Справа № 803/990/15-а
Суддя: Глушко Ігор Володимирович
Дата ухвалення: 2016-03-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 березня 2016 р. Справа № 876/7062/15

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді: Глушка І.В.

суддів: Большакової О.О., Макарика В.Я.

за участю секретаря судового засідання: Омеляновської Л.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Луцької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Волинській області на постанову Волинського окружного адміністративного суду від 08.06.2015 р. по справі за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Луцької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Волинській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,-

встановив:

15.05.2015 року позивач - Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (далі - ФОП ОСОБА_1) звернувся до суду із позовом до відповідача - Луцької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Волинській області (далі - Луцька ОДПІ ГУ ДФС у Волинській області) про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення № від 06.04.2015 року.

Позовні вимоги мотивовані тим, що Луцькою ОДПІ ГУ ДФС у Волинській області з 23.02.2015 року по 16.03.2015 року проведено документальну планову виїзну перевірку ФОП ОСОБА_1 щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків і зборів за період з 01.01.2012 року по 31.12.2014 року, дотримання законодавства щодо укладання трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками, правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, виконання вимог валютного та іншого законодавства. За результатами перевірки був складений акт №906/17-01/НОМЕР_1 від 23.03.2015 року. На підставі акта перевірки відповідачем було винесене податкове повідомлення - рішення від 06.04.2015 року №, яким збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість на суму 108 312 грн. та штрафні (фінансові санкції) на суму 54 156 грн. (всього 162 468 грн.) за порушення п.198.3 та п.198.6 ст.198 Податкового кодексу України.

З такими твердженнями відповідача ФОП ОСОБА_1 не згідний, вважає необґрунтованими висновки податкового органу, викладені в акті перевірки зокрема про заниження ПДВ, що підлягає сплаті до бюджету в сумі 108 312 грн., оскільки інспектор Луцької ОДПІ при проведенні перевірки вийшов за межі наданих йому повноважень та здійснив перевірку зокрема щодо нарахування та сплати податку на додану вартість, проведення якої заборонено Законом України від 28.12.2014 №71-VІІІ "Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи" (далі - Закон №71-VІІІ від 28.12.2014 року), відтак просить визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення, винесене Луцькою ОДПІ № від 06.04.2015 року.

Постановою Волинського окружного адміністративного суду від 08.06.2015 р. позов задоволено.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що пунктом 3 розділу ІІ Прикінцевих положень Закону №71-VІІІ від 28.12.2014 року визначено наступне: установити, що у 2015 та 2016 роках перевірки підприємств, установ та організацій, фізичних осіб-підприємців з обсягом доходу до 20 мільйонів гривень за попередній календарний рік контролюючими органами здійснюються виключно з дозволу Кабінету Міністрів України, за заявкою суб'єкта господарювання щодо його перевірки, згідно з рішенням суду або згідно з вимогами Кримінального процесуального кодексу України.

Оскільки виходячи із досліджених в судовому засіданні обставин та наявних письмових доказів вбачається, що наведені вище підстави проведення перевірок контролюючими органами не знайшли свого підтвердження в даному випадку, суд першої інстанції дійшов висновку про необґрунтованість проведення документальної планової виїзної перевірки щодо ФОП ОСОБА_1 та про неправомірність винесення відповідачем податкового повідомлення-рішення № від 06.04.2015 року.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, відповідач - Луцька об'єднана державна податкової інспекція Головного управління ДФС у Волинській області оскаржив його в апеляційному порядку. Вважає, що оскаржувана постанова прийнята з неповним з'ясуванням обставин, що мають значення для справи, з помилковим застосуванням норм матеріального права, порушенням норм процесуального права та підлягає скасуванню з підстав, викладених у апеляційній скарзі. Просить скасувати оскаржувану постанову та прийняти нову, якою відмовити у задоволенні позовних вимог.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт зазначає, що позовні вимоги ФОП ОСОБА_1 стосуються не спростування законності прийнятого податкового повідомлення-рішення, а законності проведення відповідної перевірки з огляду на внесені Законом №71-VІІІ від 28.12.2014 року зміни до Податкового кодексу України.

