Справа № 807/719/15
Суддя: Рейті С.І.
Дата ухвалення: 2016-02-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАКАРПАТСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 лютого 2016 рокум. Ужгород№ 807/719/15

Закарпатський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого - судді Рейті С.І.

при секретарі судового засідання Шмідзен І.Ю.

за участю представників

позивача: адвокат Бількін О.С.

третьої особи 1: адвокат Субота М.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_3 до реєстратора комунального підприємства Ужгородської міської ради Закарпатської області "Бюро технічної інвентаризації м. Ужгорода", комунального підприємства Ужгородської міської ради Закарпатської області "Бюро технічної інвентаризації м. Ужгород", треті особи - ОСОБА_4, ОСОБА_5, про визнання протиправним та скасування рішення; -

ВСТАНОВИВ:

У відповідності до ч. 3 ст. 160 Кодексу адміністративного судочинства України в судовому засіданні 29 лютого 2016 року проголошено вступну та резолютивну частини Постанови. Постанова в повному обсязі складена 09 березня 2016 року.

ОСОБА_3 (далі - позивач, ОСОБА_3) звернулася до Закарпатського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до реєстратора комунального підприємства Ужгородської міської ради Закарпатської області "Бюро технічної інвентаризації м. Ужгорода" Німенка Артема Сергійовича (хвалою суду від 7 жовтня 2015 року (протокольно, внесено до журналу судового засідання) замінено первинного відповідача - реєстратора Комунального підприємства Ужгородської міської ради Закарпатської області "Бюро технічної інвентаризації м. Ужгорода" Німенко Артема Сергійовича на відповідача - реєстратора Комунального підприємства Ужгородської міської ради Закарпатської області "Бюро технічної інвентаризації м. Ужгорода", далі - відповідач 1, реєстратор), комунального підприємства Ужгородської міської ради Закарпатської області "Бюро технічної інвентаризації м. Ужгород" (далі - відповідач 2, КП "БТІ м. Ужгород"), яким, з урахуванням змінених позовних вимог просить визнати неправомірним та скасувати запис про державну реєстрацію права користування приміщення горища площею 98,0 кв.м. погоджені з ТОВ "Підзамок" та включенні до договору найму, за власниками квартири АДРЕСА_2.

Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що позивач є власником квартири АДРЕСА_1. Позивачем з'ясовано, що у користуванні квартири АДРЕСА_2 є приміщенні підвалу та горища площею 98,0 кв. м. Реєстрація права користування приміщення горища за власниками квартири АДРЕСА_2 здійснена без згоди інших співвласників квартир буд. № 18, в тому числі і позивача. Відтак, при здійсненні державної реєстрації прав на нерухоме майно реєстратор діяв без урахування усіх обставин та всупереч вимогам Закону України „Про приватизацію державного житлового фонду".

В судовому засіданні представник позивача змінені позовні вимоги підтримав та просив суд задовольнити позовні вимоги у повному обсязі, визнавши неправомірним та скасувавши запис про державну реєстрацію права користування приміщенням горища, площею 98,0 м.кв.

Відповідач-1 письмове заперечення проти позову з належними доказами не подав, в судове засідання не з'явився хоча повідомлявся належним чином про відкриття провадження у справі, про дату, час та місце проведення судових засідань, відтак, судом вжито достатніх заходів щодо належного повідомлення відповідача про відкриття провадження, про дату, час і місце судового розгляду даної адміністративної справи, та у відповідності до ч. 4 ст. 128 КАС України, справа розглянута за відсутності представника відповідача 1, на підставі наявних в матеріалах справи доказів.

Відповідач -2 письмове заперечення проти позову з належними доказами не подав, свого представника в судові засідання не направляв, однак надав суду клопотання, яким просить розглянути справу за його відсутності, в зв'язку з чим та у відповідності до ч. 4 ст. 128 КАС України, справа розглянута за відсутності представника відповідача 2, на підставі наявних в матеріалах справи доказів.

Ухвалою суду від 27 жовтня 2015 року залучено до участі у справі в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - ОСОБА_7 (ухвалою суду від 10 грудня 2015 року (протокольно, журнал судового засідання) замінено вибувшу третю особу на її правонаступника - ОСОБА_4 (далі - третя особа 1, ОСОБА_4) та ОСОБА_5 (далі - третя особа 2, ОСОБА_5).

