Справа № 820/9455/15
Суддя: Бенедик А.П.
Дата ухвалення: 2016-03-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 березня 2016 р. Справа № 820/9455/15
Колегія суддів Харківського апеляційного адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Бенедик А.П.

Суддів: Калиновського В.А. , Водолажської Н.С.

за участю секретаря судового засідання Тітової А.В.

представника позивача - Гордейчука В.В.

представників відповідача (ДПІ у м.Рівному ГУ ДФС у Рівненській області)- Юхименко Т.В., Харчука М.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду у м. Харкові адміністративну справу за апеляційною скаргою Державної податкової інспекції у м.Рівному Головного управління ДФС у Рівненській області на постанову Харківського окружного адміністративного суду від 28.12.2015р. по справі №820/9455/15

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "СОРЕЛС"

до Державної податкової інспекції у Московському районі м. Харкова Головного управління ДФС у Харківській області, Державної податкової інспекції у м. Рівному Головного управління ДФС у Рівненській області

про скасування податкових повідомлень-рішень та зобов'язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИЛА:

Позивач, Товариство з обмеженою відповідальністю "СОРЕЛС", звернувся до Харківського окружного адміністративного суду із адміністративним позовом до Державної податкової інспекції у Московському районі м. Харкова Головного управління ДФС у Харківській області, Державної податкової інспекції у м. Рівному Головного управління ДФС у Рівненській області, в якому, з урахуванням уточнень, просив:

- визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення - рішення ДПІ у м.Рівному ГУ ДФС у Рівненській області від 15.07.2015 року № , від 15.07.2015 року № , прийняті на підставі висновків акту перевірки №200/17-16-22- 02/39464142 від 01.07.2015 року;

- визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення - рішення ДПІ у м.Рівному ГУ ДФС у Рівненській області від 18.08.2015 року №, від 18.08.2015 року №, прийняті на підставі висновків акту перевірки №244/17-16-22-02/39464142 від 06.08.2015 року;

- зобов'язати ДПІ у м.Рівному ГУ ДФС у Рівненській області та ДПІ у Московському районі м.Харкова ГУ ДФС у Харківській області відновити суми податкового кредиту та зобов'язань ТОВ "Сорелс" в електронній базі даних "Автоматизована система співставлення інформаційної системи Міністерства доходів та зборів України "Податковий блок", інформаційній базі результатів контрольно-перевірочної роботи АРМ "Аудит", а також в картці особового рахунку, зміни до яких були внесені на підставі відомостей, викладених в Актах №200/17-16-22-02/39464142 від 01.07.2015 року, №244/17-16-22-02/39464142 від 06.08.2015 року.

В обґрунтування позову зазначив, що встановлені за наслідком проведеної перевірки висновки ДПІ у м.Рівному ГУ ДФС у Рівненській області про порушення позивачем вимог діючого законодавства є необґрунтованими, а оскаржувані податкові повідомлення-рішення прийняті з порушенням норм діючого законодавства України, що є підставою для їх скасування. Крім того, підлягає відновленню сума податкового кредиту та зобов'язань в електронній базі даних "Автоматизована система співставлення інформаційної системи Міністерства доходів та зборів України "Податковий блок", інформаційній базі результатів контрольно-перевірочної роботи АРМ "Аудит", а також в картці особового рахунку, зміни до яких були внесені на підставі відомостей, викладених в актах перевірок.

Постановою Харківського окружного адміністративного суду від 28.12.2015 року адміністративний позов задоволено частково.

Скасовано податкові повідомлення-рішення ДПІ у м. Рівному ГУ ДФС у Рівненській області від 15.07.2015 року № , № та від 18.08.2015 року №, № .

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погодившись із судовим рішенням, ДПІ у м. Рівному ГУ ДФС у Рівненській області подано апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову Харківського окружного адміністративного суду від 28.12.2015 року про задоволення позовних вимог та прийняти нову постанову, якою в позові відмовити повністю.

Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги, відповідач посилається на прийняття оскаржуваної постанови з порушенням норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Вказує, що задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції дійшов до неправомірного висновку про протиправність оскаржуваних податкових повідомлень-рішень. Зазначив, що оскільки виявлені за наслідком проведеної перевірки порушення позивачем вимог діючого законодавства є обґрунтованими, то збільшення податковим органом суми грошового зобов'язання з ПДВ та зменшення розміру від'ємного значення суми ПДВ на підставі спірних податкових повідомлень-рішень є законним та правомірним.

Позивач надав письмові заперечення на апеляційну скаргу, в яких, посилаючись на обґрунтованість та об'єктивність рішення суду, просить залишити його без змін, а в задоволенні апеляційної скарги відмовити.

У судовому засіданні представник позивача заперечував проти задоволення апеляційної скарги та просив відмовити в її задоволенні.

Представники відповідача - ДПІ у м. Рівному ГУ ДФС у Рівненській області, у судовому засіданні підтримали вимоги апеляційної скарги та просили її задовольнити.

