Справа № 2-а-31333/08
Суддя: Саприкіна І.В.
Дата ухвалення: 2010-04-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Суддя-доповідач: ОСОБА_1
ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"28" квітня 2010 р.

Колегія суддів Київського апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді: Саприкіної І.В.,

суддів: Маслія В.І., Шведа Е.Ю.,

при секретарі: Приходько Є.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Києві апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у Житомирському районі на постанову Житомирського окружного адміністративного суду від 26.05.2009 року у справі за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 до Державної податкової інспекції у Житомирському районі про визнання недійсними податкових повідомлень-рішень,

В С Т А Н О В И Л А :

ФОП ОСОБА_2 звернувся до Житомирського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Державної податкової інспекції у Житомирському районі про визнання недійсними податкових повідомлень-рішень від 22.10.2008 року за № 001117 та за № 001118.

Постановою Житомирського окружного адміністративного суду від 26.05.2009 року позов задоволено.

Не погоджуючись з таким судовим рішенням, ДПІ у Житомирському районі подали апеляційну скаргу, в якій просять скасувати незаконну, на їх думку, постанову суду першої інстанції та постановити нову, якою відмовити в позові. В своїй апеляційній скарзі апелянт посилається на неповне зясування всіх обставин, що мають значення для вирішення справи, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, незаконність, необґрунтованість та необєктивність оскаржуваного рішення, що є підставою для його скасування.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників процесу, що зявилися в судове засідання, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що вона підлягає задоволенню, виходячи з наступного:

Житомирський окружний адміністративний суд в своєму рішенні прийшов до висновку про необхідність задоволення позову.

Апеляційна інстанція не погоджується з такими доводами суду першої інстанції, з огляду на наступне:

Як вбачається з матеріалів справи, відповідно до графіку-плану на 3 квартал 2008 року проведена планова комплексна документальна перевірка фінансово-господарської діяльності з питань дотримання підприємцем ОСОБА_2 вимог податкового законодавства за період з 01.07.2005 року по 30.06.2008 року, про що складено акт від 16.10.2008 року № 1384/17-0.

В акті перевірки зазначено, що підприємцем порушено ч. 1 ст. 1 та ч. 1 ст.5 Указу Президента України «Про спрощену систему оподаткування, обліку і звітності суб'єктів малого підприємництва», а саме: у період з 01.07.2005 року по 30.06.2008 року позивачем перевищено граничний обсяг виручки (500000,00 грн.) і він зобов'язаний був перейти на загальну систему оподаткування та звітності. Так як ФОП ОСОБА_2 не перейшов на загальну систему оподаткування та звітності контролюючий орган самостійно визначив та нарахував позивачу податкові зобов'язання з податку на додану вартість, які визначені податковим повідомленням-рішенням № 001117 від 22.10.2008 року та з податку з доходів фізичних осіб визначені податковим повідомленням-рішенням № 001118 від 22.10.2008 року.

ОСОБА_2 зареєстрований Житомирською РДА як фізична особа-підприємець з 07.11.2003 року. Згідно свідоцтва про сплату єдиного податку ФОП ОСОБА_2 2004, 2005, 2006, 2007 роках знаходився на спрощеній системі оподаткування обліку та звітності.

03.05.2004 року між позивачем та ТОВ «САМ ФІШ»був укладений договір №1 комісії на реалізацію комісійних товарів терміном дії з 03.05.2004 року по 01.01.2006 року. Згідно договору позивач надавав ТОВ «САМ ФІШ»комісійні послуги з реалізації товару (рибні продукти харчування) кінцевому споживачу згідно вимог ст. 1011 ЦК України. Додатковою угодою термін дії угоди встановлений з 03.05.2004 року по 31.12.2006 року.

Пунктом 9 вказаного договору зазначено, що винагорода комісіонеру виплачується в розмірі 15% від суми угод з продажу товарів комітента.

Аналогічний договір комісії був укладений між ОСОБА_2 та ТОВ «САМ ФІШ»за №2 від 28.12.2006 року, строком дії з 28.12.2006 року по 31.12.2008 року. Додатковою угодою №1 до договору № 2 пункт 1.1 викладено в новій редакції, а саме: за договором комісії одна сторона комісіонер зобов'язується за дорученням другої сторони комітента за плату проводити реалізацію товару від свого імені, але за рахунок комітента відповідно вимог ст.1011 ЦК України.

10 жовтня 2005 року 03.05.2004 року між ОСОБА_2 та ФОП ОСОБА_3 укладений договір комісії №16 на реалізацію комісійних товарів терміном дії з 16.10.2005 року по 31.12.2007 року. Згідно договору позивач надавав ФОП ОСОБА_3 комісійні послуги з реалізації товару кінцевому споживачу згідно вимог ст. 1011 ЦК України. Згідно п.7 договору товари, передані комісіонеру, є власністю комітента до моменту їх передачі покупцю.

Суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні (ч.1 ст. 86 КАС України).

Відповідно до п. 1.2 ст. 1 ЗУ «Про податок з доходів фізичних осіб»дохід - сума будь-яких коштів, вартість матеріального і нематеріального майна, інших активів, що мають вартість, у тому числі цінних паперів або деривативів, одержаних платником податку у власність або нарахованих на його користь, чи набутих незаконним шляхом у випадках, визначених підпунктом 4.2.16 пункту 4.2 статті 4 цього Закону, протягом відповідного звітного податкового періоду з різних джерел як на території України, так і за її межами.

Необхідно зазначити, що спеціальним законодавством, яке регламентує порядок оподаткування прибутків, отриманих суб'єктом підприємницької діяльності, що сплачує єдиний податок, є Указ Президента України "Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності суб'єктів малого підприємництва".

Виходячи зі змісту положень ст. 1 Указу Президента України "Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності суб'єктів малого підприємництва" N 727 (далі - Указ N 727) спрощена система оподаткування, обліку та звітності запроваджується для суб'єктів малого підприємництва, в тому числі до фізичних осіб, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і у трудових відносинах з якими, включаючи членів їх сімей, протягом року перебуває не більше 10 осіб та обсяг виручки яких від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг) за рік не перевищує 500 тис. грн.

Слід звернути увагу на те, що запровадження спрощеної системи оподаткування, поряд з діючою загальною системою оподаткування, було спрямоване насамперед на введення пільгового режиму оподаткування для тих суб'єктів господарювання, які до цього часу перебували на загальній системі оподаткування, у разі відповідності діяльності цих суб'єктів критеріям (умовам), встановленим ст. 1 Указу. Таке тлумачення норм Указу відповідає цілям їх правового регулювання, оскільки введення пільгового режиму оподаткування має стимулюючий зміст і спрямовано на заохочення суб'єктів малого підприємництва своєчасно сплачувати встановлені законом податки та обов'язкові платежі. У зв'язку з цим обсяг виручки від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг) саме за рік має правове значення для суб'єктів господарювання, які перебувають на загальній системі оподаткування та виявили бажання обрати спосіб оподаткування за єдиним податком.

Відповідно до ст. 5 Указу N 727 у разі порушення вимог, встановлених статтею 1 цього Указу, платник єдиного податку повинен перейти на загальну систему оподаткування, обліку та звітності, починаючи з наступного звітного періоду (кварталу).

Отже, встановлений нормативним актом обов'язок платника єдиного податку перейти на загальну систему оподаткування в зазначених випадках виникає в періоді (кварталі), що настає за звітним, в якому платник єдиного податку припустився порушень вимог, установлених статтею 1 Указу Президента України "Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності суб'єктів малого підприємництва".

Згідно із положенням пункту 4 статті 1 Указу N 727 виручкою від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг) вважається сума, фактично отримана суб'єктом підприємницької діяльності на розрахунковий рахунок або (та) в касу за здійснення операцій з продажу продукції (товарів, робіт, послуг).

З оглядку на викладене вбачається, що ОСОБА_2 отримавши на власний розрахунковий рахунок суму, яка перевищує дозволений Указом № 727 розмір виручки, а саме 500000 грн. повинен був перейти на загальну систему оподаткування.

Надаючи оцінку обставинам справи суд першої інстанції залишив поза увагою той факт, що наявність хоча б однієї з таких підстав як: загальна сума від здійснення операцій з поставки товарів (послуг), що перевищує допустимий розмір для платників єдиного податку; здійснення операцій або укладення угод на суму, що перевищує допустимий розмір для підприємців платників єдиного податку; перевищення обсягу виручки, максимально встановленого для платників єдиного податку; недотримання форми розрахунків передбачають перереєстрацію платника єдиного податку платником податків на загальних підставах. Недотримання строків такої перереєстрації тягне за собою встановлену законом відповідальність.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 19.01.2010 року по справі за № 21-1966во09.

Згідно із п. 4 ч. 1 ст. 198 та ст. 202 КАС України, суд апеляційної інстанції скасовує постанову суду першої інстанції та приймає нове рішення, якщо встановить порушення норм матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи або питання.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів Київського апеляційного адміністративного суду дійшла висновку про необхідність скасування постанови суду та постановлення нової про відмову в позові.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 196, 198, 202, 205 та 207 КАС України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у Житомирському районі задовольнити.

Постанову Житомирського окружного адміністративного суду від 26.05.2009 року скасувати, постановивши нову постанову про відмову в позові.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом одного місяця шляхом подачі касаційної скарги до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя:

Судді:

Повний текст постанови виготовлено 30 квітня 2010 року.