Справа № 826/17539/15
Суддя: Кузьменко В.А.
Дата ухвалення: 2016-03-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

місто Київ

15 березня 2016 року 08:15 справа №826/17539/15

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Кузьменка В.А., за участю секретаря Калужського Д.О., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу

за позовомВсеукраїнської громадської організації "Комітет конституційно-правового контролю України"
доРектора Приватного вищого навчального закладу "Міжнародний науково-технічний університет імені Академіка Юрія Бугая" ОСОБА_2
провизнання дій протиправними, стягнення матеріальної шкоди
ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Всеукраїнська громадська організація "Комітет конституційно-правового контролю України" (далі по тексту - позивач, ВГО "Комітет конституційно-правового контролю України") звернулась до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративними позовом до Ректора Приватного вищого навчального закладу "Міжнародний науково-технічний університет імені Академіка Юрія Бугая" ОСОБА_2 (далі по тексту - відповідач), в якому, з урахуванням подальшого уточнення позовних вимог, просить: 1) визнати дії відповідача, що полягають у ненаданні відповіді на запит на інформацію та у ненаданні інформації на запит позивача протиправними; 2) стягнути з відповідача матеріальну шкоду, яку з вини відповідача зазнав позивач у розмірі 6 570,00 грн. (відповідно до договору про надання юридичних послуг (правових послуг, правової допомоги) від 26 травня 2015 року).

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 23 вересня 2015 року відкрито провадження в адміністративній справі №826/17539/15, закінчено підготовче провадження і призначено справу до судового розгляду.

В судовому засіданні 21 січня 2016 року представник позивача позовні вимоги підтримав, представники відповідача проти задоволення позову заперечили; за спільним клопотанням представників сторін на підставі частини четвертої статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України суд ухвалив здійснити розгляд справи у порядку письмового провадження.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представників сторін та третьої особи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

В С Т А Н О В И В:

ВГО "Комітет конституційно-правового контролю України" звернулась до відповідача із запитом на інформацію від 02 лютого 2015 року №102/1-5, в якому просила надати публічну інформацію про вищий навчальний заклад (далі по тексту - ВНЗ), яка є предметом суспільного інтересу, у вигляді належним чином засвідчених копій статуту ВНЗ; свідоцтва про реєстрацію ВНЗ; ліцензії на провадження ВНЗ освітньої діяльності за відповідними спеціальностями та додатки до них; сертифіката про акредитацію освітньої програми ВНЗ; витяг ВНЗ із Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців; перелік структурних підрозділів та робочих органів ВНЗ із зазначенням їх адрес, телефонів, прізвищ керівників; правил прийому до ВНЗ у 2015 році; положення про приймальну комісію ВНЗ у 2015 році; наказу про затвердження складу приймальної комісії ВНЗ у 2015 році; перелік та вартість платних освітніх та інших послуг, які надаються ВНЗ та його структурними підрозділами; планів роботи ВНЗ у сферах наукової, науково-технічної та інноваційної діяльності.

Вказаний запит отриманий уповноваженою особою відповідача 06 лютого 2015 року, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення.

11 березня 2015 року позивач звернувся до відповідача із запитом №406/1-15 щодо надання публічної інформації про Полтавський інститут бізнесу ПВНЗ "Міжнародний науково-технічний університет імені Академіка Юрія Бугая" ОСОБА_2, який отриманий відповідачем 13 березня 2015 року.

Докази надання відповідачем будь-яких відповідей на запит ВГО "Комітет конституційно-правового контролю України" в матеріалах справи відсутні.

Позивач зазначає, що не отримував відповідей на свої звернення та відповідно не отримував публічної інформації згідно поданих запитів; у свою чергу не надання відповіді на звернення, а також не надання публічної інформації за запитами суперечить нормам Законів України "Про звернення громадян" та "Про доступ до публічної інформації" та є протиправною бездіяльністю.

Відповідач проти задоволення позовних вимог заперечив з тих підстав, що ним правомірно не надано відповіді на спірні запити від 02 лютого 2015 року №102/1-15 та від 11 березня 2015 року №406/1-15, так як запитувана позивачем інформація не є суспільно необхідною, окрім того, при зверненні позивача із зазначеними запитами, останнім не були оплачені витрати, пов'язані із копіюванням або друком запитуваних документів, у зв'язку з чим у відповідача не було правових підстав для задоволення отриманих запитів.

Окружний адміністративний суд міста Києва, виходячи зі змісту пред'явлених позовних вимог, звертає увагу на наступне.