Представник відповідача - ДПІ у Московському районі м. Харкова ГУ ДФС у Харківській області, у судове засідання не прибув, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся.

Колегія суддів на підставі ч. 4 ст. 196 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), вважає за можливе розглянути справу без участі уповноваженого представника відповідача - ДПІ у Московському районі м. Харкова ГУ ДФС у Харківській області.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників відповідача та представника позивача, перевіривши рішення суду та доводи апеляційної скарги, дослідивши письмові докази, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції, що ТОВ "СОРЕЛС" пройшло передбачену законом процедуру державної реєстрації та набуло статусу юридичної особи, взято на податковий облік. Станом на час проведення перевірок перебувало на обліку в ДПІ у м. Рівному ГУ ДФС у Рівненській області. В подальшому місце офіційної реєстрації змінено на м.Харків.

Співробітниками ДПІ у м. Рівному ГУ ДФС у Рівненській області проведено позапланову виїзну документальну перевірку ТОВ "СОРЕЛС" з питань дотримання вимог податкового законодавства по взаєморозрахунках з ТОВ "Капітал Х" () за період з 01.03.2015 р. по 30.04.2015 р., за наслідками якої складено Акт №200/17-16-22-02/39464142 від 01.07.2015 р.

Під час перевірки податковий орган дійшов висновку про порушення позивачем вимог п. 44.1 ст. 44 розділу І, п. 198.1, п. 198.2, п. 198.3, п. 198.6 ст. 198 Податкового кодексу України (далі - ПК України), ТОВ "СОРЕЛС" безпідставно завищено податковий кредит, в результаті чого занижено податок на додану вартість у розмірі 7 660 288 грн., в т.ч. за: березень 2015 року у розмірі 4 118 383 грн., квітень 2015 року у розмірі 3 541 905 грн.

На підставі вищезазначеного акту перевірки, контролюючим органом прийняті податкові повідомлення-рішення:

- № від 15.07.2015 р., яким збільшено суму грошового зобов'язання з ПДВ у розмірі 5955792,50 грн., з яких: за основним платежем - 4764634,00 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями - 1 191 158,50 грн.;

- № від 15.07.2015 р., яким зменшено розмір від'ємного значення суми ПДВ у розмірі 2895654,00 грн.

Також, співробітниками ДПІ у м. Рівному ГУ ДФС у Рівненській області проведено позапланову виїзну документальну перевірку ТОВ "СОРЕЛС" з питань дотримання вимог податкового законодавства по взаєморозрахунках з ТОВ "Нафтакомпані" () за період з 01.02.2015р. по 28.02.2015р., за наслідками якої складено Акт №244/17-16-22-02/39464142 від 06.08.2015 р.

Під час перевірки податковий орган дійшов висновку про порушення позивачем вимог п.п. 44.1 ст. 44 розділу І, п. 185.1 ст. 185, п. 198.1, п. 198.3, п. 198.6 ст. 198 розділу V ПК України, ТОВ "СОРЕЛС" завищено податковий кредит по безтоварним операціям з ТОВ "Нафтакомпані" на загальну суму ПДВ 3635722 грн., в т.ч. за лютий 2015 р. - 3 635 722 грн., в результаті чого завищено суму від'ємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду (ряд. 24) на суму 2833782 грн. та занижено суму податку на додану вартість за лютий 2015 р. - 801 940 грн.

На підставі вищезазначеного акту перевірки, контролюючим органом прийняті податкові повідомлення-рішення:

- № від 18.08.2015 р., яким збільшено суму грошового зобов'язання з ПДВ у розмірі 1202910,00 грн., з яких: за основним платежем - 801 940,00 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями - 400970 грн.

- № від 18.08.2015 р., яким зменшено розмір від'ємного значення суми ПДВ у розмірі 2833782,00 грн.

Позивач, не погодившись із правомірністю вказаних податкових повідомлень-рішень, звернувся до суду із позовом про визнання їх протиправними та скасування. Також просив зобов'язати ДПІ у м.Рівному ГУ ДФС у Рівненській області та ДПІ у Московському районі м. Харкова ГУ ДФС у Харківській області відновити суми податкового кредиту та зобов'язань ТОВ "Сорелс" в електронній базі даних "Автоматизована система співставлення інформаційної системи Міністерства доходів та зборів України "Податковий блок", інформаційній базі результатів контрольно-перевірочної роботи АРМ "Аудит", а також в картці особового рахунку, зміни до яких були внесені на підставі відомостей, викладених в Актах №200/17-16-22-02/39464142 від 01.07.2015 року, №244/17-16-22-02/39464142 від 06.08.2015 року.

Відмовляючи в задоволенні частини позовних вимог, суд першої інстанції дійшов висновку про їх необґрунтованість, оскільки контролюючими органами зміни на підставі зазначених актів до баз даних та картки особового рахунку ТОВ "Сорелс" не вносились.

