Справа № 22-а-1931/09
Суддя: Саприкіна І.В.
Дата ухвалення: 2010-01-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 22-а-1931/09 Головуючий у 1-й інстанції: Ковзель П.О.
Суддя-доповідач: ОСОБА_1
У Х В А Л А

Іменем України

"27" січня 2010 р. м. Київ

Колегія суддів Київського апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді: Саприкіної І.В.,

суддів: Мамчура Я.С., Умнової О.В.,

при секретарі: Приходько Є.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у Оболонському районі м. Києва на постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 19.11.2008 року у справі за їх позовом до приватного підприємства «Ра-Рур», ОСОБА_2 про визнання угоди недійсною,

В С Т А Н О В И Л А:

ДПІ у Оболонському районі м. Києва звернулися до Окружного адміністративного суду м. Києва з адміністративним позовом до приватного підприємства «Ра-Рур», ОСОБА_2 про визнання угоди недійсною, а саме просить визнати правочин (шляхом обміну документами: накладна № 16/09 від 16.09.2004 року, податкова накладна № 16/09 від 16.09.2004 року, квитанція до прибуткового касового ордера № 16/09 від 16.09.2004 року), укладений між ПП «Ра-Рур»та СПД ФО ОСОБА_2, недійсним на підставі ч. 1 ст. 207 ГК України та застосувати наслідки, передбачені ч. 1 ст. 208 ГК України; зобов'язати ПП «Ра-Рур»повернути СПД ФО ОСОБА_2 кошти, отримані за правочином у сумі 8200,00 грн.; стягнути з СПД ФО ОСОБА_2 на користь держави вартість товару, отриманого за угодою згідно накладної № 16/09 від 16.09.2004 року на загальну суму 8200,00 грн.

Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 19.11.2008 року в задоволенні позовних вимог відмовлено в повному обсязі.

Не погоджуючись з вищезазначеною постановою, ДПІ у Оболонському районі м. Києва подали апеляційну скаргу, в якій просять апеляційну інстанцію скасувати незаконну, на їх думку, постанову суду першої інстанції та постановити нову, якою позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. В своїй апеляційній скарзі апелянт посилається на незаконність оскаржуваного рішення, неповноту зясування всіх обставин, що мають значення для вирішення справи, порушення норм судом першої інстанції матеріального права, що є підставами для скасування судового рішення.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників процесу, що зявилися в судове засідання, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів знаходить, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, між СПД ФО ОСОБА_2 та ПП «Ра-Рур»шляхом обміну документами укладено угоди на реалізацію продукції, а саме згідно накладної № 16/09 від 16.09.2004 відповідач-1 зобов'язався реалізувати відповідачу-2 товар на загальну суму 8200,00 грн., в т.ч. податок на додану вартість - 1366,67 грн.

Умови договору сторонами виконано повністю: товар було реалізовано ПП «Ра-Рур»згідно накладної № 16/09 від 16.09.2004 року, податкової накладної № 16/09 від 16.09.2004 року, а кошти за отриманий товар у сумі 8200,00 грн. перераховано СПД ФО ОСОБА_2 згідно квитанції до прибуткового касового ордера №16/09 від 16.09.2004 року.

Позивач посилаючись на вимоги ст. 207 Господарського кодексу України, свої доводи щодо недійсності оспорюваної угоди обґрунтовує рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 21.03.2005 року у справі № 2-793/05 за позовом ОСОБА_3 до ПП «Ра-Рур», ДПІ у Дніпровському районі м. Києва, яким визнано недійсними Статут ПП «Ра-Рур»та свідоцтво про державну реєстрацію ПП «Ра-Рур», зареєстровані 10.11.2003 року, з дати державної реєстрації; визнано недійсною реєстрацію ПП «Ра-Рур»платником податку на додану вартість (свідоцтво №35614978 від 08.12.2003 року) від дати внесення до Реєстру платників податку на додану вартість; визнано недійсними первинні документи бухгалтерського та податкового обліку ПП «Ра-Рур», визнано ПП «Ра-Рур»такими, що не набуло статусу юридичної особи.

Під час розгляду вказаної справи Дніпровським районним судом м. Києва встановлено, що ОСОБА_3 (одна із співзасновників і директор ПП "Ра-Рур") не має будь-якого відношення до діяльності ПП "Ра-Рур", звітні документи як директор підприємства не підписувала, звітності до податкових органів не подавала, ніяких дій по здійсненню підприємницької діяльності як директор не вчиняла та не здійснювала, нікого на це не уповноважувала та довіреності нікому не давала.

