Справа № 817/415/15
Суддя: Олексієнко М.М.
Дата ухвалення: 2016-03-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 березня 2016 року м. Київ К/800/22520/15

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі:

Олексієнка М.М. (доповідач), Ситникова О.Ф., Штульман І.В.,

здійснивши в касаційному порядку попередній розгляд справи за адміністративним позовом управління Пенсійного Фонду України в Рокитнівському районі Рівненської області (далі - УПФ) до відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в Сарненському районі Рівненської області (далі - Фонд) про стягнення допомоги на поховання за касаційною скаргою представника позивача на судові рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 11 березня 2015 року, Житомирського апеляційного адміністративного суду від 23 квітня 2015 року,

в с т а н о в и л а :

У лютому 2015 року УПФ звернулося до суду з позовом, у якому просило стягнути з Фонду невідшкодовані витрати - допомогу на поховання пенсіонера за грудень 2014 року в сумі 264,12 грн.

Посилався на те, що вказані витрати відносяться на рахунок Фонду.

Постановою Рівненського окружного адміністративного суду від 11 березня 2015 року, залишеною без змін Житомирським апеляційним адміністративним судом від 23 квітня 2015 року, в задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі представник позивача, з посиланням на порушення норм матеріального та процесуального права, допущені судами, просить попередні судові рішення скасувати і ухвалити нове про задоволення позову. Вказує на обов'язок Фонду по відшкодуванню витрат, понесених на поховання.

З'ясувавши обставини справи в межах, передбачених статтею 220 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), колегія суддів приходить до висновку про відмову в задоволенні касаційної скарги з урахуванням наступного.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції, з висновком якого погодився апеляційний суд, виходив з безпідставності вимог управління ПФУ щодо стягнення витрат на поховання через відсутність доказів на підтвердження причинного зв'язку смерті інваліда з одержаним каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я.

Висновок судів відповідає фактичним обставинам справи та нормам матеріального і процесуального права.

Правові, фінансові та організаційні засади загальнообов'язкового державного соціального страхування, гарантії працюючих громадян щодо їх соціального захисту у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності, вагітністю та пологами, від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, охорони життя та здоров'я визначаються Законом України від 23 вересня 1999 року № 1105-ХІV «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасних випадків на виробництві та професійного захворювання, які спричинили страту працездатності» (далі - Закон № 1105-ХІV), Порядком проведення втрат на поховання у разі смерті потерпілого від нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11 липня 2001 року № 826.

Відповідно до положень статті 27 цього Закону допомога на поховання надається у разі смерті застрахованої особи, а також членів сім'ї, які перебували на її утриманні:

1) дружини (чоловіка);

2) дітей, братів, сестер та онуків, які не досягли 18 років або старших цього віку, якщо вони стали інвалідами до 18 років (братів, сестер та онуків - за умови, що вони не мають працездатних батьків), а студентів та учнів середніх професійно-технічних та вищих навчальних закладів з денною формою навчання - до 23 років;

3) батька, матері;

4) діда та баби за прямою лінією спорідненості.

Не вважаються такими, що перебували на утриманні застрахованої особи, члени сім'ї, які мали самостійні джерела засобів до існування (одержували заробітну плату, пенсію тощо).

Допомога надається застрахованій особі, члену її сім'ї або іншим юридичним чи фізичним особам, які здійснили поховання.

Верховний Суд України, аналізуючи положення вище згаданого Закону та постанови Кабінету Міністрів України № 826 від 11 липня 2001 року, прийнятої на виконання частини восьмої статті 34 цього Закону, дійшов висновку, що Фонд зобов'язаний відшкодовувати виплачені іншими страховиками суми допомоги на поховання лише тих осіб, які померли від нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання, тобто за умови наявності причинного зв'язку їх смерті з одержаним каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я.

Представником позивача не доведено, а судами попередніх інстанцій не встановлено, що смерть ОСОБА_4 наступила внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання.

З урахуванням встановлених обставин та норм права, висновок судів про безпідставність позову є обґрунтованим, а доводи, викладені в касаційній скарзі - безпідставні.

На підставі наведеного, керуючись статтями 220, 220-1, 224, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу управління Пенсійного Фонду України в Рокитнівському районі Рівненської області відхилити, а постанову Рівненського окружного адміністративного суду від 11 березня 2015 року та ухвалу Житомирського апеляційного адміністративного суду від 23 квітня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає, проте може бути переглянута Верховним Судом України з підстав, у строки та в порядку, встановленими статтями 237, 238, 239-1 Кодексу адміністративного судочинства України.

Судді: