Справа № 2а-4627/12/1370
Суддя: Кравцов О.В.
Дата ухвалення: 2016-02-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"18" лютого 2016 р. м. Київ К/800/50852/14

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:

головуючого Кравцова О.В.,

суддів Єрьоміна А.В.,

Цуркана М.І.,

розглянувши у порядку письмового провадження касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Анна» на постанову Львівського окружного адміністративного суду від 2 жовтня 2012 року та постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 9 вересня 2014 року у справі за позовом Самбірсько-Дрогобицької Єпархії УКГЦ до Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у Львівській області, третя особа Товариство з обмеженою відповідальністю «Анна», про визнання протиправними рішень, -

ВСТАНОВИВ:

В травні 2012 року Самбірсько-Дрогобицька Єпархія УКГЦ (надалі також - позивач) звернулась до суду із позовом до Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у Львівській області (надалі - відповідач, Інспекція), третя особа Товариство з обмеженою відповідальністю «Анна» (надалі - Товариство, третя особа), в якому просила скасувати:

дозвіл від 3 березня 2010 року №3/3-10 на виконання будівельних робіт Товариством з реконструкції нежитлового приміщення під офісні приміщення на вул. Гончарській, 11 в м. Дрогобичі Львівської області (надалі - Дозвіл);

декларацію Товариства щодо готовності реконструйованого об'єкта до експлуатації від 24 листопада 2011 року № ЛВ7 (надалі - Декларація).

Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 2 жовтня 2012 року позовні вимоги задоволено.

Постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 9 вересня 2014 року рішення першої інстанції змінено. Другий абзац резолютивної частини постанови викладено в наступній редакції: «Визнати протиправним та скасувати дозвіл на виконання будівельних робіт Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у Львівській області від 3 березня 2010 року № 3/3-10».

В решті постанову Львівського окружного адміністративного суду від 2 жовтня 2012 року залишено без змін.

Не погоджуючись із рішенням судів попередніх інстанцій, Товариство звернулось до Вищого адміністративного суду України із касаційною скаргою, в якій просило рішення судів першої та апеляційної інстанцій скасувати, справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Також Товариством були надіслані додаткові пояснення до касаційної скарги, в яких просило судові рішення у незмінній частині скасувати, а провадження у справі закрити.

Відповідно до частини першої статті 218 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі - КАС України) особа, яка подала касаційну скаргу, має право доповнити чи змінити її протягом строку на касаційне оскарження, обґрунтувавши необхідність таких змін чи доповнень.

Однак, дані пояснення суд не приймає до уваги, оскільки вони були надані суду після закінчення двадцятиденного строку, встановленого для касаційного оскарження судових рішень.

Заслухавши доповідь судді, обговоривши доводи касаційної скарги, перевіривши матеріали справи та рішення, що приймалися під час її розгляду, колегія суддів вважає, що касаційна скарга підлягає задоволенню.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що 21 серпня 2008 року рішенням виконавчого комітету Дрогобицької міської ради №265 «Про надання дозволу громадянам та організаціям міста на реконструкцію приміщень та об'єктів, внесення змін в рішення», надано дозвіл Товариству на проектування та реконструкцію існуючого нежитлового приміщення загальною площею 51,5 кв.м. на вул.Гончарській, 11 у м. Дрогобичі під офісні приміщення.

3 березня 2010 року Інспекцією видано Товариству дозвіл на виконання вищезазначених будівельних робіт.

24 листопада 2011 року відповідачем зареєстровано Декларацію про готовність об'єкта ІІ категорії складності, а саме реконструйованого нежитлового приміщення під офісні приміщення по вул.Гончарській, 11 в м. Дрогобичі Львівської області, до експлуатації (надалі - Декларація).

Не погодившись із такими рішеннями Інспекції, позивач звернувся до суду. На думку позивача, Дозвіл було прийнято з грубим порушенням норм чинного законодавства, оскільки об'єкт реконструкції знаходиться в охоронній зоні пам'ятки місцевого значення, а Товариством не отримано погодження проектної документації у компетентних органів.

Задовольняючи позовні вимоги, суди першої та апеляційної інстанцій прийшли до висновку, що Дозвіл та Декларація є протиправними та підлягають скасуванню, оскільки об'єкт реконструкції знаходиться в охоронній зоні пам'ятки місцевого значення; проект реконструкції зазначеного об'єкту розроблений підприємством, в якого відсутня ліцензія на проектування на пам'ятках місцевого значення; не отримано погодження проектної документації в органі культури та спадщини Львівської обласної державної адміністрації.

Колегія суддів не погоджується із даним висновком з огляду на наступне.

Правові та організаційні основи планування, забудови та іншого використання територій і спрямування на забезпечення сталого розвитку населених пунктів з урахуванням громадських і приватних інтересів визначав, на момент надання Дозволу, Закон України від 20 квітня 2000 року № 1699-III «Про планування і забудову територій» (надалі - Закон № 1699-III).

Згідно із статтею 29 Закону №1699-III (в редакції від 15 жовтня 2009 року, що була чинною на момент виникнення спірних відносин) дозвіл на виконання будівельних робіт - документ, що засвідчує право замовника та підрядника на виконання підготовчих (якщо підготовчі роботи не були виконані раніше відповідно до дозволу на виконання підготовчих робіт) і будівельних робіт, підключення об'єкта будівництва до інженерних мереж та споруд.

Дозвіл на виконання будівельних робіт надається інспекціями державного архітектурно-будівельного контролю.

