Справа № 826/20912/15
Суддя: Шурко О.І.
Дата ухвалення: 2016-03-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

Іменем України

03 березня 2016 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого Шурка О.І.,

суддів Василенка Я.М., Степанюка А.Г.,

при секретарі Дуденкові О.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у Дніпровському районі Головного управління ДФС у місті Києві на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 18 січня 2016 року у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальності «Ромза» до Державної податкової інспекції у Дніпровському районі Головного управління ДФС у місті Києві про визнання протиправними дій, скасування рішення, зобов'язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И В :

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 18 січня 2016 року адміністративний позов задоволено частково.

Не погоджуючись з таким судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить апеляційну інстанцію скасувати незаконну, на його думку, постанову суду першої інстанції та постановити нову про відмову в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Апелянт посилається на незаконність, необ'єктивність та необґрунтованість оскаржуваного рішення, невідповідність висновків суду дійсним обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права, що є на його переконання підставою для скасування судового рішення.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як вірно встановлено судом першої інстанції, 20 травня 2015 позивач засобами електронного зв'язку подав до ДПІ у Дніпровському районі ГУ ДФС у м. Києві податкову декларацію з податку на додану вартість за квітень 2015. Разом із декларацію позивач подав Додаток 1 до податкової декларації з податку на додану вартість (розрахунок коригування сум податку на додану вартість до податкової декларації з податку на додану вартість) та Додаток 5 до податкової декларації (розшифровки податкових зобов'язань та податкового кредиту в розрізі контрагентів).

Відповідно до квитанції № 2 від 20.05.2015 зазначено наступне: «Документ доставлено до ДПІ у Дніпровському районі ГУ ДФС у м. Києві. Прийнято пакет».

20 липня 2015 позивач засобами електронного зв'язку подав до ДПІ у Дніпровському районі ГУ ДФС у м. Києві податкову декларацію з податку на додану вартість за червень 2015. Разом із декларацію позивач подав Додаток 1 до податкової декларації з податку на додану вартість (розрахунок коригування сум податку на додану вартість до податкової декларації з податку на додану вартість) та Додаток 5 до податкової декларації (розшифровки податкових зобов'язань та податкового кредиту в розрізі контрагентів).

Відповідно до квитанції № 2 від 20.07.2015 зазначено наступне: «Документ доставлено до ДПІ у Дніпровському районі ГУ ДФС у м. Києві. Прийнято пакет».

Однак, в подальшому, на адресу позивача Державною податковою інспекцією у Дніпровському районі ГУ ДФС у м. Києві направлено лист № 16760/10/26-53-11-02-08 від 21.07.2015. В даному листі зазначено, що надіслана позивачем податкова декларація з податку на додану вартість за податковий період червень 2015 не визнана як податковий звіт, тому що вона не відповідає вимогам діючого законодавства - підписана керівною особою, яка не причетна до створення та ведення фінансово-господарської діяльності підприємства.

Жодних повідомлень стосовно не визнання/не прийняття податкової декларації з ПДВ за квітень 2015 на адресу позивача, як свідчать матеріали справи, не надходило.

Натомість, 20.08.2015 відповідачем складено акт камеральної перевірки № 6778/26-53-15-01/38648610, згідно якого встановлено неподання позивачем податкової звітності з ПДВ за квітень, червень 2015.

Крім того, на адресу позивача відповідачем направлено повідомлення № 16770/10/26-53-11-02-08 від 21.07.2015 про розірвання договору, яким до відома позивача доведено , що у зв'язку з істотними порушеннями умов договору, зобов'язання сторін, визначені договором про визнання електронних документів, припиняються.

Не погоджуючись із вказаними рішеннями та діями податкового органу, позивач звернувся до суду із даним адміністративним позовом, в якому просив суд визнати такі дії протиправними.

Колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції щодо часткового задоволення позовних вимог, з огляду на наступне.

Так, в силу положень п.п. 16.1.3, п. 16.1, ст. 16 ПК України платники податків зобов'язані подавати до контролюючих органів у порядку, встановленому податковим та митним законодавством, декларації, звітність та інші документи, пов'язані з обчисленням і сплатою податків та зборів.

