Справа № 824/101/16-а
Суддя: Лелюк Олександр Петрович
Дата ухвалення: 2016-03-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 березня 2016 р. м. Чернівці Справа № 824/101/16-а

Чернівецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Лелюка О.П., розглянувши в порядку письмового провадження справу за позовом ОСОБА_1 до територіального управління Державної судової адміністрації України в Чернівецькій області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - Головне управління Державної казначейської служби в Чернівецькій області, про визнання дій неправомірними та зобов'язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

В поданому до суду адміністративному позові ОСОБА_1 просить суд:

- визнати дії територіального управління Державної судової адміністрації України в Чернівецькій області щодо не нарахування та невиплати їй, ОСОБА_1 заробітної плати за період з 26 жовтня 2014 року по 28 березня 2015 року включно, відповідно до статті 144 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" (в редакції від 26 жовтня 2014 року), за період з 29 березня 2015 року по 31 грудня 2015 року включно, відповідно до статті 147 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" (в редакції Закону України "Про забезпечення права на справедливий суд")- неправомірними;

- зобов'язати територіальне управління Державної судової адміністрації України в Чернівецькій області провести їй, ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1) перерахунок заробітної плати за період з 26 жовтня 2014 року по 28 березня 2015 року включно, відповідно до статті 144 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" (в редакції від 26 жовтня 2014 року), за період з 29 березня 2015 року по 08 вересня 2015 року включно, відповідно до статті 147 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" (в редакції Закону України "Про забезпечення права на справедливий суд"), а також за період з 09 вересня 2015 року по 31 грудня 2015 року включно, відповідно до статті 147 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" (в редакції Закону України "Про забезпечення права на справедливий суд" та виплатити її в повному обсязі з урахуванням усіх надбавок, які нараховуються залежно від розміру посадового окладу (місячна премія, надбавка за високі досягнення у праці, надбавка за вислугу років, за наявності помісячна та фіксована індексація тощо), а також відпускних, допомоги на оздоровлення.

В обґрунтування заявлених вимог позивач посилається на те, що їй, як працівнику апарату Шевченківського районного суду м. Чернівці, у вказаний період неправомірно, у меншому, ніж передбачено Законом України «Про судоустрій і статус суддів», розмірі нараховувалась й виплачувалась заробітна плата. На думку позивача, відповідачем протиправно нараховувався й виплачувався посадовий оклад у розмірі мінімальної заробітної плати, яка протягом спірного періоду становила 1218,00 грн.

В судове засідання, призначене на 10 березня 2016 року, позивач не з'явилась, хоча була належним чином повідомлена про дату, час та місце розгляду справи. Водночас до суду від позивача надійшла заява про розгляд справи без її участі. Також у заяві позивач зазначила, що підтримує позовні вимоги повністю.

Відповідач, повідомлений належним чином про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з'явився. Поряд з цим подав клопотання про розгляд справи за його відсутності. Також від відповідача надійшли заперечення проти позову у письмовій формі, в яких він, посилаючись на безпідставність й необґрунтованість позову та правомірність оскаржуваних дій, просить суд в задоволенні позовних вимог відмовити повністю. Зокрема, відповідач вказує, що вирішення порушеного позивачем питання виходить за межі його компетенції та, передусім, потребує законодавчого врегулювання.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - Головне управління Державної казначейської служби в Чернівецькій області, залучене до участі у справі ухвалою суду від 19 лютого 2016 року, в судове засідання не з'явилась, хоча була повідомлена належним чином про дату, час та місце розгляду справи. В поданих до суду поясненнях у письмовій формі Головне управління Державної казначейської служби в Чернівецькій області вказало, що просить суд в задоволенні позову відмовити, а справу розглядати без їх участі.

Відповідно до частини четвертої статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі особи, які беруть участь у справі, судовий розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Враховуючи, що всі особи, які беруть участь у цій справі, виявили бажання розглядати справу у їх відсутність, суд вважає за можливе судовий розгляд справи здійснювати в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Дослідивши наявні матеріали, всебічно та повно з'ясувавши всі обставини справи, об'єктивно оцінивши докази, що мають юридичне значення для вирішення спору по суті, суд приходить до наступних висновків.

Як вбачається з матеріалів справи та не заперечувалось сторонами, ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, з 10 лютого 2009 року по 01 червня 2015 року, працювала на посаді консультанта із судової статистики Шевченківського районного суду м. Чернівці, що відноситься до шостої категорії посад державних службовців, а з 02 червня 2015 року по даний час працює начальником відділу аналітично-статистичної роботи та кадрового забезпечення Шевченківського районного суду м. Чернівці, що відноситься до п'ятої категорії посад державних службовців

Так, наказом № 27-К від 30 серпня 2010 року позивачу присвоєно одинадцятий ранг державного службовця та наказом № 46-К від 02 червня 2015 року позивачу присвоєно десятий ранг державного службовця

В період з 26 жовтня 2014 року по 31 грудня 2015 року позивачу нараховувалась і виплачувалась заробітна плата виходячи з посадового окладу у розмірі мінімальної заробітної плати, яка протягом спірного періоду становила 1218,00 грн.

При цьому відповідач керувався положеннями постанови Кабінету Міністрів України від 09.03.2006 № 268 «Про упорядкування структури та умов праці оплати працівників апаратів органів виконавчої влади, органів прокуратури, судів та інших органів».

Не погоджуючись з цим, 21 січня 2016 року ОСОБА_1 звернулась до територіального управління Державної судової адміністрації України в Чернівецькій області із заявою, в якій, посилаючись на вимоги Закону України «Про судоустрій і статус суддів», просила провести перерахунок заробітної плати з 26 жовтня 2014 року по 31 грудня 2015 року відповідно до вимог закону та виплатити її в повному обсязі з урахуванням усіх надбавок, які нараховуються залежно від розміру посадового окладу (місячна премія, надбавка за високі досягнення у праці, надбавка за вислугу років, за наявності помісячна та фіксована індексація тощо), а також відпускних, допомоги на оздоровлення.

Оскільки вимоги заявника не були задоволені, ОСОБА_1 звернулась до суду з даним позовом за захистом своїх трудових прав.

У зв'язку з цим, слід зазначити таке.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

До адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до пункту 2 частини другої статті 17 Кодексу адміністративного судочинства України юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби.

Частиною першою статті 144 Закону України від 07.07.2010 р. №2453-VI «Про судоустрій і статус суддів» в редакції Закону від 07.07.2010 р. було передбачено, що розмір заробітної плати працівників апаратів судів їхнє побутове забезпечення і рівень соціального захисту визначаються законом і не можуть бути меншими, ніж у відповідних категорій державних службовців органів законодавчої та виконавчої влади.

Відповідно до частини п'ятої статті 149 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» в редакції Закону від 07.07.2010 р. і частини шостої статті 152 цього Закону в редакції Закону від 12.02.2015 р. правовий статус працівників апарату суду визначається Законом України «Про державну службу». Умови оплати праці, матеріально-побутового, медичного, санаторно-курортного і транспортного забезпечення працівників апарату суду визначаються на засадах, що встановлені для відповідної категорії працівників апаратів центральних та місцевих органів виконавчої влади.

Згідно з частиною сьомою статті 33 Закону України від 16.12.1993 р. №3723-XII «Про державну службу» умови оплати праці державних службовців, розміри їх посадових окладів, надбавок, доплат і матеріальної допомоги визначаються Кабінетом Міністрів України.

Частиною другою статті 8 Закону України від 24.03.1995 р. №108/95-ВР «Про оплату праці» також встановлено, що умови розміру оплати праці працівників установ та організацій, що фінансуються з бюджету, визначаються Кабінетом Міністрів України, крім випадків, передбачених частиною третьою цієї статті (умови розміру оплати праці суддів), та частиною першою статті 10 цього Закону (розмір мінімальної заробітної плати).