Колегія суддів зазначає, що оскільки судове рішення щодо відмови в задоволенні частини позовних вимог жодною із сторін не оскаржується, то згідно із положеннями ч. 1 ст. 195 КАС України воно не підлягає апеляційному перегляду.

Приймаючи рішення про задоволення частини позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що встановлені ДПІ у м. Рівному ГУ ДФС у Рівненській області за наслідком проведеної перевірки порушення позивачем вимог діючого законодавства є необґрунтованими та як наслідок, збільшення податковим органом суми грошового зобов'язання з ПДВ та зменшення розміру від'ємного значення суми ПДВ на підставі податкових повідомлень-рішень від 15.07.2015 року № , № та від 18.08.2015 року №, № є незаконним.

Колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції, враховуючи наступне.

Відповідно до положень 14.1.36 ст.14 ПК України, господарська діяльність - діяльність особи, що пов'язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Згідно п. 22.1 ст. 22 ПК України, об'єктом оподаткування можуть бути майно, товари, дохід (прибуток) або його частина, обороти з реалізації товарів (робіт, послуг), операції з постачання товарів (робіт, послуг) та інші об'єкти, визначені податковим законодавством, з наявністю яких податкове законодавство пов'язує виникнення у платника податкового обов'язку.

Згідно п. 185.1 ст. 185, п. 187.1 ст. 187, п. 188.1 ст. 188 ПК України, об'єктом оподаткування податком на додану вартість є операції платників податку, окрім іншого, з постачання товарів, місце постачання яких розташоване на митній території України. Датою виникнення податкових зобов'язань з постачання товарів/послуг вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше: або дата зарахування коштів від покупця/замовника на банківський рахунок платника податку як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню, або дата відвантаження товарів. База оподаткування операцій з постачання товарів/послуг визначається виходячи з їх договірної (контрактної) вартості, але не нижче звичайних цін, з урахуванням загальнодержавних податків та зборів.

Пунктом 200.1 ст. 200 вказаного Кодексу встановлено, що сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов'язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду.

Право на віднесення сум податку до податкового кредиту, згідно п. 198.1 ст. 198 виникає, окрім іншого, у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг. При цьому, відповідно до п. 198.2, 198.3, 198.6 ст. 198 ПК України датою віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг.

Податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті.

Не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними / розрахунками коригування до таких податкових накладних чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Таким чином, при складанні податкової звітності з метою правильного відображення господарської операції повинні враховуватись відповідні документи первинного обліку, а саме по зазначених операціях придбання результатів робіт (товарів) повинні бути в наявності як і акти виконаних робіт, так і результати таких виконаних робіт (товарів).

Як встановлено під час судового розгляду справи, позивач у перевіряємий період мав господарські відносини із контрагентами ТОВ "Нафтакомпані" та ТОВ "Капітал Х".

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" від 16.07.1999 р. №996-XIV (далі - Закон України №996-XIV), господарська операція - дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов'язань, власному капіталі підприємства; первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення; фінансова звітність - бухгалтерська звітність, що містить інформацію про фінансове становище, результати діяльності та рух грошових коштів підприємства за звітний період.

Згідно ст. 3 Закону України №996-XIV, метою ведення бухгалтерського обліку і складання фінансової звітності є надання користувачам для прийняття рішень повної, правдивої та неупередженої інформації про фінансове становище, результати діяльності та рух грошових коштів підприємства.

Бухгалтерський облік є обов'язковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.

Статтею 9 Закону України №996-XIV визначено, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення.

Тобто, документальному підтвердженню підлягає одна із вищезазначених подій, і якщо дана подія оформлена первинним документом, що містить усі обов'язкові реквізити, визначені ч. 2. ст. 9 Закону України №996-XIV, то дана обставина є належним доказом реальності господарської операції.

Відповідно до вимог п.1.2 ст.1 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 р. № 88 і зареєстрованого в Міністерстві юстиції України від 05.06.1995 р. за № 168/704, господарські операції відображаються у бухгалтерському обліку методом їх суцільного і безперервного документування. Записи в облікових регістрах провадяться на підставі первинних документів, створених відповідно до вимог цього Положення.

Відповідно до пункту 2.1 зазначеного Положення, первинні документи - це документи, створені у письмовій або електронній формі, що фіксують та підтверджують господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації (власника) на їх проведення; господарські операції -це факти підприємницької та іншої діяльності, що впливають на стан майна, капіталу, зобов'язань і фінансових результатів.

Аналіз вказаних норм свідчить про те, що будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції. Якщо ж фактичне здійснення господарської операції відсутнє, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені законодавством.

З урахуванням викладеного для підтвердження даних податкового обліку можуть братися до уваги лише ті первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції.