Таким чином, своєчасне подання податкової декларації встановленої форми є одним із основних обов'язків платників податків, їх представників та податкових агентів.

Пунктом 48.1 ст. 48 ПК України визначено, що податкова декларація складається за формою, затвердженою в порядку, визначеному положеннями п. 46.5 ст. 46 цього Кодексу та чинному на час її подання. Форма податкової декларації повинна містити необхідні обов'язкові реквізити і відповідати нормам та змісту відповідних податку та збору.

Пунктом 48.3 ст. 48 ПК України визначено перелік обов'язкових реквізитів податкової декларації.

П. 48.3 ст. 48 ПК України передбачено, що податкова звітність, складена з порушенням норм цієї статті, не вважається податковою декларацією, крім випадків, встановлених пунктом 46.4 ст. 46 цього Кодексу.

Особливості порядку прийняття або відмови в прийнятті декларації посадовими особами органу державної податкової служби наведені в п. 49.8 - 49.14 ст. 49 ПК України.

Згідно п. 49.8 ст. 49 ПК України під час прийняття податкової декларації уповноважена посадова особа органу державної податкової служби, в якому перебуває на обліку платник податків, зобов'язана перевірити наявність та достовірність заповнення всіх обов'язкових реквізитів, передбачених п. 48.3 та п. 48.4 ст. 48 цього Кодексу. Інші показники, зазначені в податковій декларації платника податків, до її прийняття перевірці не підлягають.

Імперативний характер наведеної норми означає, що податковий орган не має права не прийняти фактично отриману податкову декларацію, подану платником податків в один із способів, передбачених п. 49.3 ст. 49 ПК України (особисто або через представника, поштою чи засобами електронного зв'язку).

Практична реалізація процедури прийняття податкової декларації визначається пунктами 49.8 та 49.9 статті 49 Податкового кодексу України.

Як передбачено нормою абзацу першого пункту 49.9 статті 49 Податкового кодексу України, за умови дотримання платником податків вимог цієї статті посадова особа органу державної податкової служби, в якому перебуває на обліку платник податків, зобов'язана зареєструвати податкову декларацію платника датою її фактичного отримання органом державної податкової служби.

Водночас, Податковим кодексом України передбачені спеціальні наслідки подання платником податків податкової декларації, заповненої з порушенням вимог пунктів 48.3 та 48.4 статті 48 Податкового кодексу України.

У такому разі на підставі пункту 49.11 статті 49 Податкового кодексу України контролюючий орган зобов'язаний надати такому платнику податків письмове повідомлення про відмову у прийнятті його податкової декларації із зазначенням причин такої відмови.

Натомість, замість письмового повідомлення про відмову у прийнятті податкової декларації платника податків останньому направлено лист № 16760/10/26-53-11-02-08, у якому зазначено, що у відповідності до ст. 48 Податкового кодексу України, податкова звітність складена з порушенням норм цієї статті, не вважається податковою декларацією.

При цьому, жодних повідомлень стосовно не визнання/не прийняття податкової декларації з ПДВ за квітень 2015 на адресу позивача не надходило, а отже дії податкового органу, які виразились у неприйнятті податкової звітності є неправомірними.

Колегія суддів також не може погодитись із висновком податкового органу, що податкова декларація з податку на додану вартість за червень 2015 підписана керівною особою, яка не причетна до створення та ведення фінансово-господарської діяльності підприємства, оскільки остання підписана від імені директора підприємства та від імені головного бухгалтера ОСОБА_3

Як вбачається з витягів з Єдиного державного реєстру юридичних та фізичних осіб-підприємців № 21612364 та № 21612400, які наявні в матеріалах справи, станом на 20.05.2015, 20.07.2015 та 21.07.2015 керівником ТОВ «РОМЗА» є ОСОБА_3 Відомості про юридичну особу - підтверджено.