Постановою Кабінету Міністрів України від 09.03.2006 р. №268 «Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників апарату органів виконавчої влади, органів прокуратури, судів та інших органів» затверджено схему посадових окладів керівних працівників і спеціалістів апарату місцевих загальних судів (додаток 47), згідно з якою (в редакції постанови, чинній до вересня 2015 року) посадовий оклад керівника апарату районного суду становив 941 грн, заступника керівника апарату - 875-913 грн, помічника голови суду - 624 грн, помічника судді - 607 грн, головного спеціаліста, консультанта - 578, старшого секретаря суду, старшого судового розпорядника - 531 грн, секретаря судового засідання, судового розпорядника - 490 грн, секретаря суду, перекладача - 467 грн.

Постановою Кабінету Міністрів України від 20.05.2009 р. №482 «Деякі питання оплати праці працівників апарату органів виконавчої влади, органів прокуратури, судів та інших органів, що фінансуються з бюджету» встановлено, що у разі, коли розмір посадового окладу працівників апарату органів виконавчої влади, органів прокуратури, судів та інших органів, що фінансуються з бюджету, нижчий ніж визначений законом розмір мінімальної заробітної плати, посадовий оклад установлюється на рівні відповідного розміру мінімальної заробітної плати (у 2014 році і з 1 січня 2015 року - 1218 грн).

Підпунктом 59 пункту 5 розділу XII «Прикінцеві положення» Закону України від 14.10.2014 р. №1697-VII «Про прокуратуру» частину першу статті 144 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» доповнено абзацом другим такого змісту: «При цьому розмір посадового окладу працівника апарату суду, посада якого віднесена до шостої категорії посад державних службовців, установлюється в розмірі 30 відсотків посадового окладу судді місцевого суду. Посадові оклади працівників апарату суду, посади яких віднесені до кожної наступної категорії посад державних службовців, установлюються з коефіцієнтом 1,3 пропорційно посадовим окладам працівників апарату суду, посади яких віднесені до попередньої категорії посад державних службовців».

Абзацом другим підпункту 1 і абзацом третім підпункту 2 пункту 13 розділу XIII «Перехідні положення» Закону України «Про прокуратуру» на Кабінет Міністрів України покладено обов'язок у тримісячний строк з дня, наступного за днем опублікування цього Закону, привести свої нормативно-правові акти у відповідність із цим Законом та у двомісячний строк - внести на розгляд Верховної Ради України пропозиції щодо приведення законодавчих актів у відповідність із цим Законом, у тому числі з метою забезпечення збільшення видатків Державного бюджету України на оплату праці працівників апаратів судів та встановлення їм посадових окладів у розмірі, не меншому за передбачені Законом України «Про судоустрій і статус суддів2.

Відповідно до пункту 1 Прикінцевих положень Закону України «Про прокуратуру» пункт 5 розділу XII (крім підпунктів 3, 5, 8, 9, 12, 20, 42, 49, 63, 67), розділ XIII цього Закону набирають чинності з дня, наступного за днем його опублікування.

Закон України №1697-VII «Про прокуратуру» офіційно опублікований в газеті «Голос України» 25 жовтня 2014 року.

Отже, з 26 жовтня 2014 року за працівниками апаратів судів було визнано право на посадові оклади у нових (підвищених) розмірах.

Водночас у Державному бюджеті України були відсутні кошти на фінансування посадових окладів у таких розмірах, а правові акти, видані на виконання Державного бюджету (кошториси, щомісячні розписи видатків тощо), не передбачали фінансового механізму реалізації згаданого права.

Абзац другий частини першої статті 144 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» у редакції Закону України «Про прокуратуру» був прийнятий після прийняття Закону України «Про Державний бюджет України на 2014 рік».

За загальноприйнятим у праві прийомом із усунення колізій між однопредметними законодавчими актами закон, що прийнятий пізніше, має пріоритет над законом, прийнятим раніше.

