Справа № 826/8250/14
Суддя: Єрьомін А.В.
Дата ухвалення: 2016-03-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 березня 2016 року м. Київ К/800/2863/15

Вищий адміністративний суд України в складі суддів:

Єрьоміна А.В.(головуючий);
Кравцова О.В., Цуркана М.І.,

секретар судового засідання Вишняк О.М.,

за участю:

представника позивача Перететька В.Є.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за касаційною скаргою Інспекції з питань захисту прав споживачів у Чернігівській області на постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 25 грудня 2014 року у справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Фудмаркет» до Інспекції з питань захисту прав споживачів у Чернігівській області про визнання протиправною та скасування постанови, -

ВСТАНОВИВ:

У червні 2014 року товариство з обмеженою відповідальністю «Фудмаркет» (далі - позивач) звернулося до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Інспекції з питань захисту прав споживачів у Чернігівській області (далі - відповідач), в якому просило визнати протиправними дії відповідача із складання акту перевірки дотримання вимог законодавства про захист прав споживачів від 28 листопада 2013 року №0644 та скасувати постанову від 26 травня 2014 року №0144 про накладення стягнення у вигляді штрафу.

В обґрунтування позову зазначало, що посадовими особами відповідача під час проведення перевірки і складання акту допущено ряд порушень, а винесена постанова про накладення штрафу є такою, що не ґрунтується на фактичних обставинах.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 11 вересня 2014 року в задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 25 грудня 2015 року апеляційна скарга товариства з обмеженою відповідальністю «Фудмаркет» задоволена частково.

Постанова Окружного адміністративного суду міста Києва від 11 вересня 2014 року скасована в частині відмови в задоволенні позовних вимог про визнання протиправною та скасування постанови про накладення штрафу від 26 травня 2014 року №0144.

В цій частині прийнята нова постанова, якою визнана протиправною та скасована постанова Інспекції з питань захисту прав споживачів у Чернігівській області від 26 травня 2014 року №0144 про накладення штрафу.

В іншій частині постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 11 вересня 2014 року залишено без змін.

У касаційній скарзі, посилаючись на порушення судом апеляційної інстанції норм апеляційної інстанції, залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Заслухавши представників сторін, суддю-доповідача, обговоривши доводи касаційної скарги та перевіривши за матеріалами справи правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі, суд зазначає наступне.

Як встановлено судами попередніх інстанцій, відповідно до направлення на проведення перевірки від 25 листопада 2013 року №02-14/750, посадовими особами відповідача ОСОБА_5 та ОСОБА_6 28. листопада 2013 року здійснено планову перевірку магазину «Велика кишеня» ТОВ «Фудмаркет», що розташований за адресою м. Чернігів, вул. Незалежності, 32, за результатами проведення якої складено акт № 0644.

Відповідно до зазначеного вище акту контролюючим органом встановлено порушення ТОВ «Фудмаркет» статей 6, 15 Закону України «Про захист прав споживачів», статті 38 Закону України «Про безпечність та якість харчових продуктів», абз. 3 п. 2.1 гл. 2 розділу 2 п. 7.1 гл. 7 «Правил роздрібної торгівлі продовольчими товарами», пп. 17, 21 «Порядку провадження торговельної діяльності та правил торговельного обслуговування на ринку споживчих товарів», ст. 7 Указу Президента України «Про заходи з регулювання підприємницької діяльності», статті 11 Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності».

Висновки акту перевірки вмотивовані тим, що Інспекцією виявлені значні порушення законодавства при реалізації круп'яних та макаронних виробів (відсутність інформації про виробника товару, дату виготовлення, обов'язкових позначок про відсутність ГМО), овочів, кондитерських виробів, кави, чаю, м'ясотоварів, хлібобулочних виробів (відсутнє маркування). Також було виявлено, що продукція не відповідає вимогам нормативних документів (овочі - брудні, биті з наявністю гнилі, пошкоджені гризунами, хліб - горілий, крупи не відповідали вимогам ГОСТ через значну кількість засміченості сторонніми предметами тощо).