Матеріали справи підтверджують, що ВГО "Комітет конституційно-правового контролю України" є юридичною особою у формі громадської організації, ідентифікаційний код - 35416341; Приватний вищий навчальний заклад "Міжнародний науково-технічний університет імені Академіка Юрія Бугая" є вищим навчальним закладом приватної форми власності.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 21 Закону України "Про громадські об'єднання" встановлено, що для здійснення своєї мети (цілей) громадське об'єднання має право, зокрема одержувати у порядку, визначеному законом, публічну інформацію, що знаходиться у володінні суб'єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації.

Відповідно до абзацу 7 частини 1 статті 1 Закону України "Про вищу освіту" вищий навчальний заклад - окремий вид установи, яка є юридичною особою приватного або публічного права, діє згідно з виданою ліцензією на провадження освітньої діяльності на певних рівнях вищої освіти, проводить наукову, науково-технічну, інноваційну та/або методичну діяльність, забезпечує організацію освітнього процесу і здобуття особами вищої освіти, післядипломної освіти з урахуванням їхніх покликань, інтересів і здібностей.

Статтею 15 Закону України "Про вищу освіту" визначено, що повноваження засновника (засновників) щодо управління вищим навчальним закладом визначаються цим та іншими законами України, а також статутом вищого навчального закладу.

Засновник (засновники) вищого навчального закладу або уповноважений ним (ними) орган:1) затверджує статут вищого навчального закладу та за поданням вищого колегіального органу громадського самоврядування вищого навчального закладу вносить до нього зміни або затверджує нову редакцію; 2) укладає в місячний строк контракт з керівником вищого навчального закладу, обраним за конкурсом у порядку, встановленому цим Законом; 3) за поданням вищого колегіального органу громадського самоврядування вищого навчального закладу достроково розриває контракт із керівником вищого навчального закладу з підстав, визначених законодавством про працю, чи за порушення статуту вищого навчального закладу та умов контракту; 4) здійснює контроль за фінансово-господарською діяльністю вищого навчального закладу; 5) здійснює контроль за дотриманням статуту вищого навчального закладу; 6) здійснює інші повноваження, передбачені законом і статутом вищого навчального закладу.

Засновник (засновники) або уповноважений ним (ними) орган може (можуть) делегувати окремі свої повноваження керівникові або іншому органу управління вищого навчального закладу.

Таким чином, Окружний адміністративний суд міста Києва приходить до висновку, що позивач наділений правом у порядку визначеному Законом України "Про доступ до публічної інформації", одержувати публічну інформацію, яка знаходиться у володінні відповідних розпорядників, тобто є запитувачем інформації; у свою чергу Приватний вищий навчальний заклад "Міжнародний науково-технічний університет імені Академіка Юрія Бугая" є розпорядником публічної інформації, як особа, що виконує делеговані повноваження в частині надання освітніх послуг.

З наявних у справі копій запитів позивача від 02 лютого 2015 року №102/1-15 та від 11 березня 2015 року №406/1-15 суд встановив, що вони оформлені відповідно до вимог статті 19 Закону України "Про доступ до публічної інформації"; доказів того, що запитувана інформація, належить до інформації з обмеженим доступом, відповідачем до суду не надано.

Оцінюючи доводи відповідача щодо необхідності оплати витрат, пов'язаних із копіюванням або друком запитуваних документів, у зв'язку із тим, що запитувана інформація не є суспільно необхідною, суд виходить із викладеного нижче.

Частина перша статті 21 Закону України "Про доступ до публічної інформації" встановлює, що інформація на запит надається безкоштовно.

Відповідно до частини другої статті 21 Закону України "Про доступ до публічної інформації" у разі якщо задоволення запиту на інформацію передбачає виготовлення копій документів обсягом більш як 10 сторінок, запитувач зобов'язаний відшкодувати фактичні витрати на копіювання та друк.

Разом з тим, згідно з частиною четвертою статті 21 Закону України "Про доступ до публічної інформації" при наданні особі інформації про себе та інформації, що становить суспільний інтерес, плата за копіювання та друк не стягується.

Отже, при зверненні із запитом на отримання інформації що становить суспільний інтерес, заявник не повинен платити за копіювання та друк.

Частина друга статті 29 Закону України "Про інформацію" визначає, що предметом суспільного інтересу вважається інформація, яка свідчить про загрозу державному суверенітету, територіальній цілісності України; забезпечує реалізацію конституційних прав, свобод і обов'язків; свідчить про можливість порушення прав людини, введення громадськості в оману, шкідливі екологічні та інші негативні наслідки діяльності (бездіяльності) фізичних або юридичних осіб тощо.