Відтак, перший із названих Законів має пріоритет над другим. А отже, з огляду на принцип законності (пріоритет закону на підзаконними актами) правові акти, що прийняті на виконання Закону про Державний бюджет України на 2014 рік і суперечать Закону України «Про судоустрій і статус суддів», застосуванню не підлягають.

Таким чином, взявши на себе обов'язок із виплати посадових окладів у підвищених розмірах, але при цьому не внісши необхідних змін до закону про Держаний бюджет, держава допустила недобросовісність. Оскільки у відносинах виконання цього обов'язку державу представляють органи Державної судової адміністрації, то саме вони повинні нести відповідальність від імені держави.

Викладене дозволяє дійти до висновку, що з 26 жовтня 2014 року працівники апаратів судів мають право на посадові оклади у розмірах, визначених абзацом другим частини першої статті 144 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» у редакції Закону України «Про прокуратуру».

Відповідно до частини другої статті 244-2 Кодексу адміністративного судочинства України висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Згідно частини другої статті 8 Кодексу адміністративного судочинства України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Статтею 17 Закону України від 23 лютого 2006 року №3477-ІV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» визначено, що суди при розгляді справ застосовують практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Виходячи з правової позиції, наведеної в постанові Верховного Суду України від 22 травня 2013 року (реєстраційний номер рішення в ЄДРСР 31701325), та висловленої Європейським судом з прав людини в рішенні від 08 листопада 2005 року у справі «Кечко проти України», це право підлягає реалізації і захисту незважаючи на те, що Законом про Державний бюджет України на 2014 рік видатків на ці потреби не було передбачено.

Також варто зазначити про рішення Європейського суду з прав людини від 24 квітня 2015 року у справі «Будченко проти України» (заява № 38667/06), в якому вказано, що відсутність механізму реалізації законодавчого положення становить втручання у право заявника за статтею 1 Першого протоколу до Конвенції (пункт 39 рішення).

У пункті 42 цього рішення Європейський суд з прав людини зауважує, що положення національного законодавства, яке закріплює право на звільнення від оплати (в даному випадку оплату) не ставить його у залежність від існування компенсаційного механізму.

З 1 січня 2015 року набрали чинності Закон України від 28.12.2014 р. №79-VIII, яким внесено зміни до Бюджетного кодексу України від 08.07.2010 р. №2456-VI, і Закон України від 28.12.2014 р. № 80-VIII «Про Державний бюджет України на 2015 рік», якими встановлено, що норми і положення частини першої статті 144 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування.

Отже, Бюджетний кодекс України із змінами і Закон України «Про Державний бюджет України на 2015 рік» по-іншому врегульовували відносини в частині визначення розміру посадових окладів працівників апарату судів і, враховуючи, що ці закони були прийняті 28 грудня 2014 року, тобто пізніше, ніж Закон України «Про прокуратуру», то вони мають пріоритет у застосуванні.

Проте делеговане Кабінету Міністрів України з 1 січня 2015 року повноваження щодо визначення розміру посадових окладів працівників апарату судів Уряд виконав лише у вересні 2015 року, прийнявши постанову від 02.09.2015 р. № 644 «Про внесення змін до деяких актів Кабінету Міністрів України» (набрала чинності з 09 вересня 2015 року), якою внесено зміни в постанову Кабінету Міністрів України від 09.03.2006 р. № 268 шляхом затвердження нової схеми посадових окладів керівних працівників і спеціалістів апарату місцевих (загальних, спеціалізованих) судів залежно від місячного посадового окладу (коефіцієнту від місячного посадового окладу) судді місцевого суду.

З 29 березня 2015 року набрав чинності Закон України від 12.02.2015 р. №192-VIII «Про забезпечення права на справедливий суд», яким Закон України «Про судоустрій і статус суддів» викладено в новій редакції.