Також, позивач в обґрунтування своїх позовних вимог посилається на заздалегідь суперечну інтересам держави і суспільства мету укладення оспорюваного правочину. Вона нібито спрямована на приховування від оподаткування доходів.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції мотивував своє рішення тим, що спірна угода не є такою, що суперечить інтересам держави.

Згідно п. 4 ч. 1 ст. 198, ч. 1 ст. 203 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції суд апеляційної інстанції скасовує її та закриває провадження у справі з підстав, встановлених ст. 157 КАС України.

Колегія суддів, встановивши фактичні обставини справи та проаналізувавши правові норми, якими регулюються спірні правовідносини, дійшла висновку, що судом першої інстанції зроблено правильний висновок про недоведеність направленості оскаржуваної угоди на досягнення мети, що нібито завідомо суперечить інтересам держави та суспільства.

Проте, відмовляючи в задоволенні позову, Окружний адміністративний суд м. Києва не врахував того, що вимоги про визнання недійсною угоди, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, не можуть бути предметом позову.

Питання недійсності господарських зобовязань та застосування відповідних санкцій врегульовані Цивільним законодавством України.

Цивільні відносини щодо недійсності правочинів регулюються Цивільним кодексом України (далі - ЦК), Земельним кодексом України, Сімейним кодексом України, Законом України від 12 травня 1991 року N 1023-XII "Про захист прав споживачів" (в редакції Закону від 1 грудня 2005 року N 3161-IV), Законом України від 6 жовтня 1998 року N 161-XIV "Про оренду землі" (в редакції Закону від 2 жовтня 2003 року N 1211-IV) та іншими актами законодавства.

Згідно із статтями 4, 10 та 203 ЦК зміст правочину не може суперечити ЦК, іншим законам України, які приймаються відповідно до Конституції України та ЦК, міжнародним договорам, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, актам Президента України, постановам Кабінету Міністрів України, актам інших органів державної влади України, органів влади Автономної Республіки Крим у випадках і в межах, встановлених Конституцією України та законом, а також моральним засадам суспільства.

Положеннями статті 228 ЦК України встановлено, що правочин, вчинений з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, водночас є таким, що порушує публічний порядок, а отже, є нікчемним. Як зазначено у ч. 2 ст. 215 ЦК України визнання судом такого правочину недійсним не вимагається. Тому позови податкових органів про визнання такого правочину недійсним по зазначених позивачем підставах судовому розгляду не підлягають.

Відповідно до статті 215 ЦК необхідно розмежовувати види недійсності правочинів: нікчемні правочини - якщо їх недійсність встановлена законом (частина перша статті 219, частина перша статті 220, частина перша статті 224), та оспорювані - якщо їх недійсність прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує їх дійсність на підставах, встановлених законом (частина друга статті 222, частина друга статті 223, частина перша статті 225 ЦК).

Нікчемний правочин є недійсним через невідповідність його вимогам закону та не потребує визнання його таким судом. Оспорюваний правочин може бути визнаний недійсним лише за рішенням суду.

Відповідно до статей 215 та 216 ЦК суди розглядають справи за позовами: про визнання оспорюваного правочину недійсним і застосування наслідків його недійсності, про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину.

Вимога про встановлення нікчемності правочину підлягає розгляду в разі наявності відповідного спору.

Аналогічна правова позиція викладена в Постанові Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.2009 року.

Отже, відповідно до п.1 ч.1 ст. 157 КАС України, якщо справу не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства, суд закриває провадження у ній.

Таким чином, судова колегія знаходить за необхідне скасувати рішення суду першої інстанції та закрити провадження у справі за позовом Державної податкової інспекції у Оболонському районі м. Києва до позовом до приватного підприємства «Ра-Рур», ОСОБА_2 про визнання угоди недійсною.

Керуючись ст.ст. 157, 160, 195, 196, 198, 203, 205, 206, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів Київського апеляційного адміністративного суду, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у Оболонському районі міста Києва - задовольнити частково.

Постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 19.11.2008 року скасувати.

Провадження по справі за адміністративним позовом Державної податкової інспекції у Оболонському районі м. Києва до приватного підприємства «Ра-Рур», ОСОБА_2 про визнання угоди недійсною закрити.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом одного місяця шляхом подачі касаційної скарги до Вищого адміністративного суду України.

Повний текст ухвали виготовлено 01 лютого 2010 року.

Головуючий: суддя:

Судді: