Справа № 334/10642/15-а
Суддя: Лихосенко М. О.
Дата ухвалення: 2016-03-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Дата документу 02.03.2016
Провадження № 2-а/334/54/16
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 березня 2016 року Ленінський районний суд м. Запоріжжя

у складі : головуючого - судді Лихосенко М.О.,

при секретарі Череп М.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в Ленінському районі м. Запоріжжя про визнання протиправними дій і зобов'язання призначити довічне грошове утримання,

в с т а н о в и в :

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з адміністративним позовом про визнання противоправними дій Управління Пенсійного фонду України в Ленінському районі м. Запоріжжя та зобов'язання призначити довічне грошове утримання, вказавши, що вона працювала суддею апеляційного суду Запорізької області. По досягненні нею пенсійного віку , з червня 2010 року перебуває на обліку в УПФ України в Ленінському районі м. Запоріжжя та отримувала пенсію державного службовця з 08.06.2010 року до 01.04.2015 року, виплата якої (як працюючому судді) була припинена на підставі Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» від 9 липня 2003 року №1058-ІV (в редакції Закону України №213-VІІІ від 2 березня 2015 року) «Про внесення Змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення».

Позивачка вказує, що згідно Постанови Верховної Ради України № 788-VIII від 12.11.2015 року у зв'язку з поданням заяви про відставку вона звільнена з посади судді апеляційного суду Запорізької області, за наказом заступника голови апеляційного суду Запорізької області № 152-к від 25.11.2015 року її виключено із складу суддів цього суду , у зв'язку з поданням заяви у відставку - з 27.11.2015 року.

30 листопада 2015 року вона звернулася до Управління Пенсійного фонду України в Ленінському районі м. Запоріжжя з заявою та поданням заступника голови апеляційного суду Запорізької області про встановлення їй щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, подавши при цьому всі необхідні документи та довідки для призначення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці.

Посилаючись на те, що рішенням № 85 від 02.12.2015 року Робочої групи з вирішення спірних питань щодо застосування норм пенсійного забезпечення Управління Пенсійного фонду України в Ленінському районі м. Запоріжжя їй відмовлено у призначенні щомісячного довічного грошового утримання з посиланням на Закон України №213-VІІІ від 2 березня 2015 року «Про внесення Змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення», згідно з п. 5 Прикінцевих положень якого з 1.06. 2015 року скасовуються положення щодо нарахування щомісячного довічного грошового утримання, передбаченого Законом України «Про судоустрій і статус суддів», позивач просила визнати дії Пенсійного фонду України в Ленінському районі м. Запоріжжя протиправними та зобов'язати Управління пенсійного фонду України у Ленінському районі м. Запоріжжя призначити та нарахувати їй щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці з 28 листопада 2015 року в розмірі 80 відсотків заробітної плати працюючого судді на відповідній посаді без обмеження граничного розміру, виходячи з довідки, виданої апеляційним судом Запорізької області 27.11.2015 року.

Позивачка в судове засідання не з'явилася, подала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, зазначивши в заяві, що просить позов задовольнити.

Представник відповідача надав суду письмові заперечення на адміністративний позов. В запереченнях вказано, що Управління пенсійного фонду України у Ленінському районі м. Запоріжжя просить відмовити у задоволенні позову, посилаючись на те, що ОСОБА_1 перебуває на обліку в управлінні з 08.06.2010 року, отримуючи пенсію за віком згідно Законам України «Про державну службу» та «Загальнообов'язкове державне пенсійне страхування». З 01.04.2015 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 №213- VIII, яким внесено зміни, зокрема, до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», крім того, згідно з п. 5 Прикінцевих положень якого з 1.06. 2015 року скасовані положення щодо нарахування щомісячного довічного грошового утримання, передбаченого Законом України «Про судоустрій і статус суддів». Відповідач вважає, що Рішення робочої групи з вирішення спірних питань щодо застосування норм пенсійного забезпечення УПФ України у Ленінському районі м. Запоріжжя № 85 від 02.12.2015 року є законним. Також в запереченнях вказано, що з 28.11.2015 року ОСОБА_1 поновлено виплату раніше призначеної пенсії за віком.

