Справа № 814/5034/13-а
Суддя: Домусчі С.Д.
Дата ухвалення: 2016-03-01 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 березня 2016 р.м.ОдесаСправа № 814/5034/13-а

Категорія: 8.3 Головуючий в 1 інстанції: Лісовська Н. В.

Одеський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого: судді Домусчі С.Д.

суддів: Коваля М.П., Кравця О.О.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Очаківської об'єднаної Державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Миколаївській області на постанову Миколаївського окружного адміністративного суду від 05 лютого 2014 року по справі за адміністративним позовом фермерського господарства «Сана» до Очаківської об'єднаної Державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Миколаївській області про визнання протиправним та скасування наказу про проведення невиїзної документальної позапланової перевірки, про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення про збільшення суми грошового зобов'язання з податку на додану вартість, -

ВСТАНОВИВ:

Очаківська об'єднана Державна податкова інспекція Головного управління Міндоходів у Миколаївській області подала апеляційну скаргу на постанову Миколаївського окружного адміністративного суду від 05 лютого 2014 року, в якій просить скасувати оскаржену постанову та ухвалити нову, якою відмовити у задоволенні адміністративного позову в повному обсязі.

Постановою від 05 лютого 2014 року, ухваленою в порядку письмового провадження, Миколаївський окружний адміністративний суд частково задовольнив адміністративний позов: скасував податкове повідомлення-рішення відповідача від 11.06.2013 року № про збільшення суми грошового зобов'язання з податку на додану вартість на загальну суму 203336,00 грн.; відмовив у скасуванні наказу відповідача від 30.04.2013 року № 250 «Про проведення невиїзної документальної позапланової перевірки фермерського господарства «Сана», ».

Вимоги апеляційної скарги апелянт обґрунтовує тим, що суд першої інстанції допустив порушення норм матеріального і процесуального права, оскільки перевіркою достовірно встановлено, що у ФГ «Сана» відсутні належні та допустимі докази - зареєстровані у встановленому законом порядку договори оренди земельних ділянок, на яких позивач здійснює діяльність з вирощування сільськогосподарської продукції, що у свою чергу позбавляє позивача права на застосування спеціального режиму оподаткування ПДВ.

Фермерське господарство «Сана» надало письмові заперечення на апеляційну скаргу, в яких, з посиланням на дотримання судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржену постанову - без змін.

Ухвалюючи постанову про часткове задоволення позовних вимог, суд першої інстанції встановив, що на підставі наказу № 250 від 30 квітня 2013 року, в період з 16 по 28 травня 2013 року відповідач провів позапланову невиїзну перевірку фермерського господарства «Сана» з питання дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.04.2010 року по 31.03.2013 року, валютного та іншого законодавства за період з 01.04.2010 року по 31.03.2013 року.

За наслідками перевірки складений акт № 136/22/23396940 від 30 травня 2013 року, в якому зафіксовано порушення позивачем вимог ст. 6, 18, 20 Закону України «Про оренду землі» а саме, використання ФГ «Сана» земельних ділянок для вирощування сільськогосподарської продукції без укладання договорів оренди та їх державної реєстрації, неправомірне застосування податкової пільги, і як наслідок, заниження суми ПДВ, що підлягає сплаті до бюджету, за вересень 2012 року на суму 109207,00 грн.; помилкове заповнення р. 16 Декларації з ПДВ (скороченої) за вересень 2012 року, в результаті чого занижений податок на додану вартість за вересень 2012 року на суму 53462,00 грн.

На підставі акту перевірки винесено податкове повідомлення-рішення № від 11 червня 2013 року, яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість на загальну суму 203336,00 грн., з яких 162669,00 грн. - сума основного зобов'язання, 40667,00 грн. - штрафні (фінансові) санкції.

Суд першої інстанції встановив, що висновки податкового органу про порушення позивачем вимог чинного законодавства, ґрунтуються на тому, що позивач в ході проведення перевірки не надав договорів оренди земельних ділянок для товарного сільськогосподарського виробництва, оформлених належним чином, а надав лише довідки від 23.01.2013 року № 76/01/11, згідно яких площа земельних угідь, яка обробляється, становить: договори оренди - 20,98 га; зареєстровано 66 договорів оренди землі з фізичними особами - 382,75 га. За таких обставин податковий орган дійшов висновку, що відсутність догорів оренди земельних ділянок, зареєстрованих відповідно до законодавства, позбавляє позивача права на застосування спеціального режиму оподаткування.

Скасовуючи оскаржене податкове повідомлення-рішення, суд першої інстанції встановив помилковість висновків податкового органу щодо наявності правових підстав для нарахування позивачу податкового зобов'язання з ПДВ.

