Справа № 809/2400/15
Суддя: Левицька Наталія Георгіївна
Дата ухвалення: 2016-03-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.03.2016р. Справа № 876/7780/15

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

Головуючого судді Левицької Н.Г.,

судді Обрізка І.М.,

судді Сапіги В.П.,

розглянувши в порядку письмового провадження у місті Львові

апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1

на постанову Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 02.07.2015р. у справі №809/2400/15

за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1

до Калуської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС в Івано-Франківській області

про визнання неправомірними дій та скасування податкового повідомлення-рішення, -

ВСТАНОВИВ:

17.06.2015р. позивач: фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1) звернувся до Івано-Франківського окружного адміністративного суду з позовом до відповідача: Калуської об'єднаної Державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби України в Івано-Франківській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення форми "Ш" № від 11.06.2015р., яке винесено на підставі Акта камеральної перевірки 705/1702/НОМЕР_1 від 11.06.2015р.

Позовні вимоги мотивовано тим, що в оскаржуваному податковому повідомленні-рішенні зазначено неіснуючий акт перевірки, на підставі якого винесено дане рішення. Позивач вказує, що ним регулярно сплачувався єдиний податок, що підтверджується податковими деклараціями. Крім того, позивач вважає неправомірними дії відповідача по проведенню камеральної перевірки з тих підстав, що така перевірка була проведена всупереч положенням закону.

За результатами розгляду справи Івано-Франківський окружний адміністративний суд прийшов до висновку про те, що позовні вимоги задоволенню не підлягають. Свої висновки суд першої інстанції мотивував тим, що позивачем не надано доказів здійснення платежів по сплаті єдиного податку з фізичних осіб, а податкові декларації, на думку суду першої інстанції, не є доказами оплати, а навпаки, є доказами існування обов'язку до оплати. Також суд першої інстанції прийшов до висновку про те, що оскільки під час камеральної перевірки проводилась виключно перевірка даних, відображених у деклараціях, а не діяльності суб'єкта господарювання, тому на даний випадок не розповсюджувались норми закону про заборону проведення податкових перевірок у 2015-2016 роках суб'єктів господарювання з обсягом доходу до 20 мільйонів гривень.

Не погодившись з постановою суду першої інстанції, апелянт (позивач у справі): фізична особа-підприємець ОСОБА_1 оскаржив її в апеляційному порядку. Свою апеляційну скаргу позивач обґрунтовує тим, що в оскаржуваному податковому повідомленні-рішенні зазначено неіснуючий акт перевірки, на підставі якого винесено дане рішення. Апелянт також зазначає, що ним регулярно сплачувався єдиний податок, що підтверджується податковими деклараціями за 2013 та 2014 роки. З посиланням на положення п.295.2 ст.295 Податкового кодексу України, підприємець зазначає, що податок в сумі 100грн., щомісячно з грудня 2012р. по грудень 2013р. включно, та з січня 2014р. по травень 2015р., включно, в сумі 150грн., декларувався ним на підставі сум визначених працівником Калуської ОДПІ. Крім того, апелянт вважає неправомірними дії відповідача по проведенню камеральної перевірки з тих підстав, що така перевірка була проведена всупереч положенням встановленим п.3 розділу ІІ Прикінцевих положень Закону України "Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи", яким встановлено заборону проведення перевірок суб'єктів господарювання на 2015 та 2016рр. з обсягом доходу до 20 мільйонів гривень. Апелянт просить постанову суду першої інстанції скасувати та прийняти нову, якою позов задоволити в повному обсязі.

З урахуванням вимог п.1 ч.1 ст.197 КАС України, апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Заслухавши суддю-доповідача у справі, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги у їх сукупності, встановивши обставини та відповідні їм правовідносини, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегією суддів встановлено наступне:

Як свідчать матеріали справи та встановлено судом першої інстанції, Фізична особа-підприємець ОСОБА_2 зареєстрований суб'єктом підприємницької діяльності 01.09.2010р. виконавчим комітетом Калуської міської ради Івано-Франківської області (а.с.16), перебуває на податковому обліку в Калуській об'єднаній державній податковій інспекції та є платником єдиного податку, що підтверджується відповідним свідоцтвом серії НОМЕР_2 (а.с.20, 21).