Як встановлено судами попередніх інстанцій, та вбачається з акту перевірки, після початку перевірки керуюча магазином ОСОБА_7 відмовилась надати накладні на приход продукції та не допустила спеціалістів Інспекції до подальшої перевірки, чим створила перешкоди службовим особам органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері державного контролю за додержанням законодавства про захист прав споживачів у проведенні перевірки якості продукції, а також правил торговельного та інших видів обслуговування.

Відповідачем 26 травня 2014 року прийнято постанову №0144 про накладення на позивача стягнень, передбачених статтею 23 Закону «Про захист прав споживачів» у вигляді штрафу в розмірі 6380 грн. - за реалізацію продукції, що не відповідає вимогам нормативних документів; 3220 грн. - за відсутність необхідної, доступної інформації про продукцію; 3247720 грн. - за створення перешкод службовим особам спеціально уповноваженого органу виконавчої влади у сфері захисту прав споживачів у проведенні перевірки якості продукції.

Наказом Міністерства економічного розвитку і торгівлі України від 7 березня 2012, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 11 травня 2012 року за №743/21056 затверджено Порядок проведення перевірок у суб'єктів господарювання сфери торгівлі і послуг, у тому числі ресторанного господарства, якості продукції, додержання обов'язкових вимог щодо безпеки продукції, а також додержання правил торгівлі та надання послуг. Пунктом 3.9. вищевказаного Порядку визначено, що до представника суб'єкта господарювання відносяться керівник, особа, яка його заміщає, а в разі їх відсутності - особа, яка реалізує продукцію.

Як встановлено судом, ОСОБА_7 є керуючою магазину «Велика Кишеня» ТОВ «Фудмаркет», а тому у відповідності до вимог п.3.9. Порядку є представником суб'єкта господарювання.

Відповідно до п. 6 розділу ІІ посадової інструкції керуючої магазином, затвердженої генеральним директором ТОВ «Фудмаркет» І.М. Душко, на керуючу магазином покладено обов'язок супроводжувати перевірки контролюючих державних організацій: державних податкових інспекцій, податкової міліції, УБЕЗ, УБОП тощо; виконувати законні вимоги перевіряючих, надавати звіти про перевірки своєму відповідальному керівнику.

Як встановлено судом, повідомлення про проведення перевірки №02-15/543 від 11 листопада 2013 року було направлено відповідачем телефонограмою не за адресою суб'єкта господарювання ТОВ «Фудмаркет»: м. Київ, Залізничне шосе, 57, а за адресою його підрозділу - безпосереднього об'єкта перевірки: магазин «Велика кишеня» ТОВ «Фудмаркет» м. Чернігів, вул. Незалежності, 32, тел. 617-803.

Суд апеляційної інстанції зробив правильний висновок про те, що вищезазначене повідомлення всупереч вимогам Порядку було направлено не за адресою суб'єкта господарювання, а безпосередньо на об'єкт перевірки.

Як встановлено судом, 11 грудня 2013 року постановою по справі про адміністративне правопорушення ОСОБА_7 було притягнуто до адміністративної відповідальності за частиною третьою статті 155, 188-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення та накладено штраф у розмірі 442 грн.

Як вбачається з мотивувальної частини постанови ОСОБА_7 ставилося в провину реалізація продукції, що не відповідає вимогам нормативних документів (п.п.1-31 додатка №7 до акта перевірки); відсутність повної, доступної, достовірної та своєчасної інформації про продукцію, яка знаходилася в реалізації (п.п. 1-29 додатку 7); відсутність журналу реєстрації перевірок; не допуск до проведення перевірки, чим створено перешкоди службовим особам спеціального уповноваженого органу виконавчої влади у сфері захисту прав споживачів у проведенні перевірок якості продукції а також правил торговельного та інших видів обслуговування.

Таким чином, підставою для притягнення ОСОБА_7 до адміністративної відповідальності були ті ж порушення, що були встановлені під час перевірки магазину «Велика Кишеня». Постанову про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_7 отримала в день її винесення - 11 грудня 2013 року та її не оскаржувала. В матеріалах справи також містяться докази сплати ОСОБА_7 накладеного на неї адміністративного стягнення у вигляді штрафу 442 грн.

