Справа № 289/915/15-а
Суддя: Черняхович Ірина Едуардівна
Дата ухвалення: 2016-02-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 лютого 2016 року м.Житомир справа № 289/915/15-а

категорія 6.3

Житомирський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Черняхович І.Е.,

секретар судового засідання Господарчук І.В.,

за участю: позивача ОСОБА_1, представника позивача ОСОБА_2,

представника відповідача Шутка І.В.

представника третьої особи без самостійних вимог на стороні відповідача

ОСОБА_4 - ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Реєстраційної служби Державної реєстрації речових прав на нерухоме майно Радомишльського районного управління юстиції, третьої особи без самостійних вимог на стороні відповідача - ОСОБА_4 про визнання незаконним рішення та скасування реєстрації права власності,

встановив:

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Реєстраційної служби Державної реєстрації Речових прав на нерухоме майно Радомишльського районного управління юстиції про визнання незаконними рішення та скасування реєстрації права власності. В обґрунтування позову зазначає, що є власником 1/2 частини будинку, який знаходиться за адресою АДРЕСА_1, та земельної ділянки, власником іншої 1/2 частини будинку є ОСОБА_6 (батько позивача). 10 травня 2015 року позивачу стало відомо, що Реєстраційною службою Державної реєстрації речових прав на нерухоме майно Радомишльського районного управління юстиції було зареєстровано право власності на 1/2 частини зазначеного будинку за ОСОБА_4 (братом позивача), що на думку позивача є грубим порушенням норм чинного законодавства, так як будинок та земельна ділянка є власністю ОСОБА_1 та її батька ОСОБА_6. Позивач звернулась до відповідача з заявою про скасування державної реєстрації, проте їй було відмовлено, у зв'язку з чим позивач звернулась до суду.

Позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримала, просила суд позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив суд позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Представник відповідача у судовому засідання проти позову заперечив з підстав, викладених у письмовому заперечені. Пояснив, що діяв в межах діючого законодавства та реєстрація була проведено на підставі наданих документів ОСОБА_6

Представник третьої особи у судовому засіданні проти задоволення позову заперечував. Пояснив, що ОСОБА_6 є власником спірного будинку, тому зареєстрував належне йому майно.

Розглянувши надані сторонами матеріали, заслухавши пояснення представників сторін та представника третьої особи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення у справі, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з огляду на наступне.

Встановлено, що 26 серпня 2003 року ОСОБА_7 подарувала ОСОБА_1 (дочці) та ОСОБА_6 (чоловіку) в рівних частинах кожному належний їй на праві особистої власності житловий будинок та земельну ділянку, які знаходяться за адресою АДРЕСА_1 (а.с. 11).

Позивач 26 вересня 2003 року в БТІ Радомишльського району зареєструвала своє право власності, що підтверджується копією витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно (а.с. 35). ОСОБА_6 своє право власності зареєстрував 16 серпня 2013 року, що підтверджується копію витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (а.с. 20).

Проте, в травні 2015 року позивачу стало відомо, що 10 лютого 2015 року реєстраційною службою Державної реєстрації прав на нерухоме майно Радомишльського районного управління юстиції на підставі дублікату договору дарування зареєстровано право власності на 1/2 частини будинку за адресою АДРЕСА_1 - за ОСОБА_4 ( братом позивача) (а.с. 108).

Як вбачається з матеріалів справи, 29 квітня 2009 року ОСОБА_4 приватним нотаріусом Радомишльського районного нотаріального округу Житомирської області Ліпііним М.О. був виданий дублікат договору дарування замість втраченого. Судом безспірно встановлено невідповідність дати укладення договору та дати вчинення нотаріальної дії, а саме: на титульній сторінці договору зазначена дата 29 серпня 2003 року, а на зворотному - 26 серпня 2003 року (а.с. 22).

Оскільки сторонами визнається факт не відповідності дублікату договору дарування оригіналу зазначеного договору, суд вважає за можливим застосувати частину 3 статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України, відповідно до якої обставини, які визнаються сторонами, можуть не доказуватися перед судом, якщо проти цього не заперечують сторони і в суду не виникає сумніву щодо достовірності цих обставин та добровільності їх визнання.

10 лютого 2015 року ОСОБА_4 звернувся до державного реєстратора реєстраційної служби Державної реєстрації прав на нерухоме майно Радомишльського районного управління юстиції для проведення реєстрації права власності на підставі вищевказаного дубліката договору дарування. В цей же день державним реєстратором прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень № 19234367, відповідно до якого проведено державну реєстрацію права власності на житловий будинок за адресою АДРЕСА_1, розмір частки: 1/2 - за ОСОБА_4

Суд вважає, що вказане рішення прийнято всупереч нормам чинного законодавства, враховуючи наступне.

Спірні правовідносини регулюються Законом України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" ( далі - Закон) та Порядком державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженим Постановою КМУ № 1127 від 25.12.2015 (далі - Порядок).

Нормами частини 1 статті 10 Закону, передбачено, що державний реєстратор, зокрема встановлює відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства.