В судовому засіданні представник відповідача підтримав свої заперечення та просив в позові відмовити.

Суд, вислухавши пояснення представника відповідача, дослідивши письмові докази, приходить до висновку про задоволення позовних вимог з огляду на наступне.

Згідно з ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Відповідно до приписів ч. 3 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень, адміністративні суди перевіряють: чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії): безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

За змістом статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Судом встановлено, що перед звільненням у відставку ОСОБА_1 працювала суддею апеляційного суду Запорізької області. Перебуває на обліку в УПФ України в Ленінському районі м. Запоріжжя з 08.06.2010 року і до 01.04.2015 року отримувала пенсію за віком - згідно Закону України «Про державну службу» та Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», що визнається відповідачем і вказано в письмових запереченнях УПФ в Ленінському районі м. Запоріжжя на даний позов. З 01.04.2015р. з набранням чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015р. №213-VІІІ, виплата зазначеної пенсії була припинена.

З додатків до позовної заяви вбачається, що необхідний для відставки судді ОСОБА_1 стаж роботи 20 років настав 20 березня 2015 року. В травні 2015 року, не досягнувши віку відставки судді - 65 років, позивачка подала заяву про відставку та всі необхідні документи до Вищої Ради Юстиції України. Питання про звільнення судді ОСОБА_1 у відставку розглянуто Верховною Радою лише 12 листопада 2015 року.

Таким чином, на час подачі позивачкою документів до Вищої Ради Юстиції України про звільнення її у відставку, вона мала право на нарахування та отримання щомісячного довічного грошового утримання, передбаченого Законом України «Про судоустрій і статус суддів», оскільки Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 №213- VIII, яким внесено зміни, зокрема, до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», та пунктом 5 Прикінцевих положень якого лише з 1. 06. 2015 року скасовані положення щодо нарахування щомісячного довічного грошового утримання, передбаченого Законом України «Про судоустрій і статус суддів».

Скористатися правом на призначення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці позивачка могла лише після прийняття Верховною Радою України Постанови про звільнення суддів № 788-VIII від 12.11.2015 року у зв'язку з поданням заяви про відставку. Відповідно до зазначеної Постанови наказом заступника голови апеляційного суду Запорізької області № 152-к від 25.11.2015 року ОСОБА_1 виключено із складу суддів цього суду - у зв'язку з поданням заяви у відставку з 27.11.2015 року.

30 .11. 2015 року позивач звернулася до Управління пенсійного фонду України в Ленінському районі м. Запоріжжя зі своєю заявою та поданням заступника голови апеляційного суду Запорізької області про встановлення їй щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці. Також нею були подані всі необхідні документи та довідки для призначення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці.

07.12. 2015 року позивачка отримала рішення № 85 від 02.12.2015 року Робочої групи з вирішення спірних питань щодо застосування норм пенсійного забезпечення Управління Пенсійного фонду України в Ленінському районі м. Запоріжжя згідно якого їй відмовлено у призначенні щомісячного довічного грошового утримання з посиланням на Закон України №213-VІІІ від 2 березня 2015 року «Про внесення Змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення», згідно з п. 5 Прикінцевих положень якого з 1.06. 2015 року скасовуються положення щодо нарахування щомісячного довічного грошового утримання, передбаченого Законом України «Про судоустрій і статус суддів».

Зі змісту Рішення робочої групи з вирішення спірних питань щодо застосування норм пенсійного забезпечення УПФ України у Ленінському районі м. Запоріжжя № 85 від 02.12.2015 року яким позивачці відмовлено у призначенні щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці вбачається, що підставою для відмови є звернення позивачки до пенсійного фонду в термін не до 1.06. 2015 року, оскільки відповідач вважає, що норма права, яка дає право судді у відставці при наявності необхідного стажу отримувати щомісячне довічне грошове утримання діяла до 1.06. 2015 року.