Відповідно до листа Вищого адміністративного суду України від 02.06.2011 року №742/11/13-11 "Щодо однакового застосування адміністративними судами окремих приписів Податкового кодексу України та Кодексу адміністративного судочинства України" визначено, що з метою встановлення факту здійснення господарської операції, протиправності формування витрат та податкового кредиту для цілей визначення об'єкта оподаткування належить з'ясувати, зокрема, такі обставини, як: рух активів у процесі здійснення господарської операції, установлення спеціальної податкової правосуб'єктності учасників господарської операції та установлення зв'язку між фактом придбання товарів (послуг), спорудженням основних фондів, імпортом товарів (послуг), понесенням інших витрат і господарською діяльністю платника податку.

При розв'язанні відповідних спорів судам варто враховувати принцип офіційного з'ясування обставин справи, передбачений частинами четвертою та п'ятою статті 11 Кодексу адміністративного судочинства України (лист Вищого адміністративного суду України від 01.11.2011 року №1936/11/13-11 "Щодо підтвердження даних податкового обліку").

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів вважає за необхідне перевірити під час розгляду даної справи висновки податкового органу про порушення позивачем вимог діючого законодавства, які були покладені в основу прийняття спірних податкових повідомлень-рішень.

Як вбачається з матеріалів справи, між ТОВ "СОРЕЛС" (Покупець) та ТОВ "Нафтакомпані" (Постачальник) у лютому 2015 року укладено договори поставки нафтопродуктів №НК-0056 від 01.02.2015 р., №НК-0109 від 12.02.2015 р., №НК-0207 від 23.02.2015 р., №НК-0272 від 26.02.2015 р. (т. 3 а.с. 71 - 72, 75 - 76, 79 - 80, 83 - 84).

Відповідно до умов вищевказаних договорів, Постачальник зобов'язується передати у власність Покупця, а Покупець зобов'язується прийняти та оплатити нафтопродукти, в подальшому Товар, згідно умов Договору. Номенклатура, кількість, ціна Товару та строк поставки визначаються Сторонами у Додаткових угодах до Договору, які є невід'ємною частиною Договору (п.п.1.1, 1.2 Договорів).

Згідно п. 2.1 та п. 2.2 Договорів, Постачальник зобов'язується передати Покупцю нафтопродукти згідно розділу 1 цього Договору за умови оформлення відповідних актів прийому-передачі або інших документів, які є невід'ємною частиною Договору; забезпечити якість нафтопродуктів, що поставляються, згідно з показниками діючих ДСТУ та технічних умов; під час передачі нафтопродуктів Постачальник за вимогою Покупця надає копії Сертифікатів відповідності на нафтопродукти, а Покупець зобов'язується своєчасно і в повному об'ємі сплатити вартість Товару.

Якість товару, що поставляється, має відповідати технічним умовам (ТУ) та державним стандартам, діючим на території України та підтверджуватись паспортом (сертифікатом) якості заводу-виробника Товару (п. 3.1 Договорів).

Пунктом 4 Договорів Сторони погодили умови поставки, відповідно до яких: поставка здійснюється згідно заявки Покупця і підписаної сторонами Додаткової угоди до договору (п. 4.1); Товар поставляється Покупцю партіями, протягом поточного місяця, в кількості та за ціною, визначеними у кожній Додатковій угоді до Договору, на умовах: EXW - резервуари нафтобаз ПАТ «Дніпронафтопродукт» і інших нафтобаз, що належать ПАТ «Дніпронафтопродукт» на правах власності або використовуються ним на підставі цивільно-правових договорів (п. 4.2); умови договорів викладені Сторонами у відповідності до вимог Міжнародних правил тлумачення торгівельних термінів «Інкотермс» (в редакції 2010 року) (п.4.3); загальна вартість відвантаженого Товару може відрізнятись від кількості, передбаченої Додатковою угодою, але не більше +10% (п. 4.4); Сторони укладають акти приймання-передачі товару, в яких вказують найменування, кількість, ціну і вартість переданого товару. Сторони можуть укладати акти приймання-передачі товару, що переданий протягом визначеного в такому акті періоду часу (п. 4.5).

Покупець здійснює приймання Товару за кількістю та згідно умов діючого Договору та додаткових угод до нього (п. 6.1 Договорів).

На виконання умов договорів між сторонами укладено Додаткові угоди:

- №00056 від 01.02.2015р. (до договору №НК-0056 від 01.02.2015р.), відповідно до якої постачальник зобов'язується поставити на умовах ЕХW (резервуари нафтобаз ПАТ "Дніпронафтопродукт" і інших нафтобаз, що належать ПАТ "Дніпронафтопродукт" на правах власності або використовуються ним на підставі цивільно-правових договорів), а покупець прийняти до 28.02.2015 року зазначені в додатковій угоді види товарів;

- №00109 від 12.02.2015р. (до договору №НК-0109 від 12.02.2015р.), відповідно до якої постачальник зобов'язується поставити на умовах ЕХW (резервуари нафтобаз ПАТ "Дніпронафтопродукт" і інших нафтобаз, що належать ПАТ "Дніпронафтопродукт" на правах власності або використовуються ним на підставі цивільно-правових договорів), а покупець прийняти до 28.02.2015 року зазначені в додатковій угоді види товарів;