При цьому суд першої інстанції зазначив, що фермерське господарство «Сана» є суб'єктом спеціального режиму оподаткування податком на додану вартість, що підтверджено свідоцтвом № 100193941 від 01.01.2009р. Свідоцтво про застосування податкового спеціального режиму, з моменту видачі по час розгляду справи, контролюючим органом не скасовано.

Також суд першої інстанції зазначив, що продукція, вирощена на земельній ділянці, орендованій платником фіксованого сільськогосподарського податку в юридичної та/або фізичної особи, є сільськогосподарською продукцією в розумінні глави 2 розділу XIV Податкового кодексу України незалежно від того, чи зареєстровані належним чином договори оренди такої ділянки. Відповідно, така продукція повинна враховуватися при визначенні частки сільськогосподарського товаровиробництва у розмірі 75 відсотків, необхідної для набуття та підтвердження особою статусу платника сільськогосподарського товаровиробника. За таких обставин відсутні будь-які підстави для розмежування сільськогосподарської продукції на ту, що отримана на належно оформлених земельних ділянках, право оренди яких зареєстровано, та на ту, що вирощена на ділянках, оренда чи інше право користування якими оформлені з недоліками.

З посиланням на приписи п. 209.6 ст. 209 ПК України, в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин, суд першої інстанції встановив, що визначальним для встановлення права особи застосовувати спеціальний режим оподаткування податком на додану вартість є дотримання сільськогосподарським товаровиробником критерію щодо питомої ваги сільськогосподарських товарів, яка має становити не менше 75 відсотків вартості всіх товарів/послуг, поставлених протягом послідовних звітних податкових періодів сукупно.

З урахуванням позиції Вищого адміністративного суду України, викладеної у інформаційному листі від 28.12.2012 року № 2614/12/13-12, суд першої інстанції дійшов висновку, що у податкових органів відсутні підстави для застосування будь-яких негативних наслідків до платників фіксованого сільськогосподарського податку та осіб, що застосовують спеціальний режим оподаткування податком на додану вартість сільськогосподарської діяльності, у разі недотримання останніми норм земельного законодавства щодо реєстрації договорів оренди земельних ділянок, якщо при цьому дотримано вимог законодавства податкового.

Разом з тим, суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог про скасування наказу про проведення перевірки від 30.04.2013 р. № 250, оскільки станом на день звернення позивача до суду оскаржений наказ - як нормативний акт індивідуальної дії реалізований та припинив свою дію.

Сторони, належним чином повідомлені про час та місце апеляційного розгляду справи, у судове засідання не з'явились, представник відповідача надав заяву про розгляд справи в порядку письмового провадження, у зв'язку з чим, відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 197 КАС України справа розглянута апеляційним судом в порядку письмового провадження.

Заслухавши суддю доповідача, розглянувши та обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не може бути задоволена.

Апеляційний суд встановив, що суд першої інстанції повно та всебічно дослідив та оцінив обставини справи, надані сторонами докази, правильно визначив правову природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Предметом спору є наказ Очаківської об'єднаної Державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Миколаївській області від 30.04.2013 року № 250 «Про проведення невиїзної документальної позапланової перевірки фермерського господарства «Сана», ».

Вимагаючи скасування оскарженої постанови в повному обсязі податковий орган не навів підстав, за наявності яких він вважає протиправними висновки суду першої інстанції про відмову у скасуванні наказу про проведення перевірки. Водночас апеляційний суд зазначає, що суд першої інстанції правильно відмовив у задоволенні позовних вимог про скасування оскарженого наказу, оскільки на час звернення позивача до суду зазначений наказ, як нормативний акт індивідуальної дії, втратив чинність внаслідок його реалізації.

Також предметом позову є податкове повідомлення-рішення відповідача від 11.06.2013 року № про збільшення суми грошового зобов'язання з податку на додану вартість на загальну суму 203336,00 грн. (162669,00 грн. - за основним зобов'язанням, 40667,00 грн. - за штрафними (фінансовими) санкціями).

Апеляційний суд зазначає, що копія оскарженого податкового повідомлення-рішення відсутня в матеріалах справи, але сторони по справі не заперечують факт його прийняття податковим органом.