Згідно з пунктом 14 частини 1 статті 92 Конституції України статус суддів визначається виключно законами України, матеріальне та соціально-побутове забезпечення, у тому числі й суддівська винагорода, є елементами статусу судді. Забезпечення суддів та статус суддів у відставці визначено Законом України «Про судоустрій і статус суддів" №2453-VІ, яким було запроваджено особливий порядок обчислення розміру щомісячного довічного утримання суддів.

Відповідно до частини третьої статті 138 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у розмірі 80 відсотків грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки заробітку, але не більше ніж 90 відсотків заробітної плати судді, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання.

З 01.10.2011р. набрали чинності зміни до вищезазначеної статті, внесені Законом України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» №3668-VІ, згідно з якими щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у розмірі 80 відсотків грошового утримання судді, з якого було сплачено єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, а до 01.01.2011р. - страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування, який працює на відповідній посаді.

Частиною п'ятою цієї ж статті визначено, що максимальний розмір щомісячного довічного грошового утримання суддів у відставці (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність.

Проте, Конституційний Суд України рішенням від 03.06.2013р. №3-рп/2013 частину третю та перше, друге, третє речення частини п'ятої статті 138 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» у редакції Законом України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» визнав такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними).

Тобто, з дня ухвалення Конституційним Судом України вказаного Рішення відновили дію частини третя та перше, друге, третє речення частини п'ятої статті 138 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» в редакції, яка діяла до набрання чинності Законом України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи».

У зазначеному Рішенні Конституційний Суд України вказав на те, що Законом України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» змінено визначений Законом України «Про судоустрій і статус суддів» порядок нарахування щомісячного довічного грошового утримання, внаслідок чого зменшено розмір щомісячного довічного грошового утримання суддів. Залишивши незмінним зміст права на щомісячне довічне грошове утримання суддів, Закон України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» звузив обсяг цього права, встановивши обмежену базу для нарахування суддям щомісячного довічного грошового утримання і його максимальний розмір, та скасував право суддів на одержання щомісячного довічного грошового утримання без обмеження граничного розміру, чим знизив і досягнутий рівень гарантій незалежності суддів, що не узгоджується з конституційним положенням про недопустимість звуження змісту чи обсягу гарантій незалежності суддів.

Ухвалюючи зазначене Рішення, Конституційний Суд України врахував попередні позиції стосовно гарантій незалежності суддів, викладені ним у рішеннях від 20.03.2002р. № 5-рп/2002, 01.12.2004р. № 19-рп/2004, 11.10.2005р.№ 8-рп/2005, 18.06.2007р. № 4-рп/2007, 22.05.2008р. № 10-рп/2008, які полягають у тому, що визначені Конституцією та Законами України гарантії незалежності суддів є невід'ємним елементом їх статусу, поширюються на всіх суддів та є необхідною умовою здійснення правосуддя неупередженим, безстороннім і справедливим судом. Такими гарантіями є надання їм за рахунок держави матеріального забезпечення (суддівська винагорода, пенсія, щомісячне довічне грошове утримання тощо) та надання їм у майбутньому статусу судді у відставці. Право судді у відставці на пенсійне або щомісячне довічне грошове утримання є гарантією належного здійснення правосуддя й незалежності працюючих суддів і дає підстави висувати до суддів високі вимоги, зберігати довіру до їх компетентності й неупередженості. Щомісячне довічне грошове утримання судді спрямоване на забезпечення гідного його статусу життєвого рівня, оскільки суддя обмежений у праві заробляти додаткові матеріальні блага, зокрема обіймати будь-які інші оплачувані посади, виконувати іншу оплачувану роботу. Конституційний принцип незалежності суддів означає, в тому числі, конституційно обумовлений імператив охорони матеріального забезпечення суддів від його скасування чи зниження досягнутого рівня без відповідної компенсації як гарантію недопущення впливу або втручання у здійснення правосуддя.

Таким чином, з моменту ухвалення Рішення Конституційного Суду України від 03.06.2013р. № 3-рп/2013 підлягає застосуванню частина третя статті 138 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» в редакції до змін, внесених Законом України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи»: «Щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у розмірі 80 відсотків грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки заробітку, але не більше ніж 90 відсотків заробітної плати судді, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання».

Верховний Суд України зробив аналогічний правовий висновок щодо обмеження грошового утримання судді у постановах від 17.03.2015 року (справа № 21-371а14, 21-429а14), від 09.06.2015 року (справа № 21-472а15), зазначивши, що оскільки за змістом п. 4 рішення Конституційного Суду України №3-рп/2013 воно має преюдиційне значення при розгляді судами загальної юрисдикції позовів у зв'язку з правовідносинами, що виникли внаслідок дії положень, законів, визнаних неконституційними, то право на одержання довічного грошового утримання без обмеження розміру такого виникає з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення від 03.06.2013 № 3-рп/2013.

Особливість щомісячного грошового утримання судді полягає в тому, що воно не належить до суддівської винагороди і тому не є складовою заробітної плати судді. Виходячи з системного аналізу положень Закону, це утримання є самостійною гарантією незалежності судді та складовою його правового статусу. Щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці є належним утриманням цього судді після припинення виконання ним своїх професійних обов'язків та особливою нормою його соціального забезпечення.

Зазначене узгоджується з правовою позицією Конституційного Суду України, за якою щомісячне довічне грошове утримання є гарантованою державою щомісячною звільненою від сплати податків грошовою виплатою, що слугує забезпеченню належного утримання судді, в тому числі після звільнення від виконання обов'язків судді (абзац п'ятий пункту 7 мотивувальної частини Рішення від 11 жовтня 2005 року № 8-рп/2005; абзац третій підпункту 3.3 пункту 3 мотивувальної частини Рішення від 18 червня 2007 року № 4-рп/2007).

Конституційний Суд України неодноразово звертав увагу на неконституційність обмеження розміру довічного грошового утримання суддів і зазначав, що встановлення максимального розміру такого утримання звужує обсяг існуючого права і водночас знижує досягнутий рівень гарантій суддівської незалежності, підкреслював, що такі положення приймалися Верховною Радою України всупереч вимогам частини третьої статті 22 Конституції України щодо недопустимості звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод при прийнятті нових законів або внесення змін до чинних законів, а тому не відповідали їй (були неконституційними) (рішення Конституційного Суду України від 18.06.2007 року за № 4-рп/2007, п. 7.5 рішення Конституційного Суду України від 22.05.2008 року за № 10-рп/2008).

Відповідно до Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» №213-VIII від 02.03.2015, внесено зміни до ст. 141 Закону України «Про судоустрій та статус суддів», згідно яких ч.3 ст. 141 закону передбачає, що щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у розмірі 60 відсотків грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді.

Змінами до ч.5 ст. 141 цього закону передбачено, що тимчасово, у період з 1 квітня 2015 року по 31 грудня 2015 року: особам, на яких поширюється дія цього Закону (крім інвалідів I та II груп, інвалідів війни III групи та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія пункту 1 статті 10 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»), у період роботи на посадах, які дають право на призначення щомісячного довічного грошового утримання відповідно до цієї статті або право на призначення пенсії у порядку та на умовах, передбачених законами України «Про прокуратуру», «Про статус народного депутата України», «Про державну службу», щомісячне довічне грошове утримання, призначене відповідно до цієї статті, не виплачується.

З 1 січня 2016 року виплата щомісячного довічного грошового утримання, призначеного відповідно до цієї статті, на період роботи на посадах, які дають право на його призначення або право на призначення пенсії в порядку та на умовах, передбачених законами України «Про прокуратуру», «Про наукову і науково-технічну діяльність», «Про статус народного депутата України», «Про державну службу», припиняється. На цей період призначається і виплачується пенсія відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування». Після звільнення з роботи щомісячне довічне грошове утримання виплачується у повному розмірі.

Максимальний розмір щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність. Довічне грошове утримання суддям виплачується органами Пенсійного фонду України за рахунок коштів Державного бюджету України.

Крім того, згідно пункту 5 Прикінцевих положень Закону №213-VIII від 02.03.2015, у разі неприйняття до 1 червня 2015 року закону щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах з 1 червня 2015 року скасовуються норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії/щомісячне довічне грошове утримання призначаються відповідно до законів України «Про державну службу», «Про прокуратуру», «Про судоустрій і статус суддів», «Про статус народного депутата України», «Про Кабінет Міністрів України», «Про судову експертизу», «Про Національний банк України», «Про службу в органах місцевого самоврядування», «Про дипломатичну службу», Податкового та Митного кодексів України, Положення про помічника-консультанта народного депутата України.

Згідно із частиною 1 ст. 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Складовою верховенства права є принцип правової визначеності, який вимагає ясності й однозначності правової норми та забезпечення того, щоб ситуації та правовідносини залишалися передбачуваними. Така правова позиція висловлена Конституційним Судом України в рішеннях від 22.09.2005р. №5-рп/2005, від 29.06.2010р. №17-рп/2010, від 22.12.2010р. №23-рп/2010, від 11.10.2011р. №10-рп/2011.

Відповідно до ст.22 Конституції України, права і свободи людини і громадянина, закріплені цією Конституцією, не є вичерпними. Конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийняття нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Однією з гарантій забезпечення незалежності суддів, закріплених у статті 126 Конституції України, є надання їм за рахунок держави матеріального і соціального захисту (заробітна плата, пенсія, щомісячне довічне грошове утримання, тощо), надання їм у майбутньому статусу судді у відставці, право якого на пенсійне та щомісячне довічне грошове утримання є гарантією незалежності працюючих суддів.

Гарантії незалежності суддів закріплені у частині 4 статті 47 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», відповідно до якої незалежність судді забезпечується окремим порядком фінансування та організаційного забезпечення діяльності судів, установленим законом, належним матеріальним та соціальним забезпеченням судді. Відповідно до ст. 48 Закону гарантовано, що при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу визначених Конституцією України гарантій незалежності суддів.

Пунктом 7 Рішення Конституційного Суду України від 11 травня 2005 року №8-рп/2005 зазначено, що право судді, який перебуває у відставці, на пенсійне та щомісячне довічне грошове утримання є гарантією незалежності працюючих суддів.

Позивачка, маючи право на відставку, звернулась у встановленому законом порядку із відповідною заявою до Вищої Ради Юстиції України 21 травня 2015 року - на час подачі позивачкою заяви про звільнення у відставку діяв Закон України «Про судоустрій і статус суддів» № 2453-VI, 07.07.2010 р. (В редакції Закону № 192-VIII від 12.02.2015 , ВВР, 2015, № 18, № 19-20, ст.132 ). В цій редакції ч. 3 ст. 141 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» викладена наступним чином: Щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у розмірі 80 відсотків грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки заробітку, але не може бути більшим ніж 90 відсотків заробітної плати судді, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання. У разі зміни грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді, здійснюється перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання.

В ч. 5 цієї статті вказано, що пенсія або щомісячне довічне грошове утримання судді виплачується незалежно від заробітку (прибутку), одержуваного суддею після виходу у відставку. Довічне грошове утримання суддям виплачується органами Пенсійного фонду України за рахунок коштів Державного бюджету України.

Тобто, позивачка мала всі законні підстави на отримання довічного утримання, призначення якого не ставиться в залежність від своєчасності розгляду заяви про відставку компетентними органами.

Указаними вище змінами до ст. 141 України «Про судоустрій та статус суддів» встановлено обмеження рівня матеріального забезпечення суддів у відставці, ніж це було передбачено законодавством до внесення таких змін і існувало на час набуття позивачкою права на відставку та призначення довічного щомісячного грошового утримання в максимальному розмірі - 90 відсотків від суддівської винагороди працюючого судді, а приписами п.5 Прикінцевих положень Закону №213-VIII від 02.03.2015 фактично скасовано конституційно закріплений інститут відставки судді. Щодо відповідності (конституційності) положень частини третьої, абзацу четвертого та речення першого абзацу шостого частини п'ятої статті 141 Закону України від 7 липня 2010 року № 2453-VІ «Про судоустрій і статус суддів» у редакції Закону України від 12 лютого 2015 року № 192-VІІІ «Про забезпечення права на справедливий суд» у взаємозв'язку з положеннями підпункту 5 пункту 2, пункту 17 розділу І, пункту 5 розділу ІІІ Закону України від 2 березня 2015 року № 213-VІІІ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» стосовно звуження гарантій матеріального забезпечення та соціального захисту суддів у відставці положенням статті 8, частини першої статті 21, частини першої, пунктів 2, 9 частини п'ятої статті 126 Конституції України порушено питання у постанові №14 Пленуму Верховного Суду України від 03.07.2015р. про звернення до Конституційного Суду України з відповідним конституційним поданням.