- №00207 від 23.02.2015р. (до договору №НК-0207 від 23.02.2015р.), відповідно до якої постачальник зобов'язується поставити на умовах ЕХW (резервуари нафтобаз ПАТ "Дніпронафтопродукт" і інших нафтобаз, що належать ПАТ "Дніпронафтопродукт" на правах власності або використовуються ним на підставі цивільно-правових договорів), а покупець прийняти до 28.02.2015 року зазначені в додатковій угоді види товарів;

- №00272 від 26.02.2015р. (до договору №НК-0272 від 26.02.2015р.), відповідно до якої постачальник зобов'язується поставити на умовах ЕХW (резервуари нафтобаз ПАТ "Дніпронафтопродукт" і інших нафтобаз, що належать ПАТ "Дніпронафтопродукт" на правах власності або використовуються ним на підставі цивільно-правових договорів), а покупець прийняти до 28.02.2015 року зазначені в додатковій угоді види товарів . (т. 3 а.с. 73, 77, 81, 85).

Листами №246/02/15-Н від 01.02.2015 р., №247/02/15-Н від 12.02.2015 р., №248/02/15-Н від 23.02.2015 р., №249/02/15-Н від 26.02.2015 р. ТОВ "Нафтокомпані" повідомило ТОВ "СОРЕЛС" про те, що нафтопродукти, придбані підприємством згідно вищевказаних договорів знаходяться на зберіганні Дніпронафтопродукт ПАТ, у якого можуть бути отримані в будь-який час на протязі дії договорів (т. 3 а.с. 73, 77, 81, 85).

На підтвердження факту отримання підприємством товарно-матеріальних цінностей по взаємовідносинам із ТОВ "Нафтокомпані", позивачем надано та долучено до матеріалів справи копії Актів приймання-передачі нафтопродуктів:

- №00056 від 28.02.2015р. до договору №НК-0056 від 01.02.2015р., відповідно до якого кількість ТМЦ становить 111,814 тон, а загальна вартість з ПДВ складає 2337239,04 грн.

- №00109 від 28.02.2015р. до договору №НК-0109 від 12.02.2015р., відповідно до якого кількість ТМЦ становить 393,133 тон, а загальна вартість з ПДВ складає 9242557,20 грн.

- №00207 від 28.02.2015р. до договору №НК-0207 від 23.02.2015р., відповідно до якого кількість ТМЦ становить 162,536 тон, а загальна вартість з ПДВ складає 4548301,68 грн.

- №00272 від 28.02.2015р. до договору №НК-0272 від 26.02.2015р., відповідно до якого кількість ТМЦ становить 182,251тон, а загальна вартість з ПДВ складає 5686231,20грн.(т.3 а.с.87,89,91,94).

Під час проведеної перевірки встановлено та знайшло своє підтвердження під час судового розгляду справи, що розрахунки по договорам поставки №НК-0056 від 01.02.2015 р., №НК-0109 від 12.02.2015 р., №НК-0207 від 23.02.2015 р., №НК-0272 від 26.02.2015 р. у лютому 2015 року не здійснювалися.

На виконання умов договорів ТОВ "Нафтокомпані" виписано на адресу позивача податкові накладні.

Також, як вбачається з матеріалів справи, між ТОВ "СОРЕЛС" (Покупець) та ТОВ "Капітал Х" (Постачальник) у березні-квітні 2015 р. укладено договори поставки нафтопродуктів № КХ-0044 від 01.03.2015 року; №КХ-0175 від 20.03.2015 року; № КХ04-0027 від 01.04.2015 року; № КХ04-0067 від 22.04.2015 року (т. 1 а.с. 133 - 134, 138 - 139, 143 - 144, 148 - 149).

Відповідно до умов вищевказаних договорів, Постачальник зобов'язується передати у власність Покупця, а Покупець зобов'язується прийняти та оплатити нафтопродукти, в подальшому Товар, згідно умов Договору. Номенклатура, кількість, ціна Товару та строк поставки визначаються Сторонами у Додаткових угодах до Договору, які є невід'ємною частиною Договору (п.п.1.1, 1.2 Договорів).

Згідно п. 2.1 та п. 2.2 Договорів, Постачальник зобов'язується передати Покупцю нафтопродукти згідно розділу 1 цього Договору за умови оформлення відповідних актів прийому-передачі або інших документів, які є невід'ємною частиною Договору; забезпечити якість нафтопродуктів, що поставляються, згідно з показниками діючих ДСТУ та технічних умов; під час передачі нафтопродуктів Постачальник за вимогою Покупця надає копії Сертифікатів відповідності на нафтопродукти, а Покупець зобов'язується своєчасно і в повному об'ємі сплатити вартість Товару.

Якість товару, що поставляється, має відповідати технічним умовам (ТУ) та державним стандартам, діючим на території України та підтверджуватись паспортом (сертифікатом) якості заводу-виробника Товару (п. 3.1 Договорів).