Таким чином, судом встановлено, що керівна особа, вказана позивачем в зазначеній податковій звітності, внесена до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців, як керівник ТОВ «РОМЗА», що свідчить про помилковість висновків відповідача щодо невідповідності інформації про керівну особу підприємства, вказану у податковій декларації інформації Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців, а також про відсутність у податкового органу підстав для відмови у її прийнятті та реєстрації.

Щодо позовних вимог про визнання протиправними дій та скасування рішення відповідача щодо розірвання договору № 100720141 від 10.07.2014 про визнання електронних документів, слід зазначити наступне.

Пунктом 4 розділу 6 вказаного договору передбачено, що ДПІ має право розірвати договір в односторонньому порядку у випадку ненадання платником податків нового посиленого сертифікату відкритого ключа замість скасованих або в разі зміни платником місця реєстрації.

В рішенні від 21.07.2015 № 16770/10/26-53-11-02-08, як підстави для розірвання договору, суб'єктом владних повноважень обрано: невідповідність інформації про юридичну адреси платника податків та керівні особи підприємства.

Як вже зазначалось, згідно спеціальних витягів з Єдиного державного реєстру юридичних та фізичних осіб-підприємців від 14.01.2016 № 21612364 та № 21612400, які наявні в матеріалах справи, станом на 20.07.2015 та 21.07.2015 керівником ТОВ «РОМЗА» є ОСОБА_3 Відомості про юридичну особу - підтверджено. Враховуючи викладене, розірвання договору з підстав невідповідності інформації про керівних осіб підприємства є неправомірним, що було вірно встановлено судом першої інстанції.

Разом з тим, колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції щодо відмови в задоволенні позовних вимог про зобов'язання відповідача відновити в автоматизованій інформаційній системі «Податковий блок», зокрема, у підсистемі «Аналітична система», показники податкових зобов'язань та податкового кредиту з ПДВ, які були відкориговані податковим органом на підставі висновків, викладених у акті від 30.04.2014 № 6778/26-53-15-01/38648610, з підстав викладених в судовому рішенні суду попередньої інстанції.

Щодо визначення суми содового збору, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Суд вважає за необхідне зазначити, що правові засади справляння судового збору, платників, об'єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору визначені положеннями Закону України «Про судовий збір» від 08.07.2011 року №3674-VІ в редакції Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо сплати судового збору» від 22.05.2015 року № 484-VIII (далі - Закон).

Так, згідно з п. 2 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір», за подання до адміністративного суду апеляційної скарги на рішення суду справляється судовий збір у розмірі 110 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви, іншої заяви і скарги.

У п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» закріплено, що за подання до адміністративного суду адміністративного позову немайнового характеру, який подано суб'єктом владних повноважень, юридичною особою або фізичною особою-підприємцем, справляється судовий збір у розмірі однієї мінімальної заробітної плати.

З огляду на викладене, а також враховуючи те, що відповідно до положень ст. 5 КАС України провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи, розмір судового збору за подання апеляційної скарги становить 1339,8 грн. (1218 грн. * 110%).

Враховуючи те, що ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 15.02.2016 року було відстрочено апелянту сплату судового здору до винесення судового рішення, суд приходить до висновку про стягнення з апелянта вказаної вище суми судового збору.

Керуючись ст.ст. 160, 195, 196, 198, 200, 205, 206 КАС України, суд

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у Дніпровському районі Головного управління ДФС у місті Києві - залишити без задоволення, а постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 18 січня 2016 року - без змін.

Стягнути з Державної податкової інспекції у Дніпровському районі Головного управління ДФС у місті Києві до Державного бюджету України (отримувач коштів - УДКСУ у Печерському районі м. Києва, код отримувача (код за ЄДРПОУ) - 38004897, банк отримувача - ГУДКCУ у м. Києві, код банку отримувача (МФО) - 820019, рахунок отримувача - 1007, код класифікації доходів бюджету - 22030001) судовий збір у сумі 1339 грн. (одну тисячу триста тридцять дев'ять) 80 коп.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України в порядок і строки, визначені ст. 212 КАС України.

Головуючий:

Судді:

Головуючий суддя Шурко О.І.

Судді: Василенко Я.М.

Степанюк А.Г.