Оскаржене податкове повідомлення-рішення від 11.06.2013 року № прийнято на підставі акту позапланової невиїзної перевірки № 136/22/23396940 від 30 травня 2013 року, яким, окрім іншого, встановлено порушення позивачем вимог ст. 6, 18, 20 Закону України «Про оренду землі», яке полягає у використанні ФГ «Сана» земельних ділянок для вирощування сільськогосподарської продукції без укладання договорів оренди та їх державної реєстрації, що у свою чергу призвело до неправомірного застосування податкової пільги, і як наслідок, заниження суми ПДВ, яка підлягає сплаті до бюджету за вересень 2012 року на суму 109207,00 грн., та до помилкового заповнення р. 16 Декларації з ПДВ (скороченої) за вересень 2012 року, в результаті чого занижено податок на додану вартість за вересень 2012 року на суму 53462,00 грн.

Апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції про наявність правових підстав для скасування оскарженого податкового повідомлення-рішення та відхиляє доводи апелянта, які ґрунтуються на припущеннях та на помилковому тлумаченні норм матеріального права.

При цьому апеляційний суд зазначає, що спеціальний режим оподаткування діяльності у сфері сільського та лісового господарства, а також рибальства регламентований ст. 209 ПК Украйни, якою встановлені критерії (п. 209.6 ст. 209 ПК України), за наявності яких резидент, який провадить підприємницьку діяльність у сфері сільського і лісового господарства та рибальства, може обрати спеціальний режим оподаткування.

Відповідно до п. 209.6. ст. 209 ПК України сільськогосподарським вважається підприємство, основною діяльністю якого є постачання вироблених (наданих) ним сільськогосподарських товарів (послуг) на власних або орендованих основних фондах, а також на давальницьких умовах, в якій питома вага вартості сільськогосподарських товарів/послуг становить не менш як 75 відсотків вартості всіх товарів/послуг, поставлених протягом попередніх 12 послідовних звітних податкових періодів сукупно.

Ця норма діє з урахуванням того, що:

а) для новоутвореного сільськогосподарського підприємства, зареєстрованого як суб'єкт господарювання, який провадить господарську діяльність менше ніж 12 календарних місяців, така питома вага сільськогосподарських товарів/послуг розраховується за наслідками кожного окремого звітного податкового періоду;

б) з метою розрахунку такої питомої ваги до складу основної діяльності сільськогосподарського підприємства не включаються оподатковувані операції з постачання основних фондів, що перебували у складі його основних фондів не менше ніж 12 послідовних звітних податкових періодів сукупно, якщо такі операції не були постійними і не становили окремої підприємницької діяльності.

Відповідно до матеріалів справи ФГ «Сана» на час виникнення спору та його розгляду в суді першої інстанції зареєстровано сільськогосподарським підприємством як суб'єкт спеціального режиму оподаткування податком на додану вартість - свідоцтво № 10019341 з 01.01.2009 р., початок дії свідоцтва з 09.02.2009 р. (а.с. 13).

Таким чином, апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції, що визначальним для встановлення права особи на застосовування спеціального режиму оподаткування податком на додану вартість є дотримання сільськогосподарським товаровиробником критерію щодо питомої ваги сільськогосподарських товарів, яка має становити не менше 75 відсотків вартості всіх товарів/послуг, поставлених протягом послідовних звітних податкових періодів сукупно. В той час як у податкових органів відсутні підстави для застосування будь-яких негативних наслідків до платників фіксованого сільськогосподарського податку та осіб, що застосовують спеціальний режим оподаткування податком на додану вартість сільськогосподарської діяльності, у разі недотримання останніми норм земельного законодавства щодо реєстрації договорів оренди земельних ділянок, якщо при цьому дотримано вимоги податкового законодавства.

Відповідно до акту позапланової невиїзної перевірки № 136/22/23396940 від 30 травня 2013 року, податковим органом не встановлено підстав, визначених п. 209.11 та п. 209.12 ст. 209 ПК України, за наявності яких суб'єкт спеціального режиму оподаткування втрачає право на використання такого режиму.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції.

Апеляційний суд дійшов висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права, у зв'язку з чим, відповідно до ст. 200 КАС України, апеляційна скарга має бути залишена без задоволення, а оскаржене судове рішення - без змін.

Керуючись ст. 19 Конституції України, ст. ст. 2, 11, 69-71, 195, п. 2 ч. 1 ст. 197, п. 1 ч. 1 ст. 198, ст. ст. 200, 206, 211, 212, ч. 5 ст. 254 КАС України, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Очаківської об'єднаної Державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Миколаївській області залишити без задоволення.

Постанову Миколаївського окружного адміністративного суду від 05 лютого 2014 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів після набрання законної сили судовим рішенням суду апеляційної інстанції.

Головуючий: суддя С.Д.Домусчі

суддя М.П. Коваль

суддя О.О.Кравець