В абзаці другому частини першої статті 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» в редакції Закону України від 12.02.2015 р. №192-VIII закріплено аналогічну норму про те, що розмір заробітної плати працівників апаратів судів, їхнє побутове забезпечення і рівень соціального захисту визначаються законом і не можуть бути меншими, ніж у відповідних категорій державних службовців органів законодавчої та виконавчої влади. При цьому розмір посадового окладу працівника апарату суду, посада якого віднесена до шостої категорії посад державних службовців, установлюється в розмірі 30 відсотків посадового окладу судді місцевого суду. Посадові оклади працівників апарату суду, посади яких віднесені до кожної наступної категорії посад державних службовців, установлюються з коефіцієнтом 1,3 пропорційно посадовим окладам працівників апарату суду, посади яких віднесені до попередньої категорії посад державних службовців.

Наведене положення не передбачає повноважень Кабінету Міністрів України щодо регулювання розміру посадових окладів працівників апаратів судів.

Підпунктом 2 пункту 13 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про забезпечення права на справедливий суд» Кабінет Міністрів України зобов'язано у тримісячний строк з дня набрання чинності цим Законом: привести свої нормативно-правові акти у відповідність із цим Законом; забезпечити в межах своїх повноважень перегляд та скасування нормативно-правових актів, що суперечать цьому Закону; забезпечити приведення міністерствами та іншими центральними органами виконавчої влади своїх нормативно-правових актів у відповідність із цим Законом.

02 березня 2015 року, тобто після прийняття Закону України «Про забезпечення права на справедливий суд», був прийнятий Закон України №217-VIII «Про внесення змін до Закону України «Про Державний бюджет України на 2015 рік».

Підпунктом 12 пункту 1 Закону №217-VIII з абзацу третього пункту 9 Закону про Державний бюджет України на 2015 рік було виключено посилання на частину третю статті 69, статтю 129, частину першу статті 144 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», зберігши при цьому загальне посилання на положення Закону України «Про судоустрій і статус суддів».

Внісши такі зміни, законодавець фактично повторно прийняв абзац третій пункту 9 Закону про Державний бюджет України на 2015 рік, яким Кабінету Міністрів України делеговано право визначати розмір посадових окладів працівників апаратів судів.

Проте Закон України від 02.03.2015 р. №217-VIII «Про внесення змін до Закону України «Про Державний бюджет України на 2015 рік» набрав чинності з 13 березня 2015 року, а Закон України від 12.02.2015 р. №192-VIII «Про забезпечення права на справедливий суд» - з 29 березня 2015 року, тому останній із названих законів почав справляти вплив на розмір посадових окладів працівників апаратів судів з урахуванням положення абзацу третього пункту 9 Прикінцевих положень Закону про Державний бюджет України на 2015 рік: розмір окладів визначався безпосередньо Законом України «Про судоустрій і статус суддів» в редакції Закону України «Про забезпечення права на справедливий суд».

Аналіз наведених правових норм дає підстави для висновку про те, що з 26 жовтня 2014 року по 28 березня 2015 року розмір посадових окладів працівників апаратів судів мав визначатись відповідно до абзацу другого частини першої статті 144 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» у редакції Закону України «Про прокуратуру», а з 29 березня 2015 року по 09 вересня 2015 року - відповідно до абзацу другого частини першої статті 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» в редакції Закону України «Про забезпечення права на справедливий суд».

Указаний висновок суду узгоджується з правовою позицією Вищого адміністративного суду України у даній категорії справ (постанова Вищого адміністративного суду України від 25 лютого 2016 року у справі №820/4653/15 (К/800/34717/15)).

Крім цього, вирішуючи спір, суд бере до уваги постанову Пленуму Вищого адміністративного суду України від 05 лютого 2016 року №3 «Про довідку щодо результатів вивчення та узагальнення практики застосування адміністративними судами положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» у спорах щодо визначення розміру заробітної плати працівників апарату судів».