Відповідно до положень статті 53 Конституції України кожен має право на освіту. Повна загальна середня освіта є обов'язковою. Держава забезпечує доступність і безоплатність дошкільної, повної загальної середньої, професійно-технічної, вищої освіти в державних і комунальних навчальних закладах; розвиток дошкільної, повної загальної середньої, позашкільної, професійно-технічної, вищої і післядипломної освіти, різних форм навчання; надання державних стипендій та пільг учням і студентам. Громадяни мають право безоплатно здобути вищу освіту в державних і комунальних навчальних закладах на конкурсній основі. Громадянам, які належать до національних меншин, відповідно до закону гарантується право на навчання рідною мовою чи на вивчення рідної мови у державних і комунальних навчальних закладах або через національні культурні товариства.

Оскільки позивач звернувся із запитом на інформацію з метою реалізації конституційного права на освіту, зокрема щодо вступу до вищого навчального закладу, суд приходить до висновку, що запитувана інформація становить суспільний інтерес, плата за копіювання та друк такої інформації не стягується.

Крім того, суд звертає увагу, що несплата витрат за копіювання та друк інформації, не звільняє від обов'язку розглянути запит на інформацію та надати відповідь за результатами такого розгляду.

Відповідно до частини 2 статті 23 Закону України "Про доступ до публічної інформації" запитувач має право оскаржити: 1) відмову в задоволенні запиту на інформацію; 2) відстрочку задоволення запиту на інформацію; 3) ненадання відповіді на запит на інформацію; 4) надання недостовірної або неповної інформації; 5) несвоєчасне надання інформації; 6) невиконання розпорядниками обов'язку оприлюднювати інформацію відповідно до статті 15 цього Закону; 7) інші рішення, дії чи бездіяльність розпорядників інформації, що порушили законні права та інтереси запитувача.

Враховуючи викладене, правові підстави для не надання відповіді на запити позивача від 02 лютого 2015 року №102/1-15 та від 11 березня 2015 року №406/1-15 відсутні, тому, дії Ректора Приватного вищого навчального закладу "Міжнародний науково-технічний університет імені Академіка Юрія Бугая" ОСОБА_2, як керівника розпорядника інформації, є протиправними, а позові вимоги у цій частині підлягають задоволенню.

Разом з тим, позовні вимоги про визнання протиправними дій відповідача щодо не надання інформації на запити не належить задовольняти з підстав їх передчасності, адже у межах спірних правовідносин відповідач фактично не розглядав запити ВГО "Комітет конституційно-правового контролю України".

Стосовно позовної вимоги про стягнення з відповідача матеріальної шкоди у вигляді витрат на надання правової допомоги, суд зазначає наступне.

Відповідно до частини першої статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України, витрати, пов'язані з оплатою допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, які надають правову допомогу за договором, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги, передбачених законом. Частина третя зазначеної статті визначає, що граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом.

Так, статтею 1 Закону України "Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах" визначено, що розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - суб'єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні.

Судом встановлено, що згідно статті 8 Закону України "Про Державний бюджет України на 2015 рік" установлено у 2015 році мінімальну заробітну плату у місячному розмірі з 01 січня на рівні 1 218,00 грн., відповідно, розмір компенсації витрат на правову допомогу не повинен перевищувати 487,20 грн. за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді.

На підтвердження вказаних обставин позивач має надати суду докази надання правової допомоги адвокатом або іншим фахівцем в галузі права, наприклад, свідоцтво на право зайняття адвокатською діяльністю, договір про надання правової допомоги, документи та первинні документи, що підтверджують фактичне надання послуг, докази сплати витрат на правову допомогу.

З наданих позивачем документів вбачається, що між позивачем (замовник) та фахівцем в галузі права ОСОБА_3 укладено договір про надання юридичних послуг (правових послуг, правової допомоги) від 26 травня 2015 року, за умовами якого виконавець зобов'язаний надати замовнику визначені цим договором юридичні послуги (правових послуг, правової допомоги) щодо підготовки позовної заяви до суду про визнання дії ректора ПВНЗ "Міжнародний економіко-гуманітарний університет імені академіка Степана Демянчука" протиправною та відшкодування витрат на юридичні послуги (правові послуги, правову допомогу), а також здійснення інших процесуальних дій від імені замовника, а замовник зобов'язується оплатити надані послуги.