Третя особа 1 надала суду письмові заперечення, згідно яких проти позову заперечує та просить суд відмовити в його задоволенні, посилаючись на те, що згідно із витягом з реєстру прав власності від 12.01.2005 року згідно з описом об'єкта зазначено, що у користуванні квартири № 2 в є приміщення підвалу площею 7.1 м. кв. та горища площею 98 м. кв. згідно із свідоцтвом про право на спадщину за законом від 02.08.2005 року ОСОБА_4 отримала у спадок Ѕ частину квартири, що знаходиться у АДРЕСА_2. яка складається з двох кімнат, та у користуванні квартири № 2в є приміщення підвалу площею 7.1 кв. м. та горища площею 98 м. кв. Відтак, право на користування вказаними приміщеннями набуто правомірно.

В судовому засіданні представник третьої особи 1 проти задоволення позову заперечив з мотивів, наведених у письмових запереченнях, просить відмовити у задоволенні позову.

Третя особа 2 в судове засідання не з'явився хоча повідомлявся належним чином про дату, час та місце проведення розгляду справи, відтак, у відповідності до ст. 122 КАС України, справу розглянуто за відсутності представника третьої особи, на підставі наявних в матеріалах справи доказів.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників позивача та третьої особи 1, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку про задоволення адміністративного позову, виходячи з наступного:

Судом встановлено, що 09 грудня 2002 року на підставі рішення Виконавчого комітету Ужгородської міської ради Закарпатської області № 361 від 28.11.2002 року був укладений договір найму жилого приміщення в будинках місцевих рад між ОСОБА_7 та Товариством з обмеженою відповідальністю "Підзамок". Так, вказаним договором ОСОБА_7 передано в користування квартиру АДРЕСА_2.

Відповідно до п. 7 акту здачі і приймання квартири, кімнати від 09.12.2002 року до вказаного договору найму в користування гр. ОСОБА_7 було передано приміщення горища.

Згідно листа Виконавчого комітету Ужгородської міської ради від 21.08.2015 року № 1851/03-18 в червні 2003 року було проведено упорядкування нумерації квартир в будинку, в результаті чого квартирі АДРЕСА_2 присвоєно № 2в.

24 жовтня 2003 року, з посиланням на рішення Виконавчого комітету Ужгородської міської ради Закарпатської області № 361 від 28.11.2002 року, було укладено договір найму житлового приміщення по АДРЕСА_2.

Згідно п. 7 акту здачі і приймання квартири ОСОБА_7 у користування передано горище площею 98 кв.м.

Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про право власності № 275 від 05.11.2003 року, громадянами ОСОБА_7 та ОСОБА_5 набуто у спільну сумісну власність квартиру АДРЕСА_2.

Згідно витягу про реєстрацію права власності на нерухому майно № 6184414 у даних щодо опису об'єкта зазначено, що у користуванні квартири № 2в є приміщення підвалу площею 7.1 кв. м. та горища площею 98.0 кв.м. погоджені з ТОВ "Підзамок" та включені до договору найму.

Згідно із свідоцтвом право на спадщину за законом від 02.08.2005 року частину квартири, що знаходиться за адресою АДРЕСА_2 та яка складається з 2-х кімнат та у користуванні квартири № 2в є приміщення підвалу площею 7.1 м.кв. та горища площею 98 м.кв отримала у спадок ОСОБА_4 (дружина ОСОБА_7).

Відповідно до ст. 61 Житлового кодексу Української РСР (далі - ЖК УРСР) користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення.

Договір найму жилого приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду укладається в письмовій формі на підставі ордера на жиле приміщення між наймодавцем - житлово-експлуатаційною організацією (а в разі її відсутності - відповідним підприємством, установою, організацією) і наймачем - громадянином, на ім'я якого видано ордер.