Разом з тим, з прийняттям вказаного закону №213-VIII від 02.03.2015 та у зв'язку з неприйняттям до 1 червня 2015 року закону щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, не скасовано положення ст.141 спеціального Закону України «Про судоустрій та статус суддів», частиною другою якої передбачено щомісячне довічне грошове утримання для судді у відставці.

Таким чином, при розгляді заяви ОСОБА_1 про призначення щомісячного довічного грошового утримання, відповідач повинен був керуватися ст. 141 спеціального Закону України «Про судоустрій та статус суддів», положення якого не втратили чинності у відношенні суддів у відставці в частині права судді на відставку та призначення йому довічного грошового утримання.

Порядок подання документів для призначення і виплати щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці органами Пенсійного фонду України передбачений постановою правління Пенсійного фонду України від 25.01.2008р. №3-1.

Пунктом 1.2 цієї постанови зазначено, що щомісячне довічне грошове утримання призначається з дня, наступного після відрахування судді зі штату суду згідно з наказом, виданим на підставі акта Верховної Ради України або Президента України про звільнення у зв'язку з поданням заяви про відставку, у тому числі у відставку за станом здоров'я, що перешкоджає продовженню виконання обов'язків, та припинення виплати щомісячного грошового утримання працюючому судді, якщо звернення за призначенням щомісячного довічного утримання відбулося не пізніше трьох місяців з дня відрахування судді зі штату суду. У разі звернення пізніше трьох місяців з дня відрахування судді зі штату суду щомісячне довічне утримання призначається з дня звернення.

За таких обставин суд дійшов висновку про неправомірність дій управління Пенсійного фонду України в Ленінському районі м. Запоріжжя щодо відмови ОСОБА_1 в призначенні щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці та зобов'язання відповідача призначити та виплатити ОСОБА_1 щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці. Призначене позивачці щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці повинно відповідати вимогам ст. 138 Закону України № 2453-VІ «Про судоустрій та статус суддів», з урахуванням рішення Конституційного Суду України №3-рп/2013 від 3 червня 2013 року, яка передбачала розмір щомісячного грошового утримання до 90 відсотків без обмеження граничного розміру, та з урахуванням її стажу роботи суддею складати 80 відсотків заробітної плати працюючого судді на відповідній посаді без обмеження граничного розміру, виходячи з довідки, виданої апеляційним судом Запорізької області від 27.11.2015 року, починаючи з 28 листопада 2015 року.

Керуючись ст.ст. 8, 22, 55, 64, 95, 124, 142 Конституції України, ст.ст. 2, 6, 9, 158-163, 167 КАС України, Законом України № 2453-VІ «Про судоустрій та статус суддів»,

п о с т а н о в и в :

Позов задовольнити.

Визнати протиправними дії Управління пенсійного фонду України у Ленінському районі м.Запоріжжя щодо відмови ОСОБА_1 у призначенні щомісячного довічного грошового утримання, скасувати рішення Робочої групи з вирішення спірних питань щодо застосування норм пенсійного забезпечення Управління Пенсійного фонду України в Ленінському районі м. Запоріжжя № 85 від 02.12.2015 року.

Зобов'язати Управління пенсійного фонду України у Ленінському районі м. Запоріжжя призначити та виплачувати ОСОБА_1 щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці, починаючи з 28 листопада 2015 року в розмірі 80 відсотків заробітної плати працюючого судді на відповідній посаді без обмеження граничного розміру, виходячи з довідки, виданої апеляційним судом Запорізької області 27.11.2015 року.

Постанова може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції протягом десяти днів з дня отримання постанови.

Суддя: Лихосенко М. О.