заявлено останньою, як кредиторські вимоги, що визнані відповідачем та підлягають погашенню в процедурі ліквідації фінансової установи. Вказані обставини підтверджено ОСОБА_3 у судовому засідання 23.02.2016 року.

Приймаючи до уваги вищевикладене в сукупності, за наслідком перевірки матеріалів справи та оцінки доводів як позивача, так і відповідача судом не встановлено обставин, які б зумовлювали обов'язок уповноваженої особи включити позивача до переліку вкладників, а відтак вимоги позивача про визнання протиправною бездіяльності уповноваженої особи Фонду щодо не включення позивача до переліку вкладників та, відповідно, вимоги про зобов'язання уповноваженої особи подати до Фонду додаткову інформацію про позивача є безпідставними та задоволенню не підлягають.

Позовні вимоги ОСОБА_1 відносно включення до переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів та зобов'язання уповноважену особу виплати за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб 195 000, 00 грн. також не підлягають до задоволення, оскільки відсутні правові підстави для включення останнього до переліку вкладників, які мають право на відшкодування гарантованої суми вкладу. При цьому, слід зауважити, що виплата гарантованої суми вкладів здійснюється Фондом гарантування вкладів фізичних осіб, за наслідком затвердження Загального реєстру вкладників на підставі переліку вкладників та/або додаткової інформації про вкладника наданого уповноваженою особою.

Приписи ст. 70 КАС України встановлюють, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмету доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Докази, одержані з порушенням закону, судом при вирішенні справи не беруться до уваги. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування, крім випадків, коли щодо таких обставин не виникає спору.

В той же час, згідно ч. 1 ст. 9 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 2 ст. 71 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідачі в силу положень статті 71 КАС України спростували покликання позивача.

Позивач в силу положень ч.1 ст.71 КАС України повинен довести ті обставини, на яких ґрунтуються його вимоги, проте всупереч вказаній нормі не довів суду належними доказами наявність обставин, що обґрунтовують його позовні вимоги.

За таких обставин, Окружний адміністративний суд міста Києва, за правилами, встановленими ст.86 Кодексу адміністративного судочинства України, перевіривши наявні у справі докази, вважає заявлені позовні вимоги необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню, а відтак в позові слід відмовити.

Інші доводи позивача не спростовують встановленого вище судом.

Згідно ч. 1 ст. 94 КАС України у випадку якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України (або відповідного місцевого бюджету, якщо іншою стороною був орган місцевого самоврядування, його посадова чи службова особа).

Оскільки, адміністративний позов задоволенню не підлягає, то судові витрати позивачу не відшкодовуються.

Керуючись ст.ст. 71, 86, 94, 158-163 КАС України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

В задоволені позовних вимог ОСОБА_1 відмовити повністю.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подачі в Окружний адміністративний суд міста Києва апеляційної скарги на постанову протягом десяти днів з дня її проголошення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає до Київського апеляційного адміністративного суду.

Якщо апеляційна скарга не була подана у строк, встановлений ст. 186 КАС України, постанова набирає законної сили після закінчення цього строку.

Суддя Є.В. Аблов