Справа № 1328/5004/12
Суддя: Старунський Дмитро Миколайович
Дата ухвалення: 2016-03-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 березня 2016 року Справа № 876/6175/15

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Старунського Д.М.,

суддів Багрія В.М., Рибачука А.І.,

за участю секретаря судового засідання Лемцьо І.В.,

представників позивача 1 Гальчинського С.О.,Гудима В.О.

представника позивача 2 Безушка О.І.

представника ВП «Мисливець» Петруняка Є.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові апеляційні скарги Виробничого підприємства «Мисливець», Школи вищої спортивної майстерності на постанову Шевченківського районного суду м. Львова від 24 квітня 2014 року у справі за позовом Львівської прокуратури з нагляду за додержанням законів у воєнній сфері Західного регіону України в інтересах держави в особі Міністерства оборони України,Квартирно-експлуатаційного відділу м. Львова до Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради про визнання нечинним та скасування розпорядження,

в с т а н о в и в:

Львівська прокуратура з нагляду за додержанням законів у воєнній сфері Західного регіону України в інтересах держави в особі Міністерства оборони України,Квартирно-експлуатаційного відділу м. Львова 13.01.2011 року звернувся в суд з адміністративним позовом до Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради, в якому просив визнати протиправним та скасувати розпорядження №2130 від 22.12.2005 року «Про оформлення права власності на будівлі по вул. Єрошенка,34 у м. Львові», які знаходяться на території військового містечка .

Постановою Шевченківського районного суду м. Львова від 24 квітня 2014 року адміністративний позов задоволено. Визнано нечинним та скасовано розпорядження Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради №2130 від 22.12.2005 року «Про оформлення права власності на будівлі по вул. Єрошенка,34 у м. Львові».

Не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції Виробниче підприємство «Мисливець», Школа вищої спортивної майстерності оскаржили його в апеляційному порядку. В апеляційних скаргах просять рішення суду першої інстанції скасувати і провадження у справі закрити.

В апеляційній скарзі Виробниче підприємство «Мисливець» зазначає, що суд першої інстанції не врахував той факт, що на час звернення позивача до суду та розгляду справи власниками та набувачами спірних будівель є Школа Вищої спортивної майстерності, ПП «Назаріус» та ВП «Мисливець», які набули право власності на підставі договору про поділ нерухомого майна від 05 червня 2008 року № 928 та зареєстрували своє право власності у встановленому законом порядку, шо підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру речових іпотек та Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна від 17.03.2015 року №35049207.

В апеляційній скарзі Школа вищої спортивної майстерності зазначає, що рішення суду першої інстанції є незаконним, оскільки суд не встановив цільового призначення земельної ділянки, її місцезнаходження та власника об'єктів нерухомого майна, які знаходяться на спірній земельній ділянці. Вважає, що твердження суду про те, що нерухоме майно на яке оформлено право власності за ВП «Мисливець» знаходиться на земельній ділянці, яка за своїм цільовим призначенням відноситься до категорії земель оборони не базується на доказах, оскільки в матеріалах справи відсутні будь-які докази, які б давали підстави для такого твердження.

Представники Львівської прокуратури, Міністерства оборони України та Квартирно-експлуатаційного відділу м. Львова вимоги апеляційних скарг заперечили та просили залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Представник ВП «Мисливець» вимоги апеляційної скарги підтримав та просив її задовольнити.

Представник Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради та представник школи вищої спортивної майстерності в судове засідання не прибули, про дату, час і місце апеляційного розгляду були повідомлені належним чином, тому колегія суддів, у відповідності до ч. 4 ст. 196 КАС України, вважає за можливе розглядати справу за їх відсутності.

Заслухавши суддю-доповідача, учасників судового розгляду, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційні скарги апелянтів слід задовольнити та провадження у справі закрити, з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 22 грудня 2005 року Шевченківською районною державною адміністрацією Львівської міської ради за наслідками розгляду листа та поданих документів виробничого підприємства «Мисливець» товариства військових мисливців та рибалок Західного регіону України видано розпорядження №2130 «Про оформлення права власності на будівлі на вул. Єрошенка 34 у м. Львові згідно якого за вищевказаним виробничим підприємством оформлено право приватної власності на будівлі, які знаходяться по вул. Єрошенка, 34 у м. Львові.

Відмовляючи у задоволенні адміністративного позову, суд першої інстанції виходив з того, що при прийнятті розпорядження №2130 Шевченківською районною адміністрацією Львівської міської ради було проігноровано вимоги чинного земельного законодавства, оскільки нерухоме майно на яке оформлено право власності за виробничим підприємством «Мисливиць» знаходилось та знаходиться на земельній ділянці, яка за своїм цільовим призначенням відноситься до категорії земель оборони.

Не заперечуючи вказаних вище висновків, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції не враховано вимоги норм процесуального законодавства так як дану справу не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Конституційний Суд України в пункті 4 мотивувальної частини Рішення від 16 квітня 2009 року №7-рп/2009 (справа про скасування актів органів місцевого самоврядування) вказав, що органи місцевого самоврядування, вирішуючи питання місцевого значення, представляючи спільні інтереси територіальних громад сіл, селищ та міст, приймають нормативні та ненормативні акти. До нормативних належать акти, які встановлюють, змінюють чи припиняють норми права, мають локальний характер, розраховані на широке коло осіб та застосовуються неодноразово, а ненормативні акти передбачають конкретні приписи, звернені до окремого суб'єкта чи юридичної особи, застосовуються одноразово і після реалізації вичерпують свою дію.