Відповідно до ст.65-1 ЖК УРСР наймачі жилих приміщень у будинках державного чи громадського житлового фонду можуть за згодою всіх повнолітніх членів сім'ї, які проживають разом з ними, придбати займані ними приміщення у власність на підставах, передбачених чинним

Скориставшись правом, передбаченим статтею 65-1 ЖК УРСР громадянами ОСОБА_7 та ОСОБА_5 було набуто у спільну сумісну власність квартиру АДРЕСА_2.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду" приватизація державного житлового фонду - це відчуження квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках, призначених для проживання сімей та одиноких осіб, кімнат у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів, та належних до них господарських споруд і приміщень (підвалів, сараїв і т.ін.) державного житлового фонду на користь громадян України.

Відповідно до ч. 1 ст. 7 Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду" Закону України " за громадянами, які не виявили бажання приватизувати займане ними житло, зберігається чинний порядок одержання і користування житлом на умовах найму.

Відповідно до ч. 1 статті 781 Цивільного кодексу України договір найму припиняється у разі смерті фізичної особи - наймача, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 02.08.2005 року ОСОБА_7 помер ІНФОРМАЦІЯ_1. Відтак, на момент державної реєстрації права власності на квартиру у грудні 2004 року за померлим ОСОБА_7 договір найму був припинений.

Відповідно до ч.2 ст. 10 Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду" власники квартир багатоквартирних будинків та житлових приміщень у гуртожитку є співвласниками допоміжних приміщень у будинку чи гуртожитку, технічного обладнання, елементів зовнішнього благоустрою і зобов'язані брати участь у загальних витратах, пов'язаних з утриманням будинку і прибудинкової території відповідно до своєї частки у майні будинку чи гуртожитках. Допоміжні приміщення (кладовки, сараї і т. ін.) передаються у власність квартиронаймачів безоплатно і окремо приватизації не підлягають.

Відповідно до ч. 2 ст. 382 Цивільного кодексу України власникам квартири у дво- або багатоквартирному житловому будинку належать на праві спільної сумісної власності приміщення загального користування, опорні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання за межами або всередині квартири, яке обслуговує більше однієї квартири, а також споруди, будівлі, які призначені для забезпечення потреб усіх власників квартир, а також власників нежитлових приміщень, які розташовані у житловому будинку.

Крім того, в рішенні від 02.03.2004 року № 4-рп/2004 у справі за конституційним зверненням громадян про офіційне тлумачення положень пункту 2 статті 10 Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду" та за конституційним поданням 60 народних депутатів України про офіційне тлумачення положень статей 1, 10 цього Закону Конституційний Суд України зазначив, що допоміжні приміщення (підвали, сараї, кладовки, горища, колясочні і т. ін.) передаються безоплатно у спільну власність громадян одночасно з приватизацією ними квартир (кімнат у квартирах) багатоквартирних будинків. Підтвердження права власності на допоміжні приміщення не потребує здійснення додаткових дій, зокрема створення об'єднання співвласників багатоквартирного будинку, вступу до нього. Власник (власники) неприватизованих квартир багатоквартирного будинку є співвласником (співвласниками) допоміжних приміщень нарівні з власниками приватизованих квартир. Питання щодо згоди співвласників допоміжних приміщень на надбудову поверхів, улаштування мансард у багатоквартирних будинках, на вчинення інших дій стосовно допоміжних приміщень (оренда тощо) вирішується відповідно до законів України, які визначають правовий режим власності.

Питання реалізації права спільної сумісної власності регулюється, зокрема, статтею 369 Цивільного Кодексу України, а саме, співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпорядження майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників.

Відповідно до ст.321 Цивільного кодексу України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Отже, власники квартир багатоквартирного будинку, набуваючи права власності на квартири, автоматично стають співвласниками допоміжних приміщень і приміщень загального користування багатоквартирного будинку.

Відтак, аналізуючи вищенаведені законодавчі норми суд приходить до висновку, що горища житлових будинків відносяться до допоміжних приміщень багатоквартирного будинку, призначені для забезпечення експлуатації будинку та побутового обслуговування мешканців будинку, передаються у власність квартиронаймачів безоплатно і окремо приватизації не підлягають, тобто, на законодавчому рівні встановлено, що горища будинків відносяться до допоміжних приміщень і не підлягають окремо приватизації.