Головним державним інспектором відділу адміністрування доходів і зборів з фізичних осіб, майнових податків та ЄСВ Калуської ОДПІ, проведено камеральну перевірку позивача з питання своєчасності слати узгоджених податкових зобов'язань до бюджету, за результатами якої складено акт №705/1702/НОМЕР_1 від 29.05.2015р. (а.с.17).

Перевіркою встановлено, що в порушення вимог пункту 295.1 статті 295 Податкового кодексу України, позивачем допущено факт несплати (неперерахування) сум єдиного податку в установленому порядку та строки.

Так, зокрема, перевіркою встановлено недоїмку за період з жовтня 2010р. по травень 2015р. в розмірі 2536,52грн.

На підставі висновків перевірки відповідачем було винесено оскаржуване податкове повідомлення-рішення № від 11.06.2015р., яким до позивача застосовано штраф у розмірі 50% - 1268,52 грн. (а.с.18, 19).

Відповідно до приписів статті 67 Конституції України, кожен зобов'язаний сплачувати податки та збори в порядку та в розмірах встановлених законом. Керуючись вимогами статті 68 Конституції України, кожен зобов'язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов'язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов'язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства визначає та регулює Податковий кодекс України.

Підпунктом 14.1.175 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України визначено, що податковий борг - це сума грошового зобов'язання (з урахуванням штрафних санкцій за їх наявності), самостійно узгодженого платником податків або узгодженого в порядку оскарження, але не сплаченого у встановлений цим Кодексом строк, а також пеня, нарахована на суму такого грошового зобов'язання.

Підпунктом 16.1.4 пункту 16.1 статті 16 Податкового кодексу України визначено, що платник податків зобов'язаний, зокрема сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.

Згідно із вимогами пункту 36.1 статті 36 Податкового кодексу України, податковим обов'язком визнається обов'язок платника податку обчислити, задекларувати та/або сплатити суму податку та збору в порядку і строки, визначені цим Кодексом, законами з питань митної справи.

Виконанням податкового обов'язку визнається сплата в повному обсязі платником відповідних сум податкових зобов'язань у встановлений податковим законодавством строк. Сплата податку та збору здійснюється платником податку безпосередньо, а у випадках, передбачених податковим законодавством, - податковим агентом, або представником платника податку. Спосіб, порядок та строки виконання податкового обов'язку встановлюються цим Кодексом та законами з питань митної справи (стаття 38 Податкового кодексу України).

Згідно із вимогами пункту 295.1 ст.295 ПК України, платники єдиного податку першої і другої груп сплачують єдиний податок шляхом здійснення авансового внеску не пізніше 20 числа (включно) поточного місяця.

Такі платники єдиного податку можуть здійснити сплату єдиного податку авансовим внеском за весь податковий (звітний) період (квартал, рік), але не більше, ніж до кінця поточного звітного року.

У разі, якщо сільська, селищна або міська рада приймає рішення щодо зміни раніше встановлених ставок єдиного податку, єдиний податок сплачується за такими ставками у порядку та строки, визначені підпунктом 12.3.4 пункту 12.3 статті 12 цього Кодексу.

Відповідно до пункту 295.2 статті 295 Кодексу нарахування авансових внесків для платників єдиного податку першої і другої груп здійснюється контролюючими органами на підставі заяви такого платника єдиного податку щодо розміру обраної ставки єдиного податку, заяви щодо періоду щорічної відпустки та/або заяви щодо терміну тимчасової втрати працездатності.

Відтак, із врахуванням наведених норм, права колегія суддів апеляційного суду погоджується з тим, що кожен має обов'язок сплати податків, зокрема, і єдиного податку за ведення підприємницької діяльності. Також суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що подані позивачем копії декларації не є доказами сплати податку, навпаки, такі декларації вказують на те, що позивач визнав свій обов'язок по сплаті єдиного податку, задекларувавши його суму.