Пунктом 4 Договорів Сторони погодили умови поставки, відповідно до яких: поставка здійснюється згідно заявки Покупця і підписаної сторонами Додаткової угоди до договору (п. 4.1); Товар поставляється Покупцю партіями, протягом поточного місяця, в кількості та за ціною, визначеними у кожній Додатковій угоді до Договору, на умовах: EXW - резервуари нафтобаз ПАТ «Дніпронафтопродукт» і інших нафтобаз, що належать ПАТ «Дніпронафтопродукт» на правах власності або використовуються ним на підставі цивільно-правових договорів (п. 4.2); умови договорів викладені Сторонами у відповідності до вимог Міжнародних правил тлумачення торгівельних термінів «Інкотермс» (в редакції 2010 року) (п.4.3); загальна вартість відвантаженого Товару може відрізнятись від кількості, передбаченої Додатковою угодою, але не більше +10% (п. 4.4); Сторони укладають акти приймання-передачі товару, в яких вказують найменування, кількість, ціну і вартість переданого товару. Сторони можуть укладати акти приймання-передачі товару, що переданий протягом визначеного в такому акті періоду часу (п. 4.5).

Покупець здійснює приймання Товару за кількістю та згідно умов діючого Договору та додаткових угод до нього (п. 6.1 Договорів).

На виконання умов договорів між сторонами укладено Додаткові угоди:

- №00044 від 01.03.2015 року (до договору № КХ-0044 від 01.03.2015 р.), відповідно до якої постачальник зобов'язується поставити на умовах ЕХW (резервуари нафтобаз ПАТ "Дніпронафтопродукт" і інших нафтобаз, що належать ПАТ "Дніпронафтопродукт" на правах власності або використовуються ним на підставі цивільно-правових договорів), а покупець прийняти до 31.03.2015 року зазначені в додатковій угоді види товарів;

- №00175 від 20.03.2015 року (до договору №КХ-0175 від 20.03.2015 р.), відповідно до якої постачальник зобов'язується поставити на умовах ЕХW (резервуари нафтобаз ПАТ "Дніпронафтопродукт" і інших нафтобаз, що належать ПАТ "Дніпронафтопродукт" на правах власності або використовуються ним на підставі цивільно-правових договорів), а покупець прийняти до 31.03.2015 року зазначені в додатковій угоді види товарів;

- №00027 від 01.04.2015 року (до договору № КХ04-0027 від 01.04.2015 р.), відповідно до якої постачальник зобов'язується поставити на умовах ЕХW (резервуари нафтобаз ПАТ "Дніпронафтопродукт" і інших нафтобаз, що належать ПАТ "Дніпронафтопродукт" на правах власності або використовуються ним на підставі цивільно-правових договорів), а покупець прийняти до 30.04.2015 року зазначені в додатковій угоді види товарів;

- №00067 від 22.04.2015 року (до договору № КХ04-0067 від 22.04.2015 р.), відповідно до якої постачальник зобов'язується поставити на умовах ЕХW (резервуари нафтобаз ПАТ "Дніпронафтопродукт" і інших нафтобаз, що належать ПАТ "Дніпронафтопродукт" на правах власності або використовуються ним на підставі цивільно-правових договорів), а покупець прийняти до 30.04.2015 року зазначені в додатковій угоді види товарів (т. 1 а.с. 135, 140, 145, 150)

Листами №197/03-КХ від 01.03.2015 р., №198/03-КХ від 20.03.2015 р., №69/04-КХ від 01.05.2015 р., №70/04-КХ від 22.04.2015 р. ТОВ "Капітал Х" повідомило ТОВ "СОРЕЛС" про те, що нафтопродукти, придбані підприємством згідно вищевказаних договорів знаходяться на зберіганні Дніпронафтопродукт ПАТ, у якого можуть бути отримані в будь-який час на протязі дії договорів. (т.1 а.с. 137, 142, 147, 152).

На підтвердження факту отримання підприємством товарно-матеріальних цінностей по взаємовідносинам із ТОВ "Капітал Х", позивачем надано та долучено до матеріалів справи копії Актів приймання-передачі нафтопродуктів:

- №00044 від 31.03.2015 року до договору № КХ-0044 від 01.03.2015 року, відповідно до якого кількість ТМЦ становить 682.085 тон, а загальна вартість з ПДВ складає 17856576,12 грн. ;

- №00175 від 31.03.2015 року до договору №КХ-0175 від 20.03.2015 року, відповідно до якого кількість ТМЦ становить 280.303 тон, а загальна вартість з ПДВ складає 6 853 721,04 грн.;

- №00027 від 30.04.2015 року до договору № КХ04-0027 від 01.04.2015 року, відповідно до якого кількість ТМЦ становить 578.224 тон, а загальна вартість з ПДВ складає 13873208,76 грн.;

- №00067 від 30.04.2015 року до договору № КХ04-0067 від 22.04.2015 року,відповідно до якого кількість ТМЦ становить 304.254 тон, а загальна вартість з ПДВ складає 7 378 222,74 грн. (т. 1 а.с. 136, 141, 146, 151).

Під час проведеної перевірки встановлено та знайшло своє підтвердження під час судового розгляду справи, що розрахунки по договорам поставки № КХ-0044 від 01.03.2015 року; №КХ-0175 від 20.03.2015 року; № КХ04-0027 від 01.04.2015 року; № КХ04-0067 від 22.04.2015 року у березні-квітні 2015 року не здійснювалися.

На виконання умов договорів ТОВ "Капітал Х" виписано на адресу позивача податкові накладні.

Як вказує позивач, зберігання нафтопродуктів, отриманих від ТОВ"Нафтакомпані", ТОВ "Капітал Х" здійснювалося ПАТ "Дніпронафтопродукт" на підставі договору зберігання № 4407 від 10.12.2014 р. На підтвердження виконання умов договору зберігання, позивачем надано під час перевірки та долучено до матеріалів справи копії актів прийняття-передачі наданих послуг: № 03169 від 31.03.2015 р., № 04209 від 30.04.2015 р., в яких вказано про надання послуг у березні-квітні 2015 року, тобто по взаємовідносинам із ТОВ "Капітал Х" (т. 1 а.с. 161 - 164). Акту про надання послуг зберігання нафтопродуктів у лютому 2015 року (по взаємовідносинам із ТОВ "Нафтакомпані") матеріали справи не містять, проте згідно Акту перевірки ДПІ у м. Рівному ГУ ДФС у Рівненській області №244/17-16-22-02/39464142 від 06.08.2015 р. (стор.10 Акту) вказано, що під час перевірки було надано Акт прийняття-передачі наданих послуг №02203 від 28.02.2015 року.

Під час проведеної перевірки встановлено, що ТОВ "СОРЕЛС" надавались транспортні послуги з перевезення нафтопродуктів відповідно до договору перевезення вантажів автомобільним транспортом №17/02/15 від 02.02.2015 року, перевізником нафтопродуктів є ТОВ "Рісол" (т. 1 а.с. 165-167). На виконання договору та за результатами надання послуг по перевезенню нафтопродуктів складено акти виконання робіт і послуг від 31.03.2015 року та 30.04.2015 року, в яких вказано про надання послуг у березні-квітні 2015 року, тобто по взаємовідносинам із ТОВ "Капітал Х" (а.с. 169 - 172 т. 1). Акту про надання послуг по перевезенню нафтопродуктів у лютому 2015 року (по взаємовідносинам із ТОВ "Нафтакомпані") матеріали справи не містять, проте згідно Акту перевірки ДПІ у м. Рівному ГУ ДФС у Рівненській області №244/17-16-22-02/39464142 від 06.08.2015 р. (стор.10 Акту) вказано, що під час перевірки було надано Акт прийняття-передачі наданих послуг від 28.02.2015 року. На підтвердження факту транспортування нафтопродуктів, позивачем надано та долучено копії відповідних товарно-транспортних накладних. (т. 1 а.с. 173 - 250, т. 2 а.с. 1 - 17, т. 3 а.с. 169 - 230).

Оцінивши надані позивачем первинні документи за правилами ст.86 КАС України, колегія суддів дійшла висновку про те, що вони не можуть бути визнані як належний доказ на підтвердження реальності укладених з контрагентом господарських операцій, виходячи з наступного.

Єдиний порядок організації та виконання робіт, пов'язаних з прийманням, транспортуванням, зберіганням, відпуском та обліком товарної нафти (далі - нафта) і нафтопродуктів, встановлений інструкцією «Про порядок приймання, транспортування, зберігання, відпуску та обліку нафти і нафтопродуктів на підприємствах і організаціях України», затвердженої наказом Міністерства палива та енергетики України, Міністерства економіки України, Міністерства транспорту та зв'язку України, Державного комітету України з питань технічного регулювання та споживчої політики від 20.05.2008 року №281/171/578/155 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 02.09.2008 р. за N805/15496 (далі - Інструкція).

Інструкція поширюється на всі класи, типи, групи і види нафти та типи, марки і види (залежно від масової частки сірки) нафтопродуктів. Вимоги Інструкції є обов'язковими для всіх суб'єктів господарювання (підприємств, установ, організацій та фізичних осіб - підприємців), що займаються хоча б одним з таких видів економічної діяльності, як закупівля, транспортування, зберігання і реалізація нафти і нафтопродуктів на території України (далі - підприємства).

Відповідно до п.п.5.1.1, 5.1.2 п. 5.1 Інструкції, приймання нафти і нафтопродуктів за кількістю здійснюється відповідно до вимог цієї Інструкції та договорів постачання, купівлі-продажу тощо (далі - договір). Забороняється здійснювати одночасно приймання та відпуск нафти і нафтопродукту з одного і того самого резервуара у випадках, коли за результатами вимірювань у резервуарах проводяться їх приймання та відпуск.