Апелянт наголошує на тому, що наказ про проведення документальної планової виїзної перевірки від 05.02.2015р. № 221 позивачем не оскаржувався, а тому у межах даної адміністративної справи взагалі некоректно досліджувати незаконність проведення перевірки та обставин, що встановлені у акті за результатами такої.

Стосовно підстав проведення документальної планової виїзної перевірки позивача як платника податків апелянт звертає увагу на те, що пунктом 3 розділу ІІ "Прикінцевих положень" Закону №71-VІІІ від 28.12.2014 року встановлено, що зазначене обмеження щодо проведення такої не поширюється з 1 січня 2015 року на перевірки суб`єктів господарювання, що ввозять на митну територію України та/або виробляють та/або реалізують підакцизні товари, на перевірки дотримання норм законодавства з питань наявності ліцензій, повноти нарахування та сплати податку на доходи фізичних осіб, єдиного соціального внеску, відшкодування податку на додану вартість. Відтак з метою спростування чи підтвердження факту ввезення на митну територію України підакцизних товарів, питання правильності обчислення, повноти і своєчасності сплати податку на додану вартість охоплено перевіркою.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу апелянта слід залишити без задоволення, а оскаржувану постанову - без змін, з наступних підстав.

Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що на підставі наказу №221 від 05.02.2015 року про проведення перевірки, плану-графіка проведення документальних планових перевірок суб'єктів господарювання на І квартал 2015 року та направлення від 23.02.2015 року №000253 Луцькою ОДПІ з 23.02.2015 року по 16.03.2015 року проведено документальну планову виїзну перевірку ФОП ОСОБА_1 щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків і зборів за період з 01.01.2012 року по 31.12.2014 року, дотримання законодавства щодо укладання трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками, правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, виконання вимог валютного та іншого законодавства.

Копію наказу №221 від 05.02.2015 року про проведення документальної планової перевірки ФОП ОСОБА_1 вручено 05.02.2015 року, направлення №000253 від 23.02.2015 року про проведення документальної планової перевірки пред'явлено 23.02.2015 року останньому під підпис перед початком проведення перевірки. Також в цих документах зазначено, що буде проводитись перевірка дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства.

За результатами перевірки був складений акт №906/17-01/НОМЕР_1 від 23.03.2015 року. Перевіркою встановлені порушення, зокрема п.198.3, п.198.6 ст.198 ПК України - заниження ПДВ, що підлягає сплаті до бюджету в сумі 108 312 грн., а саме за квітень 2012 року на 52 749 грн. та травень 2012 року на 55 563 грн.

На підставі вищевказаного акту перевірки Луцькою ОДПІ винесене податкове повідомлення-рішення № від 06.04.2015 року, яким збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість на суму 108 312 грн. та штрафні (фінансові санкції) на суму 54 156 грн., всього на 162 468 грн.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами у справі, колегія суддів виходить з наступного.

Статтею 75 Податкового кодексу України передбачено, що контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

Відповідно до підпункту 75.1.2 пункту 75.1 статті 75 Податкового кодексу України документальною перевіркою вважається перевірка, предметом якої є своєчасність, достовірність, повнота нарахування та сплати усіх передбачених цим Кодексом податків та зборів, а також дотримання валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами) та яка проводиться на підставі податкових декларацій (розрахунків), фінансової, статистичної та іншої звітності, регістрів податкового та бухгалтерського обліку, ведення яких передбачено законом, первинних документів, які використовуються в бухгалтерському та податковому обліку і пов'язані з нарахуванням і сплатою податків та зборів, виконанням вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також отриманих в установленому законодавством порядку контролюючим органом документів та податкової інформації, у тому числі за результатами перевірок інших платників податків.

Згідно п. 77.1 ст. 77 Податкового кодексу України документальна планова перевірка повинна бути передбачена у плані-графіку проведення планових документальних перевірок та проводиться відповідно до нього.

Відповідно до п. 77.2 ст. 77 Податкового кодексу України до плану-графіка проведення документальних планових перевірок відбираються платники податків, які мають ризик щодо несплати податків та зборів, невиконання іншого законодавства, контроль за яким покладено на контролюючі органи.

Періодичність проведення документальних планових перевірок платників податків визначається залежно від ступеня ризику в діяльності таких платників податків, який поділяється на високий, середній та незначний.