З огляду на встановлені вище обставини та досліджені докази, суд дійшов висновку, що у відповідача були відсутні правові підстави для здійснення державної реєстрації права користування нежитловим приміщенням, а саме горищем за ОСОБА_7

Відносини пов'язані з державною реєстрацією речових прав на нерухоме майно всіх форм власності, їх обмежень та правочинів щодо нерухомості регулюються Законом України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень".

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень" (в редакції чинній на час проведення державної реєстрації) державна реєстрація речових прав на нерухоме майно (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обмежень, що супроводжується внесенням даних до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обмежень.

Відповідно до ч.1 ст. 3 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень" (в редакції чинній на час проведення державної реєстрації) речові права на нерухоме майно, їх обмеження та правочини щодо нерухомого майна підлягають обов'язковій державній реєстрації в порядку, встановленому цим Законом.

Відповідно до ч. 1 ст.4 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень" (в редакції чинній на час проведення державної реєстрації) обов'язковій державній реєстрації підлягають речові права на нерухоме майно, що знаходиться на території України, фізичних та юридичних осіб, держави, територіальних громад, іноземців та осіб без громадянства, іноземних юридичних осіб, міжнародних організацій, іноземних держав, а саме: 1) право власності на нерухоме майно; 2) речові права на чуже нерухоме майно: а) право володіння; б) право користування (сервітут); в) право постійного користування земельною ділянкою; г) право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис); ґ) право забудови земельної ділянки (суперфіцій); д) право користування нерухомим майном строком більш як один рік. Законом можуть бути встановлені інші речові права на чуже нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації згідно з цим Законом; 3) обмеження речових прав.

Відповідно до ч. 2 ст. 8 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень" державний реєстратор прав у межах своїх повноважень, зокрема здійснює державну реєстрацію прав власності, інших речових прав на нерухомість, їх обмежень, правочинів щодо нерухомого майна або відмовляє в такій реєстрації; встановлює відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законів та інших нормативно-правових актів, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на об'єкт нерухомого майна, наявності інших підстав для державної реєстрації прав або відмови в такій реєстрації.

Відповідно до ч.1 с. 24 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень" у державній реєстрації права може бути відмовлено в разі, якщо: заявлене право не підлягає державній реєстрації відповідно до цього Закону; нерухоме майно або більша за площею його частина перебуває в іншому реєстраційному (кадастровому) окрузі; із заявою про державну реєстрацію звернулася особа, яка відповідно до цього Закону не може бути суб'єктом права власності на даний об'єкт нерухомого майна або представником такого суб'єкта; подані документи не відповідають вимогам, установленим цим Законом та іншими нормативно-правовими актами, або не дають змоги установити відповідність заявлених прав документам, що їх посвідчують; заяву про державну реєстрацію права власності відповідно до правочину про відчуження нерухомого майна було подано після державної реєстрації обмежень, вчинених щодо цього майна; заявлене право власності або інше речове право вже зареєстроване.

Отже, з аналізу наведених норм законодавства вбачається, що приймаючи рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень державний реєстратор зобов'язаний ретельно перевірити документи, які подаються для державної реєстрації прав та їх обтяжень та встановити факт відсутності підстав для відмови в державній реєстрації прав та їх обтяжень.

Оскільки, горище є допоміжним приміщенням, а власниками допоміжних приміщень є співвласники багатоквартирного будинку, яким квартири в цьому будинку належать на праві власності, суд приходить переконання, що державним реєстратором Комунального підприємства Ужгородської міської ради Закарпатської області "Бюро технічної інвентаризації м. Ужгорода" не було дотримано порядку проведення державної реєстрації прав та їх обмежень.

Відповідно до п. 1 Тимчасового положення про порядок державної реєстрації права власності та інших речових прав на нерухоме майно, затвердженого наказом Міністерства юстиції України № 7/5 від 07.02.2002 року державна реєстрація права користування (найму, оренди) будівлею або іншими капітальними спорудами, їх окремими частинами проводилась реєстраторами бюро технічної інвентаризації, створеними до набрання чинності Законом України від 11.02.2010 № 1878-VI "Про внесення змін до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень" та інших законодавчих актів України" та підключеними до Реєстру прав власності на нерухоме майно.