Однак, колегія суддів апеляційного суду не погоджується з тим, що в даному випадку існують передбачені підстави донарахування такого податку податковим органом шляхом складення податкового повідомлення-рішення.

З 01.01.2015р. набрав чинності Закону України від 28 грудня 2014р. №71-VIII "Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи" (далі - Закон).

Пунктом 3 розділу II Прикінцевих положень Закону встановлено, що у 2015 та 2016рр. перевірки підприємств, установ та організацій з обсягом доходу до 20 мільйонів гривень за попередній календарний рік контролюючими органами здійснюються виключно з дозволу Кабінету Міністрів України, за заявкою суб'єкта господарювання щодо його перевірки, згідно з рішенням суду або згідно із вимогами Кримінального процесуального кодексу України.

Відповідно до норм пункту 75.1 статті 75 Податкового кодексу України, контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

Колегія суддів апеляційного суду звертає увагу на те, що норми п. 3 розд. II "Прикінцеві положення" Закону не містять посилань на види перевірок, що зазначені у ст. 75 ПКУ. Отже, встановлене обмеження стосується всіх видів перевірок, з урахуванням дотримання підстав та обмежень встановлених п. 3 розд. II "Прикінцеві положення" Закону.

Окремо слід зауважити, що аналогічна позиція була висловлена Державною фіскальною службою України в листі від 06.05.2015р. №16102/7/99-99-15-02-02-17 "Щодо проведення камеральних перевірок декларацій з податку на прибуток підприємств у 2015 - 2016 роках".

За таких умов колегія суддів приходить до висновку про те, що камеральна перевірка фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 була проведена з порушенням вимог чинного на момент її проведення законодавства, а, відтак, є протиправною. Як наслідок протиправності дій з проведення перевірки протиправним також є і складене за її наслідками податкове повідомлення-рішення, що його оскаржує позивач (апелянт).

Приписами ст.19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з вимогами ст.9 КАС України, суди при вирішенні справи керуються принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їх посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до приписів ст.202 КАС України, підставами для скасування постанови або ухвали суду першої інстанції та ухвалення нового рішення є: неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення норм матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи або питання, а також розгляд і вирішення справи неповноважним судом; участь в ухваленні постанови судді, якому було заявлено відвід на підставі обставин, які викликали сумнів у неупередженості судді, і заяву про його відвід визнано судом апеляційної інстанції обґрунтованою; ухвалення чи підписання постанови не тим суддею, який розглянув справу.

Підсумовуючи наведене, колегія суддів приходить до висновку про те, що оскаржуване податкове повідомлення-рішення, шо є предметом даного адміністративного спору, є незаконним та підлягає скасуванню в силу відсутності у податкового органу права на проведення перевірки, що слугувала передумовою його складення. Разом з тим, колегія суддів звертає увагу на те, що за результатами розгляду справи апеляційним судом встановлено виключно факт протиправності оскаржуваного податкового повідомлення-рішення, як документа про донарахування та стягнення податкових зобов'язань, а не факт відсутності відповідних податкових зобов'язань взагалі.

Керуючись вимогами ст.ст.160, 195, 197, 198, 202, 205, 207, 254 Кодексу адміністративного судочинства України,

суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на постанову Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 02.07.2015р. у справі №809/2400/15 за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Калуської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС в Івано-Франківській області про визнання неправомірними дій та скасування податкового повідомлення-рішення, - задоволити.

2. Постанову Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 02.07.2015р. у справі №809/2400/15, - скасувати та прийняти нову постанову, якою позовні вимоги позивача задоволити.

3. Визнати протиправними дії Калуської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС в Івано-Франківській області щодо проведення камеральної перевірки фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, результати якої відображено в акті №705/1702/НОМЕР_1 від 29.05.2015р.

4. Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Калуської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС в Івано-Франківській області № від 11.06.2015р.

5. Стягнути на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 судовий збір за рахунок бюджетних асигнувань Калуської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС в Івано-Франківській області в сумі 1169,28грн.

Постанова набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, що беруть участь у справі, та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя Н.Г. Левицька

Суддя І.М. Обрізко

Суддя В.П. Сапіга