Справа № 522/2656/16-а
Суддя: Семенюк Г.В.
Дата ухвалення: 2016-03-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
----------------------
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 березня 2016 р. Справа № 522/2656/16-а

Категорія: 3.3 Головуючий в 1 інстанції: Кравчук Т.С.

Колегія суддів Одеського апеляційного адміністративного суду у складі:

Головуючогосудді -Семенюк Г.В.
судді - Потапчук В.О.
судді - Жук С.І.
при секретаріПолянській А.М.

за участю сторін:
Представник позивачаОСОБА_5 (довіреність)

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Одеського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою громадянина Афганістану ОСОБА_6 на Постанову Приморського районного суду м. Одеси від 16 лютого 2016 року по справі за позовом Одеського прикордонного загону Південного регіонального управління Державної прикордонної служби України в особі начальника прикордонного загону підполковника Лаврентьєва С.А. до громадянина Афганістану ОСОБА_6 про примусове видворення за межі території України та затримання, -

встановиЛА:

Позивач, звернувся до Приморського районного суду м. Одеси з позовом до громадянина Афганістану ОСОБА_6 про примусове видворення за межі території України та затримання.

Постановою Приморського районного суду м. Одеси від 16 лютого 2016 року адміністративний позов задоволено частково. Примусово видворено громадянина Афганістану ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, за межі території України та утримування його на термін, необхідний для виконання рішення суду про примусове видворення, але не більш як 12 місяців в Чернігівському пункті тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають на території України. В позові в частині затримання у примусовому порядку громадянина Афганістану ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 відмовлено.

Громадянин Афганістану ОСОБА_6 не погодившись з постановою суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій просить суд апеляційної інстанції скасувати постанову суду першої інстанції від 16 лютого 2016 року та прийняти нову постанову, якою відмовити позивачу в задоволені позовних вимог.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт посилається на те, що рішення суду першої інстанції є необґрунтованим, незаконним та прийнятим з порушенням норм матеріального та процесуального права. Крім того, відповідач зазначає, що судом першої інстанції під час розгляду справи було неповно з'ясовано обставини, що мають значення для справи.

Заслухавши доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги, матеріали справи, колегія суддів вважає, що скарга підлягає задоволенню, з огляду на наступне:

Судом встановлено, що 12.02.2016 року о 13:00 год. на залізничному вокзалі «Одеса-Головна» по прибуттю пасажирського потягу № 516 сполученням «Чернівці-Одеса» за порушення правил прикордонного режиму виявлено невстановлену особу без документів, яка представилась як громадянин Афганістану ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1

Своїми діями громадянин Афганістану ОСОБА_6 скоїв адміністративне правопорушення, відповідальність за яке передбачена ст. 202 КУпАП.

Того ж числа стосовно громадянина Афганістану ОСОБА_6 на підставі п. 14. ст. 20 Закону України „Про Державну прикордонну службу України, ст.263 КУпАП було застосовано адміністративне затримання на термін до трьох діб з метою встановлення особи та обставин правопорушення.

Одеський прикордонний загін Південного регіонального управління Державної прикордонної служби України в особі начальника прикордонного загону підполковника Лаврентьєва С.А. звернувся до суду з адміністративним позовом до громадянина Афганістану ОСОБА_6 про примусове затримання та видворення за межі території України.

Суд першої інстанції прийняв рішення про примусове видворення громадянина Афганістану ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, за межі території України.

Колегія суддів не погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне:

Закон України «Про статус іноземців та осіб без громадянства» визначає правовий статус іноземців та осіб без громадянства, які перебувають в Україні, та встановлює порядок їх в'їзду в Україну та виїзду з України.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.15 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» від 22.09.2011 року №3773-VI іноземці та особи без громадянства можуть в'їжджати в Україну за дійсними паспортними документами. При цьому іноземці та особи без громадянства повинні одержати у встановленому порядку в'їзну візу, якщо інше не передбачено законодавством України.

Положеннями ч.ч.5, 6 ст.26 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» встановлено, що іноземець або особа без громадянства зобов'язані самостійно залишити територію України у строк, зазначений у рішенні про примусове повернення. Контроль за правильним і своєчасним виконанням рішення про примусове повернення іноземця або особи без громадянства здійснюється органом, що його прийняв.

Відповідно до ч.1 ст.30 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства", центральний орган виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, органи охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України) або органи Служби безпеки України можуть лише на підставі винесеної за їх позовом постанови адміністративного суду примусово видворити з України іноземця та особу без громадянства, якщо вони не виконали в установлений строк без поважних причин рішення про примусове повернення або якщо є обґрунтовані підстави вважати, що іноземець або особа без громадянства ухилятимуться від виконання такого рішення.

Враховуючи вищенаведені правові положення статей 26 і 30 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» примусовому видворенню передують дві обставини, а саме прийняття рішення про примусове повернення та ухилення від виїзду після прийняття такого рішення.

Відповідно до п.1.7 Інструкції про примусове повернення і примусове видворення з України іноземців та осіб без громадянства, затв. наказом МВС України, Адміністрації ДПС України, СБ України від 23.04.2012р. № 353/271/150, (далі - Інструкція №353/271/150) примусове повернення передбачає виїзд іноземця з України за рішенням територіальних органів, територіальних підрозділів ДМС, органів охорони державного кордону (стосовно іноземців, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України), органів СБУ з подальшим повідомленням протягом 24 годин про підстави прийняття такого рішення прокурора з оформленням відповідних документів, доведенням до іноземця зобов'язання про його добровільний виїзд з України у визначений у рішенні строк та здійсненням подальшого контролю за виконанням іноземцем цього зобов'язання.