Замовник та підрядник для одержання дозволу на виконання будівельних робіт подають до відповідної інспекції державного архітектурно-будівельного контролю письмову заяву, до якої додаються, зокрема документи від замовника будівництва:

- документ, що засвідчує право власності чи користування земельною ділянкою, або договір суперфіцію;

- проектна документація на будівництво, погоджена та затверджена в порядку, визначеному законодавством;

- відомості про здійснення авторського і технічного нагляду;

- копія документа, що посвідчує право власності на будинок чи споруду, або письмової згоди його власника на проведення зазначених робіт (у разі здійснення реконструкції, реставрації, капітального ремонту об'єктів містобудування);

- фінансова звітність, що складається відповідно до статті 11 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», та копія ліцензії на здійснення діяльності з надання фінансових послуг, засвідчена в установленому законом порядку (у разі здійснення будівництва, що передбачає пряме або опосередковане залучення фінансових активів від фізичних осіб).

Отже, проектна документація на будівництво, погоджена та затверджена в порядку, визначеному законодавством, є одним із документів, необхідних для одержання дозволу на виконання будівельних робіт.

Статтею 28 Закону №1699-III проектна документація на будівництво об'єктів містобудування розробляється згідно з вихідними даними на проектування з дотриманням вимог державних стандартів, норм і правил, регіональних і місцевих правил забудови та затверджується замовником в установленому законом порядку.

Згідно зі статтею 24 Закону №1805-ІІІ забороняється змінювати призначення пам'ятки, її частин та елементів, робити написи, позначки на ній, на її території та в її охоронній зоні без дозволу відповідного органу охорони культурної спадщини.

Відповідно до статті 32 Закону №1805-ІІІ передбачено, що на охоронюваних археологічних територіях, у межах зон охорони пам'яток, історичних ареалів населених місць, занесених до Списку історичних населених місць України, забороняються містобудівні, архітектурні чи ландшафтні перетворення, будівельні, меліоративні, шляхові, земляні роботи без дозволу відповідного органу охорони культурної спадщини.

Частиною другою статті 26 Закону №1805-ІІІ встановлено, що консервація, реставрація, реабілітація, музеєфікація, ремонт, пристосування пам'яток місцевого значення здійснюються за наявності письмового дозволу органу охорони культурної спадщини Ради міністрів Автономної Республіки Крим, органів охорони культурної спадщини обласних, Київської та Севастопольської міських державних адміністрацій відповідно до їхньої компетенції, на підставі погодженої з ними науково-проектної документації.

Згідно з положеннями статті 29 Закону №1699-III підставами для відмови у наданні дозволу на виконання будівельних робіт є:

- неподання документів, необхідних для прийняття рішення про надання такого дозволу;

- невідповідність поданих документів вимогам законодавства;

- виявлення недостовірних відомостей у поданих документах.

Суди попередніх інстанцій, посилаючись на рішення виконавчого комітету Львівської обласної ради народних депутатів від 21 травня 1991 року №280 «Про взяття під охорону держави споруд Львівської області, що мають наукову, історичну, художню та містобудівельну цінність» вказали, що проектна документація Товариства не відповідала вимогам законодавства. Отже, дана обставина виключала можливість надання Товариству Дозволу, оскільки будинок по вул. Гончарській, 11 у м. Дрогобич є пам'яткою архітектури місцевого значення ХІХ ст., яка включена у Державний реєстр культурного надбання за охоронним №1819-М.

Проте, з матеріалів справи вбачається, що нежитлове приміщення, яке було реконструйоване Товариством, відповідно до інвентаризаційної справи будинку № 11 на вул. Гончарівській в м. Дрогобичі збудоване в 1975 році і є прибудовою (А-1) до вищезазначеного будинку.

Даній обставині суди не надали належної правової оцінки, встановивши статус об'єкта реконструкції як пам'ятки архітектури, однак ця обставина не підтверджується матеріалами справи.

За таких обставин, судами не досліджено всі докази та неповно встановлено обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Наведені порушення норм процесуального права судами першої та апеляційної інстанцій унеможливлюють постановлення законного та обґрунтованого рішення в даній справі, оскільки без їх виправлення неможливо повно, всебічно та об'єктивно дати оцінку спірному рішенню відповідача.

Суд касаційної інстанції не має повноважень виправити допущені судами порушення норм процесуального права.

Згідно з частиною другою статті 227 КАС України підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, які унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до частини першої статті 220 КАС України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі і не може досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні, та вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

За таких обставин, постанова Львівського окружного адміністративного суду від 2 жовтня 2012 року та постанова Львівського апеляційного адміністративного суду від 9 вересня 2014 року підлягають скасуванню з направленням справи до суду першої інстанції на новий розгляд.

Під час нового розгляду справи суду необхідно врахувати викладене, повно і всебічно з'ясувати і перевірити всі фактичні обставини справи, об'єктивно оцінити докази, що мають значення для справи, і в залежності від встановленого, правильно визначити норми матеріального та процесуального права, що підлягають застосуванню до спірних правовідносин, та прийняти обґрунтоване і законне судове рішення.

Керуючись статтями 220, 222, 223, 227, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Анна» задовольнити.

Постанову Львівського окружного адміністративного суду від 2 жовтня 2012 року та постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 9 вересня 2014 року - скасувати.

Справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії сторонам у справі та оскарженню не підлягає.

Заява про перегляд судового рішення в адміністративній справі Верховним Судом України може бути подана з підстав, в порядку та у строки, що встановлені статтями 236-238 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя Кравцов О.В.

Судді Єрьомін А.В.

Цуркан М.І.