Крім того, статтею 22 Закону передбачено, що документи, що подаються для державної реєстрації прав, повинні відповідати вимогам, встановленим цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Не розглядаються документи з підчищеннями або дописками, закресленими словами та іншими не обумовленими в них виправленнями, заповнені олівцем, з пошкодженнями, що не дають змоги однозначно тлумачити їх зміст, а також оформлені з порушенням вимог законодавства.

Частиною 15 Порядку визначено, що під час розгляду заяви і документів, що додаються до неї, державний реєстратор встановлює відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно, їх обтяженнями, зокрема щодо:

1) обов'язкового дотримання письмової форми правочину та його нотаріального посвідчення (у встановлених законом випадках);

2) повноважень заявника;

3) відомостей про нерухоме майно, речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, наявних у Державному реєстрі прав та поданих документах;

4) наявності обтяжень прав на нерухоме майно, зареєстрованих відповідно до закону;

5) наявності факту виконання умов правочину, з якими закон та/або договір (угода) пов'язує можливість проведення державної реєстрації виникнення, переходу, припинення прав на нерухоме майно або обтяження таких прав.

Судом безспірно встановлено, що ОСОБА_4 подав державному реєстратору в якості правовстановлюючого документу дублікат договору дарування (а.с. 100-101). Проте, всупереч ч. 1 с. 10 Закону, державний реєстратор не звернув уваги на той факт, що дата укладання договору дарування, вказана на титульній сторінці дубліката, не відповідає даті, зазначеній на звороті. Відтак, дублікат договору дарування не відповідає оригіналу.

Приписами пункту 3 частини 3 статті 10 Закону передбачено, що під час проведення державної реєстрації прав, що виникли в установленому законодавством порядку до 1 січня 2013 року, запитує від органів влади, підприємств, установ та організацій, які відповідно до законодавства проводили оформлення та/або реєстрацію прав, інформацію (довідки, копії документів тощо), необхідну для такої реєстрації, у разі відсутності доступу до відповідних інформаційних систем, документів та/або у разі, якщо відповідні документи не були подані заявником.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що державний реєстратор як суб'єкт владних повноважень, з метою недопущення порушення прав вже зареєстрованих власників, повинен запитувати інформацію про наявність або відсутність зареєстрованих договорів у органів, що здійснювали таку реєстрацію до 01 січня 2013 року. Державному реєстратору слід було звернутись до органів державної влади, які відповідно до чинного законодавства проводили оформлення права власності, з запитом про наявність вже зареєстрованих прав власників на спірний будинок, а також перевірити відповідність дублікату договору дарування - оригіналу. Проте, державним реєстратором таких дій вчинено не було, що і не заперечувалось відповідачем.

Частиною 8 статті 18 Закону встановлено, що у разі якщо під час розгляду заяви про державну реєстрацію прав на нерухоме майно державним реєстратором встановлено наявність зареєстрованих у Державному реєстрі прав інших заяв про державну реєстрацію прав на це саме майно, заяви розглядаються в порядку черговості їх надходження.

Наступна заява розглядається тільки після прийняття державним реєстратором рішення про державну реєстрацію прав або про відмову в такій реєстрації щодо заяви, зареєстрованої в Державному реєстрі прав раніше.

Черговість розгляду заяв щодо одного об'єкта нерухомого майна застосовується як під час розгляду заяв про державну реєстрацію права власності та інших речових прав, так і під час розгляду заяв про державну реєстрацію обтяжень таких прав.

За таких обставин, суд вважає, що відповідач під час прийняття рішень про державну реєстрацію прав та їх обтяжень здійснив повторну реєстрацію права власності на житловий будинок, що є недопустимим, оскільки зумовлює ситуацію, коли на один будинок зареєстровано право власності за трьома власниками по 1/2 частини кожному.

У відповідності до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі ч. 1 ст. 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що рішення Реєстраційної служби Радомишльського районного управління юстиції Житомирської області про державну реєстрацію прав та їх обтяжень № 19234367 від 10 лютого 2015 року необхідно скасувати.

Водночас, суд не вбачає підстав для задоволенні позовних вимог в частині зобов'язання внести запис про скасування державної реєстрації права власності на 1/2 частину будинку та земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 за ОСОБА_4, з огляду на наступне.

У статті 26 Закону № 1952-IV закріплено, що записи до Державного реєстру прав вносяться на підставі прийнятого рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень. У разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав.

Оскільки, судовим рішенням скасовуються рішення Реєстраційної служби Радомишльського районного управління юстиції Житомирської області про державну реєстрацію прав та їх обтяжень № 19234367 від 10 лютого 2015 року, суд вважає, що у даному випадку вказані обставини тягнуть за собою автоматичне внесення відповідних записів до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, а тому у суду відсутні підстави додатково зобов'язувати відповідача вчиняти дії по внесенні відповідних записів.

Керуючись статтями 158 - 163, 254 Кодексу адміністративного судочинства України суд,

постановив:

Позов задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень № 19234367 від 10 лютого 2015 року.

В решті позовних вимог - відмовити.

Постанова набирає законної сили у строк та у порядку, що визначені статтею 254 Кодексу адміністративного судочинства України, і може бути оскаржена до Житомирського апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції у порядку, визначеному статтею 186 Кодексу адміністративного судочинства України, шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя І.Е.Черняхович

Повний текст постанови виготовлено: 04 березня 2016 р.