Справа № 805/162/16-а
Суддя: Козаченко А.В.
Дата ухвалення: 2016-03-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 березня 2016 р. Справа № 805/162/16-а

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов'янськ, вул. Добровольського, 1

Донецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Козаченка А.В. розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного територіального управління юстиції у Донецькій області про визнання нечинним наказу, зобов'язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до Донецького окружного адміністративного суду з позовом до Головного територіального управління юстиції у Донецькій області про визнання нечинним наказу, зобов'язання вчинити певні дії.

На обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що наказом відповідача від 17.08.2015 року № 1982а/1 його було увільнено від роботи на період мобілізації з виплатою компенсації у розмірі середнього заробітку. Відповідно з 17.08.2015 року позивача мобілізовано для несення військової служби в зоні проведення АТО.

Разом з цим позивач зазначає, що згідно до тексту наказу від 17.08.2015 року № 1982а/1 про увільнення, позивача увільнено із займаної посади з 17.08.2015 року згідно п. 3 ст. 36 КЗпПУ на період проходження військової служби під час мобілізації на особливий період але не більше одного року із збереженням робочого місця і посади; згідно ст. 119 КЗпПУ прийнято рішення щодо виплати позивачу компенсації у розмірі середнього заробітку протягом одного року.

Натомість позивач зазначає, що спірний наказ в певній частині не відповідає вимогам діючого законодавства з огляду на те, що станом на час його винесення, положення ст. 119 КЗпПУ зазнали певних змін.

На підставі викладеного позивач просив визнати протиправним наказ від 17.08.2015 року № 1982а/1 про увільнення від роботи на період мобілізації в частині застосування річного терміну збереження займаної посади та середнього заробітку за період проходження військової служби; визнати нечинним положення наказу від 17.08.2015 року № 1982а/1 щодо застосування річного терміну збереження займаної посади та середнього заробітку за період проходження військової служби; зобов'язати відповідача внести зміни до наказу від 17.08.2015 року № 1982а/1 згідно до ст. 119 КЗпПУ зі змінами, внесеними Законом України від 14.05.2015 року № 433-VIII.

Позивач через канцелярію суду надав клопотання, в якому зазначив щодо підтримання позовних вимог та просив провести розгляд справи без своєї участі.

Представник відповідача до судового засідання не з'явився, про розгляд справи був повідомлений належним чином, через канцелярію суду надав письмові заперечення відповідно змісту яких просив відмовити у задоволенні позову.

Дослідивши матеріали справи, з'ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд встановив наступне.

Наказом від 18.08.2015 року № 1982а/1 увільнено ОСОБА_1, заступника начальника відділу державної виконавчої служби Першотравневого районного управління юстиції, з займаної посади з 17.08.2015 року згідно п. 3 ст. 36 КЗпП України на період проходження військової служби під час мобілізації на особливий період, але не більше одного року, зі збереженням робочого місця й посади. Згідно ст. 119 КЗпП України прийнято рішення щодо виплати ОСОБА_1 компенсації у розмірі середнього заробітку протягом одного року.

Наказом від 26.02.2016 року № 294/1 було внесено зміни до наказу від 17.08.2015 року № 1982а/1 «про увільнення від роботи на період мобілізації ОСОБА_1.» та виклано останній у такій редакції: ОСОБА_1, заступника начальника відділу державної виконавчої служби Першотравневого районного управління юстиції, увільнити з займаної посади з 17 серпня 2015 року на період призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період до дня фактичної демобілізації, згідно ст. 119 КЗпП України. Згідно ст. 119 КЗпП України збережено за ОСОБА_1 посаду заступника начальника відділу державної виконавчої служби Першотравневого районного управління юстиції і середній заробіток на час призову.

З приводу спірних правовідносин суд зазначає наступне.