Відповідно до п. 41 Порядку ведення Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, затвердженого Постановою КМУ № 1141 від 26.10.2011 року державний реєстратор вносить записи до Державного реєстру прав про скасування державної реєстрації прав у разі скасування на підставі рішення суду рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав та їх обтяжень.

У разі скасування на підставі рішення суду державної реєстрації прав, проведеної до 1 січня 2013 р. відповідно до законодавства, що діяло на момент такої реєстрації, записів про державну реєстрацію прав, що містяться в інформаційних системах, документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав до 1 січня 2013 р., за відсутності державної реєстрації таких прав у Державному реєстрі прав державний реєстратор переносить до Державного реєстру прав записи про державну реєстрацію прав, що містяться в інформаційних системах, та вносить запис про скасування державної реєстрації прав.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Разом з тим, відповідачем не доведено та матеріалами справи спростовано правомірність державної реєстрації права користування горищем. Відтак, позов слід задовольнити в повному обсязі, визнавши протиправним та скасувавши запис до Державного реєстру прав на квартиру АДРЕСА_2 в частині користування горищем площею 98,0 кв.м.

Судом відхиляються доводи представника третьої особи 2 щодо не підсудності даної справи суду адміністративної юрисдикції та розгляду даної справи в порядку цивільного судочинства, виходячи з наступного.

Відповідно до п.1 ч.2 ст. 17 КАС України, юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

Згідно п.1.2 Тимчасового положення про порядок державної реєстрації права власності та інших речових прав на нерухоме майно, затвердженого наказом Міністерства юстиції України №7/5 від 07.02.2002 року, державна реєстрація прав - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення права власності та інших речових прав на нерухоме майно, а також права власності на об'єкти незавершеного будівництва шляхом внесення відповідного запису до Реєстру прав власності на нерухоме майно.

Відповідно до п.1 Наказу Міністерства юстиції України №7/5 від 07.02.2002 року, до 1 січня 2012 року державна реєстрація права користування (найму, оренди) будівлею або іншими капітальними спорудами, їх окремими частинами проводилась реєстраторами бюро технічної інвентаризації, створеними до набрання чинності Законом України від 11.02.2010 N 1878-VI "Про внесення змін до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень" та інших законодавчих актів України" та підключеними до Реєстру прав власності на нерухоме майно.

Згідно ч. 1 ст. 94 КАС України, якщо судове рішення ухвалено на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати з державного (місцевого) бюджету, та такими є витрати ОСОБА_3 зі сплати судового збору у розмірі 73,08 грн. (згідно квитанції № 11773172 від 15.04.2015 року) та дана суму підлягає стягненню з бюджету на користь позивача.

Керуючись ст.. ст.. 2, 17, 53, 71, 137, 160, 163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Позов ОСОБА_3 до реєстратора комунального підприємства Ужгородської міської ради Закарпатської області "Бюро технічної інвентаризації м. Ужгорода", комунального підприємства Ужгородської міської ради Закарпатської області "Бюро технічної інвентаризації м. Ужгород", треті особи - ОСОБА_4, ОСОБА_5, про визнання протиправним та скасування рішення - задовольнити.

2. Визнати протиправним та скасувати запис до Державного реєстру прав на квартиру АДРЕСА_2 в частині - "У користуванні квартири № 2 В є приміщення … горища площею 98,0 кв.м.".

3. Стягнути з Комунального підприємства "Бюро технічної інвентаризації м. Ужгорода" (Закарпатська область, м. Ужгород, пл. Поштова, 3 код 34888247) на користь ОСОБА_3 (АДРЕСА_3) витрати зі сплати судового збору у сумі 73,08 грн. (сімдесят три гривні вісім копійок).

4. Постанова набирає законної сили в порядку, встановленому ст.. 254 КАС України, та може бути оскаржена до Львівського апеляційного адміністративного суду через Закарпатський окружний адміністративний суд в порядку та строки, встановлені ст. 186 КАС України. Апеляційна скарга подається протягом 10 днів з дня постанови, а в разі складення постанови у повному обсязі відповідно до ст. 160 КАС України - протягом десяти днів з дня отримання (копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції).

Суддя С.І. Рейті