Відповідно до положень частини четвертої статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України, вирок суду у кримінальному провадженні або постанова суду у справі про адміністративний проступок, які набрали законної сили, є обов'язковими для адміністративного суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, щодо якої ухвалений вирок або постанова суду, лише в питаннях, чи мало місце діяння та чи вчинене воно цією особою.

З урахуванням того, що саме на керуючу магазином відповідно до її посадової інструкції покладено обов'язок організації роботи в магазині, забезпечення своєчасного замовлення, приймання та реалізації товарів згідно із затвердженими правилами, суд апеляційної інстанцій дійшов вірного висновку про те, що постановою у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_7 встановлено як реалізація продукції в магазині «Велика кишеня» з недотриманням вимог законодавства про захист прав споживачів так і створення перешкод перевіряючим до перевірки шляхом не допуску останніх до її проведення вже після того як ця перевірка була розпочата.

З огляду на викладене суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відсутність підстав для задоволення позовної вимоги про визнання протиправними дій відповідача із складання акту перевірки дотримання законодавства про захист прав споживачів від 28 листопада 2013 року № 0644, оскільки посадові особи відповідача при проведенні перевірки і складанні акту за результатами такої перевірки діяли на підставах та у межах повноважень, визначених чинним законодавством України.

Вищий адміністративний суд України погоджується з висновком суду апеляційної інстанції про те, що залишаючи без задоволення позовну вимогу про скасування постанови від 26 травня 2014 року №0144 про накладення на позивача стягнень, передбачених статтею 23 Закону «Про захист прав споживачів», суд першої інстанції дійшов помилкових висновків, що мало наслідком прийняття незаконного судового рішення в цій частині.

Штрафні санкції розраховані відповідачем відповідно до вимог п.п. 2,7,8 частини першої статті 23 Закону України «Про захист прав споживачів», відповідно до яких суб'єкти господарювання сфери торговельного та інших видів обслуговування, у тому числі ресторанного господарства, несуть відповідальність, зокрема, за наступні порушення:

- виготовлення або реалізацію продукції, що не відповідає вимогам нормативних документів, у розмірі п'ятдесяти відсотків вартості виготовленої або одержаної для реалізації партії товару, виконаної роботи, наданої послуги, але не менше десяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, а у разі, коли відповідно до закону суб'єкт господарської діяльності не веде обов'язковий облік доходів і витрат, - у розмірі десяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян (п.2 частини першої статті 23 Закону - штраф, накладений на ТОВ «Фудмаркет» - 6380 грн.);

- відсутність необхідної, доступної, достовірної та своєчасної інформації про продукцію - у розмірі тридцяти відсотків вартості одержаної для реалізації партії товару, виконаної роботи, наданої послуги, але не менше п'яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, а у разі, коли відповідно до закону суб'єкт господарської діяльності не веде обов'язковий облік доходів і витрат, - у розмірі п'яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян (п.7 частини першої статті 23 Закону - штраф 3220,27 грн.);

- створення перешкод службовим особам центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері державного контролю за додержанням законодавства про захист прав споживачів, та структурного підрозділу з питань захисту прав споживачів органу місцевого самоврядування у проведенні перевірки якості продукції, а також правил торговельного та інших видів обслуговування - у розмірі від одного до десяти відсотків вартості реалізованої продукції за попередній календарний місяць, але не менше десяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, а у разі, коли відповідно до закону суб'єкт господарської діяльності не веде обов'язковий облік доходів і витрат, - у розмірі десяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян (п. 8 частини першої статті 23 Закону - штраф 3 247720,44 грн.).

Для розрахунку штрафу відповідно до п.п. 2 і 7 частини першої статті 23 Закону України «Про захист прав споживачів»необхідно встановити вартість виготовленої або одержаної для реалізації партії товару, проте як встановлено судом апеляційної інстанції, таких даних не містить ні акт перевірки, ні додатки до нього (графа 8 додатку 7 «одержана партія товару» не заповнена), ні оскаржувана постанова відповідача від 26 травня 2014 року, ні розрахунок фінансових санкцій, які були надані суду відповідачем.

Відповідно до частини першої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Враховуючи те, що судом першої інстанції не встановлено даних, необхідних для розрахунку штрафів в розмірі 6380 грн. та 3220,27 грн., суд апеляційної інстанції дійшов вірного висновку про те, що правомірність рішення відповідача в цій частині не може вважатися доведеним належними та допустимими доказами, а отже є незаконним.