Частиною 2 статті 331 ЦК України передбачено, що якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

Так, на підставі розпорядження Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради від 22 грудня 2005 року №2/30 Виробниче підприємство «Мисливець» Товариства військових мисливців та рибалок Західного регіону України від 22 грудня 2005 року отримало відповідне свідоцтво про право власності на об'єкти нерухомого майна згідно переліку, наведеного у зазначеному Розпорядженні та 16.01.2006 року зареєструвало своє право власності на ці об'єкти в електронному реєстрі прав власності на нерухоме майно, тобто зазначене рішення, яке є актом індивідуальної дії, вичерпало свою юридичну силу після реалізації, а саме: після одержання власником будівель документів, що посвідчують право власності та його державної реєстрації.

Згідно п.1 ч.1 ст.15 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин.

В свою чергу стаття 17 КАС України визначає, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на правовідносини, що виникають у зв'язку з здійсненням суб'єктом владних повноважень владних управлінських функцій.

Відповідно до ч.2 ст.4 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на всі публічно-правові спори, крім спорів, для яких законом встановлений інший порядок судового вирішення.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 3 КАС України справа адміністративної юрисдикції - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб'єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Зі змісту наведених норм видно, що при визначенні юрисдикції справи необхідно виходити з характеру спірних правовідносин, прав та інтересів, за захистом яких звернувся позивач, суб'єктного складу сторін, предмету спірних правовідносин.

При цьому, спір набуває ознак публічно-правового за умов не лише наявності серед суб'єктів спору публічного органу чи посадової особи, а й здійснення ним (ними) у цих відносинах владних управлінських функцій.

Владну управлінську функцію необхідно розуміти як діяльність усіх суб'єктів владних повноважень з виконання покладених на них Конституцією чи законами України завдань.

Предметом позову фактично оскарження рішення щодо правомірності набування права власності на об'єкти нерухомого майна.

Колегія суддів звертає увагу на те, що визначальним принципом здійснення правосуддя в адміністративних справах є принцип офіційного з'ясування всіх обставин у справі і обов'язок суб'єкта владних повноважень доказувати правомірність своїх дій чи рішень, на відміну від визначального принципу цивільного судочинства, який полягає у змагальності сторін, суд, який розглянув справу, не віднесену до його юрисдикції, не може вважатися "судом, встановленим законом" у розумінні ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Аналізуючи вищенаведені законодавчі приписи та фактичні обставини справи, колегія суддів вважає, що у разі прийняття суб'єктом владних повноважень рішення про передачу у власність майна, подальше оспорювання правомірності набуття юридичною особою спірного майна має вирішуватися в порядку господарської юрисдикції, оскільки між сторонами виник спір про право цивільне, характер спірних правовідносин не містить ознак публічно- правового характеру, а тому і захищати свої права та інтереси особи повинні у способи, визначені законами України.

Така правова позиція узгоджується з судовою практикою Верховного Суду України (постанова від 01 жовтня 2013 року справа №21-228а13, постанова від 11 листопада 2014 року справа №21-405а14, постанова від 11 листопада 2014 року справа №21-493а14, постанова від 09 грудня 2014 року справа №21-308а1).

З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку про наявність підстав для закриття провадження у справі, передбачених п.1 ч.1 ст.157 КАС України.

Згідно ч. 1 ст. 203 КАС України постанова або ухвала суду першої інстанції скасовується в апеляційному порядку і позовна заява залишається без розгляду або провадження у справі закривається з підстав, встановлених відповідно статтями 155 і 157 цього Кодексу.

Пунктом 1 частини 1 статті 157 КАС України передбачено, що суд закриває провадження у справі якщо справу не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

Підсумовуючи вищенаведене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, вирішуючи даний спір, неправильно встановив фактичні обставини справи та ухвалив незаконне і необґрунтоване рішення з порушенням норм процесуального права, доводи апеляційних скарг спростовують висновки суду, а тому такі слід задовольнити, рішення суду першої інстанції слід скасувати і провадження у справі закрити.

Керуючись ст. ст. 160 ч.3 , 195, 196, 198 п. 1, 200, 205 ч. 1 п. 1, 206, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

у х в а л и в:

Апеляційні скарги Виробничого підприємства «Мисливець» та Школи вищої спортивної майстерності задовольнити.

Постанову Шевченківського районного суду м. Львова від 24 квітня 2014 року у справі №1328/5004/12 скасувати і провадження у справі закрити.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення.

На ухвалу може бути подано касаційну скаргу безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів після набрання нею законної сили, а в разі складання ухвали в повному обсязі відповідно до статті 160 КАС України - з дня складання ухвали в повному обсязі.

Головуючий суддя Д.М. Старунський

Судді В.М. Багрій

А.І. Рибачук

Ухвала у повному обсязі складена 15.03.2016 року.