Справа № 808/8282/15
Суддя: Татаринов Дмитро Вікторович
Дата ухвалення: 2016-02-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 лютого 2016 року о/об 11 год. 07 хв.Справа № 808/8282/15 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Татаринова Д.В., при секретарі судового засідання Малої Т.Ю., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «КЕЙ - КОЛЕКТ» до Ленінського відділу державної виконавчої служби Запорізького міського управління юстиції, третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_1 про скасування постанови в частині та зобов'язання вчинити певні дії,

за участю:

представника позивача - не прибув;

представника відповідача - ОСОБА_2

(діє на підставі довіреності №2 від 09.09.2015 року);

третьої особи - не прибув

ВСТАНОВИВ:

02 жовтня 2015 року до Запорізького окружного адміністративного суду (далі суд) надійшов адміністративний позов від Товариства з обмеженою відповідальністю «КЕЙ-КОЛЕКТ» (далі - позивач) до Ленінського відділу державної виконавчої служби Запорізького міського управління юстиції (далі - відповідач), третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_1 (далі - третя особа), в якому позивач просить суд:

- скасувати постанову, якою накладено арешт на спірне нерухоме манно, а саме: постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, № 29212884 від 10 листопада 2011 року, видану Ленінським ВДВС Запорізького МУЮ, в частині накладення арешту на нерухоме майно: квартиру, що розташована за адресою: АДРЕСА_1;

- зобов'язати Ленінський ВДВС Запорізького МУЮ, винести постанову про зняття арешту з нерухомого майна - предмета іпотеки, а саме: квартири, що розташована за адресою АДРЕСА_1, що перебуває в іпотеці ТОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ», на підставі Іпотечного договору від 26 жовтня 2007 року.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що постановою відповідача від 10 листопада 2011 року №29212884 накладений арешт на майно, яке є предметом іпотеки за іпотечним договором, яке перебуває в іпотеці ТОВ "КЕЙ-КОЛЕКТ", чим порушено його права як іпотекодержателя щодо переважного права перед іншими особами на задоволення забезпечених іпотекою вимог.

Представник позивача в судове засідання не з'явився, 17 лютого 2016 року від нього на адресу суду надійшло клопотання про розгляд справи без його участі, просив позовні вимоги задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечив, просив відмовити у задоволенні позову у повному обсязі.

Третя особа в судове засідання не з'явилась, про місце, час та дату судового засідання повідомлена належним чином, заперечень, заяв або клопотань від неї на адресу суду не надходило.

Відповідно до статті 160 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) 18 лютого 2016 року проголошено вступну та резолютивну частину постанови та оголошено про час виготовлення постанови у повному обсязі.

Розглянувши матеріали справи суд встановив наступні обставини.

26 жовтня 2007 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком "УкрСиббанк" () (далі - Банк) та ОСОБА_1 (Позичальник) укладено договір про надання споживчого кредиту №0, за умовами якого Банк зобов'язується надати Позичальнику, а Позичальник зобов'язується прийняти, належним чином використовувати і повернути Банку кредит (грошові кошти) в іноземній валюті в сумі 57000,00 доларів США та сплатити проценти, комісії в порядку і на умовах, визначених цим Договором. Вказана сума кредиту дорівнює еквіваленту 287850,00 грн. за курсом Національного банку України на день укладення цього Договору.

Для забезпечення виконання в повному обсязі усіх грошових зобов'язань за кредитним договором від 26 жовтня 2007 року №03 між ОСОБА_1 (іпотекодавець) та Акціонерним комерційним інноваційним банком "УкрСиббанк" (іпотекодержатель) укладено договір іпотеки від 26 жовтня 2007 року №0/3, за умовами якого іпотекодавець передає в іпотеку нерухоме майно - квартиру НОМЕР_1, що знаходиться у будинку АДРЕСА_1, що належить іпотекодавцю на праві приватної власності.

При посвідченні вказаного договору приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу м. Запоріжжя на підставі статті 73 Закону України "Про нотаріат" накладена заборона відчуження зазначеної в договорі квартири НОМЕР_1, що знаходиться у будинку АДРЕСА_1, та належить ОСОБА_1, до припинення чи розірвання договору іпотеки.