Приймаючи рішення про накладення штрафу за створення перешкод у проведенні перевірки, відповідач виходив з даних, наданих Державною податковою чнспекцією у Печерському районі м. Києва щодо загального обсягу реалізації ТОВ «Фудмаркет» за жовтень 2013 року (рядок 6 податкової декларації ПДВ), який становив 324772044 грн.

Проте, відповідно до п. 8 частини першої статті 23 Закону України «Про захист прав споживачів», розмір штрафу визначається у відсотках від вартості реалізованої продукції за попередній календарний місяць, а не від загального обсягу постачання операцій суб'єкта господарювання за цей же період на митній території України.

Порядок заповнення та подання податкової звітності з податку на додану вартість за жовтень 2013 року був врегульований Наказом Міністерства фінансів України від 25 листопада 2011 року №1492 «Про затвердження форм та Порядку заповнення і подання податкової звітності з податку на додану вартість».

Відповідно до п.3.1 розділу V вказаного Порядку у рядках 1 - 6 колонки А декларації вказуються загальні обсяги постачання звітного періоду, які оподатковуються за основною ставкою, за нульовою ставкою, звільнені від оподаткування відповідно до статті 197 розділу V Кодексу, тимчасово звільнені від оподаткування відповідно до підрозділу 2 розділу XX Кодексу, звільнені від оподаткування відповідно до міжнародних договорів (угод), та обсяги постачання, що не є об'єктом оподаткування відповідно до статті 196 розділу V Кодексу, та ті, що не оподатковуються у зв'язку з визначенням місця постачання послуг за межами митної території України відповідно до пунктів 186.2, 186.3 статті 186 розділу V Кодексу або постачання послуг за межами митної території України. При визначенні обсягу постачання товарів/послуг за звітний (податковий) період платник зобов'язаний враховувати значення терміна «постачання товарів» відповідно до вимог підпункту 14.1.191 пункту 14.1 статті 14 розділу I Кодексу та значення терміна «постачання послуг» відповідно до вимог підпункту 14.1.185 пункту 14.1 статті 14 розділу I Кодексу. Згідно п.3.7 Порядку у рядку 6 вказується загальний обсяг оподатковуваних та неоподатковуваних операцій. Значення цього рядка дорівнює сумі рядків 1, 2.1, 2.2, 3, 4 та 5, і заповнюється тільки колонка А.

Відповідно до пунктів 19 та 20 ст. 1 «визначення термінів» Закону «Про захист прав споживачів»:

- продукція - будь-які виріб (товар), робота чи послуга, що виготовляються, виконуються чи надаються для задоволення суспільних потреб;

- реалізація - діяльність суб'єктів господарювання з продажу товарів (робіт, послуг).

Відповідно до підпункту 14.1.191 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України постачання товарів - будь-яка передача права на розпоряджання товарами як власник, у тому числі продаж, обмін чи дарування такого товару, а також постачання товарів за рішенням суду. Постачанням товарів також вважаються: а) фактична передача матеріальних активів іншій особі на підставі договору про фінансовий лізинг (повернення матеріальних активів згідно з договором про фінансовий лізинг) чи іншої домовленості, відповідно до якої оплата відстрочена, але право власності на матеріальні активи передається не пізніше дати здійснення останнього платежу; б) передача права власності на матеріальні активи за рішенням органу державної влади або органу місцевого самоврядування чи відповідно до законодавства; в) будь-яка із зазначених дій платника податку щодо матеріальних активів, якщо платник податку мав право на віднесення сум податку до податкового кредиту у разі придбання зазначеного майна чи його частини (безоплатна передача майна іншій особі; передача майна у межах балансу платника податку, що використовується у господарській діяльності платника податку для його подальшого використання з метою, не пов'язаною із господарською діяльністю такого платника податку; передача у межах балансу платника податку майна, що планувалося для використання в оподатковуваних операціях, для його використання в операціях, що звільняються від оподаткування або не підлягають оподаткуванню); г) передача (внесення) товарів (у тому числі необоротних активів) як вклад у спільну діяльність без утворення юридичної особи, а також їх повернення; ґ) виключено; д) ліквідація платником податку за власним бажанням необоротних активів, які перебувають у такого платника; е) передача товарів згідно з договором, за яким сплачується комісія (винагорода) за продаж чи купівлю.