Згідно з актом передачі-прийому наданих послуг від 02 червня 2015 року замовник виконавець надав обумовлені договором послуги із розрахунку 1 година роботи дорівнює 1 314,00 грн., тривалістю 5 годин.

Відповідно до платіжного доручення від 03 червня 2015 року №23 позивач здійснив переказ коштів на карту ОСОБА_3 згідно договору про надання юридичних послуг від 26 травня 2015 року року у сумі 6 570,00 грн.

Утім, суд звертає увагу на відсутність в матеріалах справи доказів, які підтверджували, що ОСОБА_3 є адвокатом або іншим фахівцем в галузі права, а розмір плати за надання правової допомоги перевищує законодавчо встановлений граничний рівень.

Крім того, звертає увагу, що в матеріалах справи відсутній договір про надання юридичних послуг замовнику щодо підготовки позовної заяви до суду про визнання дії ректора Приватного вищого навчального закладу "Міжнародний науково-технічний університет імені Академіка Юрія Бугая" протиправною, а в призначенні платежу платіжного доручення від 03 червня 2015 року №23 не зрозуміло та не можливо ідентифікувати саме за який договір було сплачено кошти і чи взагалі дане платіжне доручення має відношення до договору, який надав позивач.

Отже, позивачем не доведено обставин та підстав з якими норми процесуального закону зумовлюють можливість відшкодування витрат на правову допомогу, у зв'язку з чим суд доходить висновку про відсутність правових підстав для стягнення з відповідача у розмірі 6 570,00 грн.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною третьою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частиною першою статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

На думку Окружного адміністративного суду міста Києва, відповідачем не доведено правомірність та обґрунтованість не надання відповіді на запити на отримання інформації з урахуванням вимог встановлених частиною 2 статті 19 Конституції України та частиною 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, а тому, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України та доказів, наявних у матеріалах справи, адміністративний позов ВГО "Комітет конституційно-правового контролю України" підлягає частковому задоволенню.

Частина третя статті 4 Закону України "Про судовий збір" (в редакції, чинній на момент звернення до суду) встановлює, що під час подання адміністративного позову майнового характеру сплачується 10 відсотків розміру ставки судового збору. Решта суми судового збору стягується з позивача або відповідача пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимоги.

Матеріали справи підтверджують, що позивач сплатив судовий збір у розмірі 182,70 грн., тобто 10 відсотків розміру ставки судового збору за подання адміністративного позову майнового характеру.

Частина перша статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України передбачає, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Водночас згідно з частиною третьою статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, якщо адміністративний позов задоволено частково, судові витрати, здійснені позивачем, присуджуються йому відповідно до задоволених вимог, а відповідачу - відповідно до тієї частини вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

З огляду на часткове задоволення позовних вимог з позивача належить стягнути суму судового збору, що підлягає сплаті, пропорційно до задоволеної частини вимог та з урахуванням сплаченої частини суми судового збору.

Таким чином, решта суми судового збору у розмірі 90 відсотків розміру ставки судового збору за подання адміністративного позову майнового характеру, а саме 1 607,76 грн. (1827,00грн. - 182,70 грн. - 36,54 грн. (розмір частини задоволеної суми в частині немайнових вимог) має бути стягнута на користь Державного бюджету України з позивача.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 69, 70, 71, 158 - 163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

1. Адміністративний позов Всеукраїнської громадської організації "Комітет конституційно-правового контролю України" задовольнити частково.

2. Визнати протиправними дії Ректора Приватного вищого навчального закладу "Міжнародний науково-технічний університет імені Академіка Юрія Бугая" ОСОБА_2 щодо ненадання відповіді на запити на інформацію Всеукраїнської громадської організації "Комітет конституційно-правового контролю України" від 02 лютого 2015 року №102/1-15 та від 11 березня 2015 року №406/1-15.

3. В іншій частині адміністративного позову відмовити.

4. Стягнути з Всеукраїнської громадської організації "Комітет конституційно-правового контролю України" (; 03035, м. Київ, вул. Петрозаводська, буд. 2-А) на користь Державного бюджету України (отримувач УДСКУ у Печерському районі, код 38004897, банк отримувача ГУ ДКСУ у м. Києві, код банку 820019, рахунок 4007) судовий збір за подання адміністративного позову майнового характеру у розмірі 1 607,76 грн. (одну тисячу шістсот сім гривень сімдесят шість копійок).

Постанова набирає законної сили відповідно до статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя В.А. Кузьменко