Пунктом 2.1 Інструкції №353/271/150 встановлено, що Рішення про примусове повернення з України іноземця або особи без громадянства (додаток 1) готується у двох примірниках посадовою особою територіального органу, територіального підрозділу ДМС, органу охорони державного кордону (стосовно іноземців, яких затримано у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України) та органу СБУ і затверджується начальником (заступником начальника) відповідного органу або особою, яка виконує його обов'язки, за наявності підстав, зазначених у пункті 1.6 розділу І цієї Інструкції, з подальшим повідомленням щодо рішення про примусове повернення з України іноземця або особи без громадянства (додаток 2) протягом 24 годин прокуророві за територіальністю про підстави прийняття такого рішення.

Рішення про примусове повернення за межі України оголошується іноземцю в присутності перекладача та законного представника (на вимогу затриманого) під підпис та обліковується посадовою особою територіального органу, територіального підрозділу ДМС, органу охорони державного кордону та органу СБУ, яка уповноважена складати документи для примусового повернення, у Журналі обліку прийнятих рішень про примусове повернення та видворення з України іноземців та осіб без громадянства (додаток 6) (п.2.5 Інструкції № 353/271/150).

Згідно пояснень представника позивача, наданих ним в судовому засіданні від 14 березня 2016 року рішення про примусове повернення відповідача з України позивачем не приймалось.

Судом встановлено і підтверджено матеріалами справи, що у відповідача законні підстави для знаходження на території України відсутні, оскільки він незаконно перетнув державний кордон України.

Разом із тим, особа в будь-якому разі не підлягає видворенню, якщо підпадає під захист статті 3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод або статті 31 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства", відповідно до якої іноземець або особа без громадянства не можуть бути примусово повернуті чи примусово видворенні або видані чи передані до країн: де їх життю або свободі загрожуватиме небезпека за ознаками раси, віросповідання, національності, громадянства (підданства), належності до певної соціальної групи або політичних переконань; де їм загрожує смертна кара або страта, катування, жорстоке, нелюдське або таке, що принижує гідність, поводження чи покарання; де їх життю або здоров'ю, безпеці або свободі загрожує небезпека внаслідок загальнопоширеного насильства в ситуаціях міжнародного або внутрішнього збройного конфлікту чи систематичного порушення прав людини або природного чи техногенного лиха, або відсутності медичного лікування чи догляду, який забезпечує життя; де їм загрожує видворення або примусове повернення до країн, де можуть виникнути зазначені випадки.

Відповідно до положень ст.ст. 9, 29 Загальної декларації прав людини 1948 року та ст. 9 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права 1966 року ніхто не може зазнавати безпідставного арешту, затримання або вигнання, а при здійсненні своїх прав і свобод кожна людина може зазнавати лише таких обмежень, які встановлені законом виключно з метою забезпечення належного визнання та поваги прав і свобод інших людей, а також забезпечення справедливих вимог моралі, суспільного порядку і загального добробуту.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях неодноразово вказував, що повернення особи до країни, де їй загрожує катування або нелюдське чи таке, що принижує людську гідність поводження чи покарання, буде порушенням ст. 3 Європейської конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.

Отже, зважаючи на те, що в країні походження громадянина Афганістану ОСОБА_6, а саме Республіці Афганістан, його життю та здоров'ю загрожує небезпека за ознаками раси, віросповідання та національності, а Позивач не визначив країну до якої, на його думку, слід видворити відповідача, суд вважає, що останнім не доведено ті обставини, на які він посилався в обґрунтування заявлених позовних вимог.

Аналогічну правову позицію висловив і Першотравневий районний суд м. Чернівці, який у своїй Постанові від 03.02.2016 року вже відмовив Чернівецькому прикордонному загону в примусовому видворенні громадянина Афганістану ОСОБА_6. Означене рішення набрало законної сили та на теперішній час є чинним.

Відповідно до ст. 72 КАС України, обставини встановлені судовим рішенням в адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Враховуючи вище викладене та обставини, що були встановлені під час винесення рішення Першотравневого районного суду м. Чернівці від 03.02.2016 року, колегія суддів приходить до висновку, що позовні вимоги Одеського прикордонного загону Південного регіонального управління Державної прикордонної служби України в особі начальника прикордонного загону підполковника Лаврентьєва С.А. про примусове видворення за межі території України та затримання належним чином не обґрунтовані, не підтверджені наявними у справі матеріалами задоволенню не підлягають.

Згідно п. 3 ч. 1 ст. 198, ст. 202 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції суд апеляційної інстанції скасовує її та ухвалює нове рішення, якщо визнає, що судом першої інстанції порушено норми матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Керуючись ст.ст. 160, 183-5, 198, 202, 205, 207, 254 КАС України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу громадянина Афганістану ОСОБА_6, - задовольнити.

Постанову Приморського районного суду м. Одеси від 16 лютого 2016 року по справі № 522/2656/16-а, - скасувати.

Прийняти нову постанову, якою в задоволені позовних вимог Одеського прикордонного загону Південного регіонального управління Державної прикордонної служби України в особі начальника прикордонного загону підполковника Лаврентьєва С.А., - відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Постанову складено у повному обсязі - 14 березня 2016 року.

Головуючийсуддя Г.В. Семенюк
суддя В.О. Потапчук
суддя С.І. Жук