Обсяг реалізованої продукції суб'єктом господарювання споживачам не може ототожнюватися з обсягом реалізації, зазначеним цим же суб'єктом господарювання у декларації з ПДВ, так як окрім схожих ознак, які надали відповідачу підстави вважати про їх тотожність (обсяг реалізації товарів/послуг за календарний місяць одним суб'єктом господарювання незалежно від ставки оподаткування, в т. враховуючи операції звільнені від оподаткування та операції, які не є об'єктом оподаткування), до податкової декларації також включаються дані за іншими операціями суб'єкта господарювання, що не пов'язані з реалізацією товару (послуг) споживачам.

Вимогами вищевказаного «Порядку заповнення і подання податкової звітності з податку на додану вартість» підприємство було зобов'язане включати в неї операцій не тільки з реалізації товарів/послуг, а також інші операції, до яких може бути застосоване поняття «постачання товарів» відповідно до підпункту 14.1.191 ПКУ та які, як вбачається з вищенаведеного переліку, не завжди пов'язані саме з реалізацією товарів/послуг споживачам, наприклад - ліквідація платником податку за власним бажанням необоротних активів, які перебувають у такого платника або передача майна у межах балансу платника податку, що використовується у господарській діяльності платника податку для його подальшого використання з метою, не пов'язаною із господарською діяльністю такого платника податку.

Оскільки суб'єкт владних повноважень неправильно визначив обсяг реалізованої продукції, від якої в подальшому в процентному відношенні був встановлений розмір штрафу, суд першої інстанції зробив помилковий висновок про відсутність підстав для задоволення позовної вимоги також і в частині накладеного штрафу 3 247 720,44 грн.

Як встановлено судом апеляційної інстанції, відповідачем при розрахунку штрафу брався до уваги не обсяг реалізованої продукції магазином «Велика Кишеня» у м. Чернігові, що був об'єктом перевірки та на якому безпосередньо вчинялися перешкоди для проведення перевірки, а виходячи з обсягу реалізованої продукції ТОВ «Фудмаркет» загалом.

Вимогами статей 23, 26 Закону «Про захист прав споживачів», так само як і вимогами п.2 Постанови Кабінету Міністрів України, від 17 серпня 2002 року №1177 «Про затвердження Положення про порядок накладення та стягнення штрафів за порушення законодавства про захист прав споживачів» та п.4.2.6 Наказу Міністерства економічного розвитку і торгівлі України від 7 березня 2012 року №310 «Про затвердження Порядку проведення перевірок у суб'єктів господарювання сфери торгівлі і послуг, у тому числі ресторанного господарства, якості продукції, додержання обов'язкових вимог щодо безпеки продукції, а також додержання правил торгівлі та надання послуг» встановлено, що штраф накладається на суб'єкта господарювання, однак з жодної з вищезазначених норм не вбачається що розмір штрафу має визначатися в залежності від обсягу реалізованої продукції цим суб'єктом господарювання загалом, а не його відокремленим підрозділом, що безпосередньо був об'єктом перевірки та на якому були встановлені порушення у сфері захисту прав споживачів, зокрема передбачені п.8 частини першої статті 23 Закону «Про захист прав споживачів».

З урахуванням викладеного, суд апеляційної інстанції зробив правильний та обґрунтований висновок, з яким погоджується Вищий адміністративний суд України, про те, що постанова відповідача про накладення штрафу є неправомірною та такою, що підлягає скасуванню.

Доводи касаційної скарги не спростовують висновків суду апеляційної інстанції.

Відповідно до частини першої статті 224 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

На підставі викладеного, керуючись статтями 221, 223, 224, 230 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Інспекції з питань захисту прав споживачів у Чернігівській області - залишити без задоволення, а постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 25 грудня 2015 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі, та може бути переглянута Верховним Судом України з підстав, у строки та в порядку, встановленими статтями 237, 238, 239-1 Кодексу адміністративного судочинства України.

Судді