Справа № 804/14481/14
Суддя: Олексієнко М.М.
Дата ухвалення: 2016-03-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 березня 2016 року м. Київ К/800/21454/15

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі:

Олексієнка М.М. (доповідач), Швеця В.В., Штульман І.В.,

здійснивши в касаційному порядку попередній розгляд справи за адміністративним позовом приватного підприємства фірми «МГТ» (далі - ПП «МГТ») до управління Пенсійного фонду України в м. Павлограді та Павлоградському районі Дніпропетровської області (далі - УПФ) про визнання дій протиправними і скасування рішення за касаційною скаргою представника позивача на судові рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 23 жовтня 2014 року, Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 21 квітня 2015 року, -

в с т а н о в и л а :

У вересні 2014 року представник ПП «МГТ» звернувся до суду з позовом, у якому просив визнати незаконною та скасувати вимогу УПФ від 4 липня 2014 року №Ю-46 про сплату недоїмки із сплати страхових внесків.

Посилався на те, що підприємством уже був сплачений єдиний внесок за аналогічною вимогою, що призвело до подвійного стягнення коштів.

Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 23 жовтня 2014 року, залишеною без змін Дніпропетровським апеляційним адміністративним судом від 21 квітня 2015 року, в задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі представник позивача, з посиланням на порушення норм матеріального та процесуального права, допущені судами, просить попередні судові рішення скасувати і ухвалити нове про задоволення позову. Вказує на те, що позивач не є платником страхових внесків і заборгованість з їх сплати відсутня.

З'ясувавши обставини справи в межах, передбачених статтею 220 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), колегія суддів приходить до висновку про відмову в задоволенні касаційної скарги з урахуванням наступного.

Як установлено судами попередніх інстанцій, 4 липня 2014 року УПФ винесена вимога №Ю-46 про сплату недоїмки зі сплати страхових внесків. З таким рішенням ПП «МГТ» не погодилося з тих підстав, що підприємство немає боргу із зазначених виплат перед бюджетом.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції, з висновком якого погодився апеляційний суд, виходив з того, що єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування і страхові внески адмініструються окремо, тому сплату єдиного внеску не можна вважати сплатою заборгованості по страхових внескам.

Висновок судів відповідає фактичним обставинам справи та нормам матеріального і процесуального права.

Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати регламентує Закон України від 8 липня 2010 року №2464-VI «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» (далі - Закон №2464-VI). При цьому, чинними залишаються інші соціальні закони, а саме: закони України від 09.07.2003 року № 1058-ІV «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування»; від 18.01.2001 року № 2240-ІІІ «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими похованням»; від 02.03.2000 року № 1533-ІІІ «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття»; від 23.09.1999 року № 1105-ХІV «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності».

Ці закони впливають на порядок нарахування внесків і продовжують визначати порядок отримання дотацій та допомоги від фондів соціального страхування. Таким чином, усі фонди залишають за собою право контролю за своїми коштами.

Облік платників здійснюється шляхом узгодження (інформування) з фондами соціального страхування і внесення відповідних даних до Державного реєстру загальнообов'язкового державного соціального страхування. Відповідно до частини першої статті 4 Закону №2464-VI платниками є:

роботодавці-юридичні особи незалежно від форм власності та господарювання, які використовують працю фізичних осіб на умовах контракту або на інших умовах, передбачених законодавством;

фізичні особи-підприємці, які використовують працю найманих осіб на умовах трудового договору (контракту);

фізичні особи, які забезпечують себе роботою самостійно;

фізичні особи-підприємці, які обрали спрощену систему оподаткування, та члени сімей цих осіб, які беруть участь у провадженні ними підприємницької діяльності тощо.

Обліком платників єдиного внеску, забезпеченням збору та веденням обліку страхових коштів, контролем за повнотою та своєчасністю їх сплати, веденням Державного реєстру загальнообов'язкового державного соціального страхування займається Міністерство доходів і зборів України. Єдиний соціальний внесок сплачується саме на його рахунки та розподіляється серед фондів соціального страхування.

Відповідно до абзацу третього частини восьмої статті 9 Закону №2464-VI платники єдиного внеску, зазначені у пункті 4 частини першої статті 4 цього Закону, зобов'язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний рік, до 10 лютого наступного року, крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування, які сплачують єдиний внесок, нарахований за календарний квартал, до 20 числа місяця, що настає за кварталом, за який сплачується єдиний внесок.

За наявності у платника єдиного внеску одночасно із зобов'язаннями зі сплати єдиного внеску зобов'язань із сплати податків, інших обов'язкових платежів, передбачених законом, або зобов'язань перед іншими кредиторами зобов'язання зі сплати єдиного внеску виконуються в першу чергу і мають пріоритет перед усіма іншими зобов'язаннями, крім зобов'язань з виплати заробітної плати (доходу).

За правилами частини третьої статті 8 Закону №2464-VI кошти, що надходять від сплати єдиного внеску та застосування фінансових санкцій відповідно до цього Закону, не можуть зараховуватися до Державного бюджету України, бюджетів інших рівнів та використовуватися на цілі, не передбачені законодавством про загальнообов'язкове державне соціальне страхування.

Згідно з частиною п'ятою статті 9 Закону №2464-VI сплата єдиного внеску здійснюється у національній валюті шляхом внесення відповідних сум єдиного внеску на рахунки органів доходів і зборів, відкриті в центральному органі виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, для його зарахування, крім єдиного внеску, який сплачується в іноземній валюті розташованими за межами України підприємствами, установами, організаціями (у тому числі міжнародними) за працюючих у них громадян України та громадянами України, які працюють або постійно проживають за межами України, відповідно до договорів про добровільну участь у системі загальнообов'язкового державного соціального страхування (далі - договір про добровільну участь).

Таким чином ці кошти зараховуються на спеціальні рахунки органів доходів і зборів. Натомість страхові внески зараховуються до бюджету Пенсійного фонду.

Тому сплата ПП «МГТ» єдиного внеску не може бути врахована в рахунок погашення заборгованості по страховим внескам.

Доводи касаційної скарги висновок судів попередніх інстанцій не спростовують.

На підставі наведеного, керуючись статтями 220, 220-1, 224, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу приватного підприємства фірми «МГТ» відхилити, а постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 23 жовтня 2014 року та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 21 квітня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає, проте може бути переглянута Верховним Судом України з підстав, у строки та в порядку, встановленими статтями 237, 238, 239-1 Кодексу адміністративного судочинства України.

Судді: М.М. Олексієнко

В.В. Швець

І.В. Штульман