Пунктом 77.4 статті 77 Податкового кодексу України визначено, що про проведення документальної планової перевірки керівником контролюючого органу приймається рішення, яке оформлюється наказом.

Право на проведення документальної планової перевірки платника податків надається лише у випадку, коли йому не пізніше ніж за 10 календарних днів до дня проведення зазначеної перевірки вручено під розписку або надіслано рекомендованим листом з повідомленням про вручення копію наказу про проведення документальної планової перевірки та письмове повідомлення із зазначенням дати початку проведення такої перевірки.

Виходячи із вищенаведених законодавчих положень слідує, що на законодавчому рівні визначено право відповідача на проведення планових виїзних перевірок, призначення яких здійснюється за наявності затвердженого плану-графіку шляхом винесення відповідного наказу.

В даному випадку, копію наказу №221 від 05.02.2015 року про проведення документальної планової перевірки вручено ФОП ОСОБА_1 05.02.2015 року, направлення №000253 від 23.02.2015 року про проведення документальної планової перевірки пред'явлено 23.02.2015 року позивачу під підпис перед початком проведення перевірки та в цих документах зазначено, що буде проводитись перевірка дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства.

В той же час, суд звертає увагу на те, що відповідно до п.п.20.1.4 п. 20.1 ст. 20 Податкового кодексу України контролюючі органи мають право проводити відповідно до законодавства перевірки і звірки платників податків (крім Національного банку України).

Так, пунктом 3 розділу ІІ Прикінцевих положень Закону України від 28.12.2014 №71-VІІІ "Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи" визначено наступне: установити, що у 2015 та 2016 роках перевірки підприємств, установ та організацій, фізичних осіб-підприємців з обсягом доходу до 20 мільйонів гривень за попередній календарний рік контролюючими органами здійснюються виключно з дозволу Кабінету Міністрів України, за заявкою суб'єкта господарювання щодо його перевірки, згідно з рішенням суду або згідно з вимогами Кримінального процесуального кодексу України.

Зазначене обмеження не поширюється:

- з 1 січня 2015 року на перевірки суб'єктів господарювання, що ввозять на митну територію України та/або виробляють та/або реалізують підакцизні товари, на перевірки дотримання норм законодавства з питань наявності ліцензій, повноти нарахування та сплати податку на доходи фізичних осіб, єдиного соціального внеску, відшкодування податку на додану вартість;

- з 1 липня 2015 року на перевірки платників єдиного податку другої і третьої (фізичні особи - підприємці) груп, крім тих, які здійснюють діяльність на ринках, продаж товарів у дрібнороздрібній торговельній мережі через засоби пересувної мережі, за винятком платників єдиного податку, визначених пунктом 27 підрозділу 10 розділу ХХ "Перехідні положення" Податкового кодексу України, з питань дотримання порядку застосування реєстраторів розрахункових операцій.

Таким чином, з вищенаведених норм Закону слідує, що обмеження стосовно проведення перевірок (в частині їх проведення виключно з дозволу Кабінету Міністрів України, за заявкою суб'єкта господарювання, згідно з рішенням суду або згідно з вимогами Кримінального процесуального кодексу України) стосуються лише підприємств, з обсягом доходу до 20 мільйонів гривень за попередній рік. Підприємства, у яких обсяг доходів перевищує 20 мільйонів гривень за попередній рік, не підпадають під ці обмеження. Відтак, визначальним у даному випадку є обсяг доходів за попередній рік.

Як зазначено позивачем в позовній заяві та не заперечується відповідачем, обсяг доходу ФОП ОСОБА_1 не досягав 20 млн. грн. в жодному році його діяльності протягом 2012-2015 років.

Додатково колегія суддів звертає увагу на те, що відповідно до пункту 8 розділу ІІІ Прикінцевих положень Закону України від 28.12.2014 №76-VIII "Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України" перевірки підприємств, установ та організацій, фізичних осіб-підприємців контролюючими органами (крім Державної фіскальної служби України та Державної фінансової інспекції України) здійснюються протягом січня - червня 2015 року виключно з дозволу Кабінету Міністрів України або за заявкою суб'єкта господарювання щодо його перевірки.

Судами встановлено, що позивач жодних заяв до Луцької ОДПІ ГУ ДФС у Волинській області щодо проведення перевірки не подавав.

Крім цього, відсутнє також підтвердження надання дозволу Кабінетом Міністрів України Луцькій ОДПІ ГУ ДФС у Волинській області на проведення планової виїзної документальної перевірки ФОП ОСОБА_1 в частині нарахування та сплати ПДВ.

Разом із цим, матеріали справи не містять доказів того, що зазначена перевірка, зокрема щодо ПДВ, проводилась згідно рішення суду або у відповідності до вимог Кримінального процесуального кодексу України.

Попри це, за результатом проведеної перевірки контролюючим органом також встановлено порушення ФОП ОСОБА_1 повноти нарахування та сплати податку на доходи фізичних осіб, єдиного соціального внеску, не відображення виплати заробітної плати та за результатом перевірки винесенні податкові повідомлення-рішення, які позивачем не оскаржуються, оскільки відповідно до діючого законодавства інспекція має право на проведення перевірки щодо таких видів податків.

В судовому засіданні суду першої інстанції, а також у поданій апеляційній скарзі представник відповідача наголосив, що інспекція мала право на проведення планової виїзної документальної перевірки позивача, в тому числі і по ПДВ, оскільки згідно аналізу задекларованих показників у поданих деклараціях з податку на додану вартість, підприємцем задекларовано ПДВ сплачене митним органам за квітень 2012 року в сумі 52 749 грн. та травень 2012 року в сумі 55 563 грн., тому інспекцією з цього приводу проводилась перевірка щодо факту ввезення підакцизних товарів. Так як підприємцем не було надано підтверджуючих документів з цього приводу, тому податковим органом було прийнято оскаржуване податкове повідомлення-рішення.

Представник позивача в судовому засіданні суду першої інстанції підтвердив, що дійсно ФОП ОСОБА_1 подавались декларації з ПДВ за квітень та травень 2012 року про сплату митним органам вищевказаних сум, однак зазначив, що за цей період він ніяких підакцизних товарів не придбавав і не реалізовував, ці суми ставились до податкового кредиту за здійснення перевезень вантажів для інших суб'єктів господарювання, як з-за кордону, так і по Україні, оскільки основний вид діяльності позивача - здійснення вантажоперевезень. При цьому зазначив, що оскільки інспекція не мала права проводити перевірку по ПДВ, яка була заборонена внесеними змінами до податкового законодавства і підприємцем декларація про відшкодування ПДВ не подавалась, тому з цього приводу при перевірці підтверджуючі документи не подавались.

З цього приводу колегія суддів зазначає, що відповідно до пункту 3 розділу ІІ Прикінцевих положень Закону №71-VІІІ заборона проведення у 2015 та 2016 роках перевірок підприємств, установ та організацій, фізичних осіб-підприємців з обсягом доходу до 20 мільйонів гривень за попередній календарний рік не поширюється з 1 січня 2015 року, зокрема, на відшкодування податку на додану вартість. Проте, як встановлено судом, ФОП ОСОБА_1 не заявляв до відшкодування ПДВ за вказані періоди. Як уже зазначалось, основним видом економічної діяльності ФОП ОСОБА_1 є вантажний автомобільний транспорт і він здійснює вантажні автомобільні перевезення по Україні та закордоном. При поданні вказаних декларацій з ПДВ за квітень, травень 2012 року позивачем зазначалась сплата ПДВ митним органам при здійсненні своєї господарської діяльності, а саме - при перевезенні вантажів для інших юридичних та фізичних осіб. Попри це, жодних підакцизних товарів, при здійсненні своєї господарської діяльності, він не придбавав і не реалізовував.

Крім того, як встановлено судом, позивач не декларував до відшкодування податок на додану вартість за квітень 2012 року в сумі 52 749 грн. та травень 2012 року в сумі 55 563 грн., як це зазначено в акті перевірки.

Дані суми були відображені в 17 рядку Декларації з ПДВ за 2012 рік - віднесено до податкового кредиту, а не до відшкодування. Зазначені суми податку на додану вартість позивачем не ставились до відшкодування та, відповідно, не відшкодовувались. Тому, підстав для перевірки повноти нарахування та сплати ПДВ у контролюючого органу не було. Відтак, донарахування грошових зобов'язань з ПДВ та застосування штрафних санкцій контролюючим органом відносно ФОП ОСОБА_1 є помилковим.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов до вірного висновку, що в Луцької ОДПІ ГУ ДФС у Волинській області не було правових обставин перевіряти нарахування та сплату ПДВ, а також здійснювати донарахування ПДВ чи застосовувати штрафні санкції, як і права вимагати будь-які первинні документи щодо формування податку на додану вартість.

Відповідно до ч. 3 ст. 7 Закону України "Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності" у посвідченні (направленні) на проведення заходу державного нагляду (контролю), щодо нарахування та сплати ПДВ, обов'язково повинна бути зазначена, серед іншого, підстава для здійснення заходу.

В даному випадку, в наказі відповідача №221 від 05.02.2015 року підставою для перевірки вказано п.77.1, п.77.4 ст.77 ПК України, де визначено лише право податкового органу на проведення планової перевірки, а не підстави для її проведення. Крім того, підстави для проведення планової перевірки не зазначені в жодному з документів, які було надано платнику.

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що перед початком проведення перевірки інспектор повідомив платника податків, що буде перевіряти нарахування та сплату виключно єдиного соціального внеску та податку на доходи фізичних осіб, право перевірки яких дозволено Законом та не заборонено мораторієм. Тому позивачем допущено перевіряючого до проведення такої перевірки, проте інспектор вийшов за межі наданих йому повноважень та здійснив перевірку в тому числі щодо нарахування та сплати податку на додану вартість, а перевірку в цій частині заборонено Законом №71-VIII від 28.12.2014 року.

Крім цього, суд не бере до уваги посилання апелянта на те, що наказ про проведення документальної планової виїзної перевірки від 05.02.2015р. № 221 позивачем не оскаржувався, а тому у межах даної адміністративної справи взагалі некоректно досліджувати незаконність проведення перевірки та обставин, що встановлені у акті за результатами такої, оскільки наведеними вище нормами Закону України від 28.12.2014 №71-VІІІ "Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи", Закону України від 28.12.2014 №76-VIII "Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України" та Податкового кодексу України, з дотриманням балансу публічних і приватних інтересів, встановлені умови та порядок проведення перевірок підприємств, установ та організацій, фізичних осіб-підприємців у 2015-2016 роках, відповідно до яких забороняється проведення перевірки по податку на додану вартість, крім відшкодування ПДВ, яке платником податків не заявлялось. Таким чином, невиконання контролюючим органом вимог діючого законодавства призвело до протиправних дій по проведенню перевірки в цій частині та винесення податкового повідомлення-рішення за її результатом.

За таких обставин, беручи до уваги досліджені в судовому засіданні обставини та наявні письмові докази в їх сукупності, колегія суддів поділяє висновок суду першої інстанції щодо порушення контролюючим органом порядку призначення та проведення документальної планової виїзної перевірки ФОП ОСОБА_1 в частині нарахування та сплати податку на додану вартість та, як наслідок, протиправності винесеного за наслідками такої перевірки податкового повідомлення-рішення № від 06.04.2015 року.

Відповідно до частини першої статті 159 Кодексу адміністративного судочинства України, судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим.

Суд першої інстанції повністю виконав вказані вимоги процесуального закону, оскільки до спірних правовідносин вірно застосував норми матеріального та процесуального права, що призвело до ухвалення законного рішення, яке скасуванню не підлягає.

Керуючись ч.3 ст.160 КАС України, ст.ст. 195, 196, 198, 200, 205, 206, 254 КАС України, суд -

ухвалив:

Апеляційну скаргу Луцької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Волинській області залишити без задоволення, а постанову Волинського окружного адміністративного суду від 08.06.2015 р. по справі № 803/990/15-a - без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання ухвалою законної сили, а у разі складення ухвали в повному обсязі відповідно до ст. 160 КАС України - з дня складення ухвали в повному обсязі.

Головуючий суддя І.В. Глушко

Судді О.О. Большакова

В.Я. Макарик

Ухвала складена в повному обсязі 09.03.2016 року.