12 грудня 2011 року між Публічним акціонерним товариством "УкрСиббанк" () (Клієнт) та ТОВ "КЕЙ-КОЛЕКТ" (Фактор) укладено договір факторингу №1, за умовами якого Клієнт зобов'язується передати у власність Фактору, а Фактор - прийняти права вимоги та в їх оплату надати грошові кошти в розпорядження Клієнта за плату та на умовах, визначених цим договором. Обсяг (сума) прав вимоги станом на дату укладення цього договору визначений у додатку 1 до договору. Одночасно з відступленням прав вимоги до Фактора переходять усі права Клієнта за усіма договорами забезпечення. Передання прав Клієнта за договорами забезпечення, що були посвідчені нотаріально, відбувається на підставі окремого договору, що укладається сторонами одночасно з укладанням цього договору і підлягає нотаріальному посвідченню (підпункти 1.1, 1.2, 1.4, 1.5 пункту 1 договору).

Згідно з випискою з Додатку № 1 до договору факторингу № 1 від 12 грудня 2011 року, ПАТ "УкрСиббанк" передано ТОВ "КЕЙ-КОЛЕКТ" право вимоги за укладеним з ОСОБА_1 договором про надання споживчого кредиту від 26 жовтня 2007 року №03.

12 грудня 2011 року між ПАТ "УкрСиббанк" (Цедент) та ТОВ "КЕЙ-КОЛЕКТ" (Цесіонарій) укладено договір відступлення права вимоги за договорами іпотеки, за умовами якого Цедент передає, а Цесіонарій приймає право вимоги за договорами іпотеки, зазначеними у Додатку 1 до цього договору.

Відповідно до наданої позивачем інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна за адресою: АДРЕСА_1, на зазначене нерухоме майно постановою про арешт майна боржника та заборону його відчуження ВП №29212884 від 10 листопада 2011 року, яка винесена державним виконавцем Ленінського ВДВС Запорізького МУЮ Хохловим К.К., накладено арешт.

Вважаючи неправомірним накладення арешту на майно, яке є предметом іпотеки, позивач звернувся до суду з вимогами про скасування зазначеної постанови в частині накладення арешту на нерухоме майно: квартиру, що розташована за адресою: АДРЕСА_1.

З'ясувавши всі обставини адміністративної справи, які мають юридичне значення для розгляду та вирішення спору по суті, дослідивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Відповідно до статті 1 Закону України "Про виконавче провадження" від 21 квітня 1999 року №606-XIV (далі - Закон № 606-XIV у редакції, чинній на час винесення оскаржуваних постанов), виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (далі - рішення).

Частина 1 статті 3 Закону 606-XIV встановлювала, що примусове виконання рішень здійснюється державною виконавчою службою на підставі виконавчих документів, визначених цим Законом, до яких, зокрема, відповідно до пункту 4 частини 2 цієї ж статті віднесено виконавчий напис нотаріуса.

Частиною 1 статті 7 Закону № 606-XIV передбачалось, що державний виконавець зобов'язаний використовувати надані йому права у точній відповідності із законом і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів громадян і юридичних осіб.

Згідно до частини 2 та 6 статті 22 Закону № 606-XIV, державний виконавець у 3-денний строк з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження. В постанові державний виконавець встановлює строк для добровільного виконання рішення, який не може перевищувати семи днів, а рішень про примусове виселення - п'ятнадцяти днів, та попереджає боржника про примусове виконання рішення після закінчення встановленого строку зі стягненням з нього виконавчого збору і витрат, пов'язаних з провадженням виконавчих дій, передбачених цим Законом. За заявою стягувача, з метою забезпечення виконання рішення про майнові стягнення, державний виконавець постановою про відкриття виконавчого провадження вправі накласти арешт на майно боржника (крім коштів) та оголосити заборону на його відчуження. Одночасно з винесенням такої постанови державний виконавець може провести опис і арешт майна боржника в порядку, визначеному цим Законом.

Особливості звернення стягнення на заставлене майно регулювались статтею 52 Закону, частина 1 якої передбачала, що стягнення на заставлене майно в порядку примусового виконання допускається за виконавчими документами для задоволення вимог стягувача-заставодержателя.

Відповідно до частини 8 статті 52 Закону № 606-XIV, примусове звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється державним виконавцем з урахуванням положень Закону України "Про іпотеку".

Відповідно до наданих суду представником відповідача копій матеріалів виконавчого провадження №29212884, 13 жовтня 2011 року старшим державним виконавцем Ленінського ВДВС Запорізького МУЮ Лукашевич В.В. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №29212884. Вказане виконавче провадження відкрите з виконання виконавчого напису №2107, виданого 08 жовтня 2009 року приватним нотаріусом Любичевським О.О. про звернення стягнення на квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, що належить на праві власності ОСОБА_1 для задоволення вимог стягувача ПАТ «УкрСиббанк» - 467368,74 грн.

Тобто, стягувачем у даному виконавчому провадженні за виконавчим документом є ПАТ "УкрСиббанк", боржником - ОСОБА_1.

26 грудня 2011 року державним виконавцем Ленінського ВДВС Запорізького МУЮ Хохловим К.К. винесено постанову ВП №29212884 про стягнення з боржника виконавчого збору.

25 січня 2012 року державним виконавцем Ленінського ВДВС Запорізького МУЮ Хохловим К.К. винесено постанову ВП №29212884 про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, відповідно до якої накладено арешт на все майно, що належить боржнику ОСОБА_1 у межах суми звернення стягнення 467368,74 грн.

25 січня 2012 року державним виконавцем Ленінського ВДВС Запорізького МУЮ Хохловим К.К. винесено постанову ВП №29212884 про призначення експерта, суб'єкта оціночної діяльності - суб'єкта господарювання для участі у виконавчому провадженні, згідно якої призначено експерта для оцінки нерухомого майна - АДРЕСА_1, що належить на праві власності ОСОБА_1.

13 червня 2012 року державним виконавцем Ленінського ВДВС Запорізького МУЮ Хохловим К.К. винесено постанову ВП №29212884 про повернення виконавчого документа стягувачеві, відповідно до якої стягувач перешкоджає провадженню виконавчих дій та на підставі пункту 4 частини 1 статті 47, статті 50 Закону України "Про виконавче провадження" виконавчий документ повернуто стягувачеві, припинено чинність арешту майна боржника та скасовані інші заходи примусового виконання рішення.

Пункт 4 статті 1 статті 47 Закону № 606-XIV (у редакції, чинній на час винесення зазначеної постанови), встановлював, що виконавчий документ, на підставі якого відкрито виконавче провадження, за яким виконання не здійснювалося або здійснено частково, повертається стягувачу у разі, якщо стягувач перешкоджає провадженню виконавчих дій або не здійснив авансування витрат на організацію та проведення виконавчих дій, авансування яких передбачено цим Законом, незважаючи на попередження державного виконавця про повернення йому виконавчого документа.

При цьому відповідно до положень статті 38 Закону № 606-XIV, наслідком повернення виконавчого документа стягувачеві було припинення чинності арешту майна боржника, скасовування інших здійснених державним виконавцем заходів примусового виконання рішення.

Таким чином, судом встановлено, що стягувачем у виконавчому провадженні ВП №29212884, виступав ПАТ "УкрСиббанк".

Зазначені обставини спростовують доводи позивача про порушення його прав як іпотекодержателя.

При відкритті виконавчого провадження державним виконавцем арешт накладений саме з метою виконання виконавчого напису про майнове стягнення на користь іпотекодержателя, яким було ПАТ "УкрСиббанк", що відповідало положенням статей 22 і 52 Закону України "Про виконавче провадження" (у редакції, чинній на час винесення зазначених постанов), а також узгоджувалось з приписами Закону України "Про іпотеку".

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з частиною 1 статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Частиною 3 статті 2 КАС України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Частиною 1 статті 11 КАС України встановлено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно із частиною 1 статті 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Частиною 2 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Виходячи з заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд оцінивши докази, які є у справі, в їх сукупності дійшов висновку, що відповідачем доведено законність та обґрунтованість своїх дій при винесенні оскаржуваної постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження № 29212884 від 10 листопада 2011 року, докази позивача спростовані, тому з огляду на викладене, суд вважає, що позовні вимоги є недоведеними, необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

До того ж суд звертає увагу, що, під час судового розгляду встановлено, що постановою про повернення виконавчого документа стягувачеві від 13 червня 2012 року №29212884 припинено чинність арешту майна боржника ОСОБА_1 та скасовані інші заходи примусового виконання рішень.

На підставі викладеного, керуючись статтями 2, 7-11, 71, 86, 94, 158, 160-163,167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні адміністративного позову відмовити.

Постанова набирає законної сили відповідно до частини 1 статті 254 КАС України та може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції протягом десяти днів за правилами встановленими статтями 185-186 КАС України.

Постанова буде складено у повному обсязі відповідно до частини 3 статті 160 КАС України, протягом п'яти днів.

Суддя Д.В. Татаринов