В ній, зокрема, зроблені наступні висновки: « 1. До 26 жовтня 2014 року посадові оклади працівників апарату судів повинні були виплачуватися у розмірах, визначених Постановою КМУ № 268, але не менше місячної мінімальної заробітної плати - 1218 гривень. 2. З 26 жовтня 2014 року по 28 березня 2015 року посадові оклади працівників апарату судів повинні були виплачуватися у розмірах, визначених абзацом другим частини першої статті 144 Закону про судоустрій і статус суддів у редакції Закону про прокуратуру. 3. З 29 березня по 8 вересня 2015 року посадові оклади працівників апарату судів повинні були виплачуватися у розмірах, визначених абзацом другим частини першої статті 147 Закону про судоустрій і статус суддів у редакції Закону про забезпечення права на справедливий суд. 4. З 9 вересня 2015 року посадові оклади працівників апарату судів повинні були виплачуватися у розмірах, визначених Постановою КМУ № 644».

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог, що стосуються визнання неправомірними дій відповідача, перерахунку й виплати позивачу заробітної плати за період з 26 жовтня 2014 року по 28 березня 2015 року включно відповідно до статті 144 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» (в редакції від 26 жовтня 2014 року) та за період з 29 березня 2015 року по 08 вересня 2015 року включно відповідно до статті 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» (в редакції Закону України «Про забезпечення права на справедливий суд»).

При цьому при перерахунку заробітної плати позивачу необхідно виходити з підвищеного розміру посадового окладу, а розмір інших доплат, надбавок і премій, які входять до структури заробітної плати, визначити в межах затвердженого фонду оплати праці.

З огляду на наведені вище норми права та встановлені обставини, суд не вбачає підстав для визнання неправомірними оскаржуваних дій відповідача та зобов'язання здійснити перерахунок й виплату заробітної плати позивачу відповідно до статті 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» (в редакції Закону України «Про забезпечення права на справедливий суд») за період з 09 вересня 2015 року по 31 грудня 2015 року включно.

Доказами в адміністративному судочинстві, за визначенням частини першої статті 69 Кодексу адміністративного судочинства України, є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

У відповідності до частини першої статті 70 Кодексу адміністративного судочинства України належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування.

Частиною першою та другою статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

В ході судового розгляду справи відповідач частково довів правомірність оскаржуваних дій. Відповідно, доводи позивача є обґрунтованими тільки в указаній вище частині позовних вимог.

Відтак, заявлені ОСОБА_1 позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Керуючись статтями 158 - 163 Кодексу адміністративного судочинства України,

П О С Т А Н О В И В :

Адміністративний позов ОСОБА_1 до територіального управління Державної судової адміністрації України в Чернівецькій області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - Головне управління Державної казначейської служби в Чернівецькій області, про визнання дій неправомірними та зобов'язання вчинити дії задовольнити частково.

Визнати неправомірними дії територіального управління Державної судової адміністрації України в Чернівецькій області щодо не нарахування та не виплати ОСОБА_1 заробітної плати за період з 26 жовтня 2014 року по 28 березня 2015 року включно відповідно до статті 144 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» (в редакції від 26 жовтня 2014 року) та за період з 29 березня 2015 року по 08 вересня 2015 року включно відповідно до статті 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» (в редакції Закону України «Про забезпечення права на справедливий суд»).

Зобов'язати територіальне управління Державної судової адміністрації України в Чернівецькій області провести ОСОБА_1 перерахунок заробітної плати за період з 26 жовтня 2014 року по 28 березня 2015 року включно, виходячи з розміру посадового окладу, визначеного відповідно до абзацу другого частини першої статті 144 Закону України від 07.07.2010 р. № 2453-VI «Про судоустрій і статус суддів» у редакції Закону України від 14.10.2014 р. №1697-VII «Про прокуратуру», та з 29 березня 2015 року по 08 вересня 2015 року включно виходячи з розміру посадового окладу, визначеного згідно з абзацом другим частини першої статті 147 Закону України від 07.07.2010 р. №2453-VI «Про судоустрій і статус суддів» в редакції Закону України від 12.02.2015 р. №192-VIII «Про забезпечення права на справедливий суд», виплативши різницю в нарахованих сумах з урахуванням виплачених коштів.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається до Вінницького апеляційного адміністративного суду через Чернівецький окружний адміністративний суд протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя О.П. Лелюк