Згідно ч. 3, 4 ст. 119 КЗпПУ в редакції від 14.05.2015 року, за працівниками, призваними на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період або прийнятими на військову службу за контрактом у разі виникнення кризової ситуації, що загрожує національній безпеці, оголошення рішення про проведення мобілізації та (або) введення воєнного стану на строк до закінчення особливого періоду або до оголошення рішення про демобілізацію, але не більше одного року, зберігаються місце роботи, посада і компенсується із бюджету середній заробіток на підприємстві, в установі, організації, в яких вони працювали на час призову, незалежно від підпорядкування та форми власності. Виплата таких компенсацій із бюджету в межах середнього заробітку проводиться за рахунок коштів Державного бюджету України в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. За працівниками, які були призвані під час мобілізації, на особливий період та які підлягають звільненню з військової служби у зв'язку з оголошенням демобілізації, але продовжують військову службу у зв'язку з прийняттям на військову службу за контрактом, зберігаються місце роботи (посада), середній заробіток на підприємстві, в установі, організації незалежно від підпорядкування та форми власності, більше ніж на один рік.

Відповідно до ч. 3, 4 ст. 119 КЗпПУ в редакції від 11.06.2015 року (чинній станом на момент винесення спірного наказу), за працівниками, призваними на строкову військову службу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період або прийнятими на військову службу за контрактом у разі виникнення кризової ситуації, що загрожує національній безпеці, оголошення рішення про проведення мобілізації та (або) введення воєнного стану на строк до закінчення особливого періоду або до дня фактичної демобілізації, зберігаються місце роботи, посада і компенсується із бюджету середній заробіток на підприємстві, в установі, організації, в яких вони працювали на час призову, незалежно від підпорядкування та форми власності. Виплата таких компенсацій із бюджету в межах середнього заробітку проводиться за рахунок коштів Державного бюджету України в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. За працівниками, які були призвані під час мобілізації, на особливий період та які підлягають звільненню з військової служби у зв'язку з оголошенням демобілізації, але продовжують військову службу у зв'язку з прийняттям на військову службу за контрактом, але не більше ніж на строк укладеного контракту, зберігаються місце роботи, посада і компенсується із бюджету середній заробіток на підприємстві, в установі, організації, в яких вони працювали на час призову, незалежно від підпорядкування та форми власності. Виплата таких компенсацій із бюджету в межах середнього заробітку проводиться за рахунок коштів Державного бюджету України в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Разом з цим суд зазначає, що наказ від 17.08.2015 року № 1982а/1 не містить тих положень ст. 119 КЗпП України, під час дії яких він винесений.

Натомість суд звертає увагу, що наказом від 26.02.2016 року № 294/1 було внесено зміни до наказу від 17.08.2015 року № 1982а/1 «про увільнення від роботи на період мобілізації ОСОБА_1.» та виклано у такій редакції: ОСОБА_1, заступника начальника відділу державної виконавчої служби Першотравневого районного управління юстиції, увільнити з займаної посади з 17 серпня 2015 року на період призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період до дня фактичної демобілізації, згідно ст. 119 КЗпП України. Згідно ст. 119 КЗпП України зберегти за ОСОБА_1 посаду заступника начальника відділу державної виконавчої служби Першотравневого районного управління юстиції і середній заробіток на час призову.

Таким чином, дослідивши вищезазначені накази, підстави та послідовність їх прийняття, суд зазначає, що, у зв'язку з винесенням наказу від 26.02.2016 року № 294/1, права позивача на час прийняття рішення по справі не є порушеними, станом на момент прийняття рішення у даній справі відсутній предмет спору.

Відповідно суд вважає, що позовні вимоги задоволенню не підлягають.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 17, 18, 19, 20, 51, 69, 70, 71, 72, 86, 94, 121, 158, 159, 160, 161, 162, 163, 164, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Головного територіального управління юстиції у Донецькій області про визнання нечинним наказу, зобов'язання вчинити певні дії - відмовити.

У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження. Постанова в адміністративній справі може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подання через Донецький окружний адміністративний суд апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції. Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя Козаченко А.В.