Згідно п.п.5.4.1-5.4.3 п.5.4 Інструкції, перевезення нафтопродуктів автомобільним транспортом здійснюється згідно з Правилами перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, затвердженими наказом Мінтрансу України від 14 жовтня 1997 року N 363, зареєстрованими в Міністерстві юстиції України 20.02.1998 року за N 128/2568, та ГОСТ 27352-87 "Автотранспортные средства для заправки и транспортирования нефтепродуктов. Типы, параметры и общие технические требования".

З прибуттям нафтопродуктів до вантажоодержувача в автоцистерні перевіряється наявність і цілісність пломб, технічний стан автоцистерни, відповідність об'єму і густини нафтопродукту в автоцистерні об'єму і густині, зазначеним у товарно-транспортній накладній на відпуск нафтопродуктів (нафти) за формою N 1-ТТН (нафтопродукт) (далі ТТН) (додаток 3), відповідність найменування, марки і виду (залежно від масової частки сірки) нафтопродукту, зазначених у ТТН і паспорті якості на відвантажений нафтопродукт. Відповідність густини нафтопродукту під час відвантаження та приймання визначається після її приведення до температури 20°C відповідно до ГОСТ 3900.

Маса нафтопродукту в автоцистерні визначається зважуванням на автомобільних вагах або об'ємно-масовим методом.

Маса нафтопродуктів, розфасованих у тару, визначається зважуванням на вагах або за трафаретами на тарі (якщо нафтопродукти в заводській упаковці). Про прийнятий нафтопродукт матеріально відповідальна особа складає акт за своїм підписом, підписами водія та представника одержувача чи відправника із зазначенням їх прізвищ і посад.

У відповідності до вимог п.п.6.1-6.3 Інструкції, на всіх підприємствах ведеться облік нафти і нафтопродуктів із записом у журналі реєстрації проведення вимірювань нафтопродуктів (нафти) у резервуарах за формою N 7-НП (додаток 6) (на НПЗ у спеціальних регістрах складського обліку) для кожного резервуара з відображенням усіх технологічних операцій, що здійснюються кожною зміною.

Для підприємств, укомплектованих для зберігання світлих нафтопродуктів винятково резервуарами місткістю до 100 м 3, ведення обліку для кожного резервуара не є обов'язковим. Відображення технологічних операцій ведеться за марками нафтопродукту.

Сторінки журналу нумеруються, шнуруються і скріплюються печаткою та підписом керівника підприємства (організації).

Дизельне паливо різних видів (залежно від масової частки сірки) повинно зберігатися в окремих резервуарах.

Нафта та нафтопродукти мають зберігатись відповідно до вимог ДСТУ 4454.

Згідно п.п.7.1-7.2 Інструкції, відпуск нафти споживачам здійснюється на підставі попередньо укладених договорів, а нафтопродуктів - на підставі договорів або за готівку.

Відпуск нафти і нафтопродуктів здійснюється шляхом їх відвантаження споживачам магістральними нафтопроводами та нафтопродуктопроводами, водним, залізничним і автомобільним транспортом.

Порядок відпуску нафти та нафтопродуктів автомобільним транспортом визначений п. 7.5 Інструкції, відповідно до якого встановлено, що нафта і нафтопродукти вантажоодержувачам постачаються централізовано або вивозяться самостійно вантажоодержувачем. Контролювання наливання нафти або нафтопродуктів здійснює оператор автоматизованої системи наливу, а кількість налитого до міри повної місткості продукту здійснюється водієм автоцистерни на підставі договору постачання (п. 7.5.1); відпуск нафти або нафтопродуктів до мір повної місткості здійснюється лише за наявності свідоцтва про її повірку. За наявності простроченого свідоцтва про повірку відпуск нафти або нафтопродуктів до мір повної місткості забороняється (п. 7.5.2); міри повної місткості з нафтопродуктами під час їх відвантаження мають пломбуватись вантажовідправником (якщо інше не передбачено договором) (п. 7.5.3); нафтопродукти відпускаються у технічно справну та чисту тару відповідно до вимог ДСТУ 4454 після пред'явлення представником вантажоодержувача доручення і свідоцтва про повірку автоцистерни (п. 7.5.4); на вимогу вантажоодержувача може застосовуватись вибіркове контрольне зважування розфасованих нафтопродуктів. За відсутності розбіжностей у вимірюванні маси брутто із зазначеною на тарі маса нафтопродукту визначається за трафаретом на тарі (п. 7.5.5); відпуск нафти і нафтопродуктів до мір повної місткості та нафтопродуктів, розфасованих до тари, оформлюється ТТН у чотирьох примірниках, з яких: перший - залишається у товарного оператора вантажовідправника і є первинним документом складського обліку з подальшим здаванням до бухгалтерської служби підприємства; другий - використовується водієм як перепустка під час виїзду з підприємства, а після виїзду - залишається в охорони підприємства з подальшим здаванням до бухгалтерської служби підприємства; третій та четвертий - засвідчені підписом представника вантажоодержувача та відміткою про час виїзду з підприємства - передаються перевізнику. При цьому третій примірник є супровідним документом вантажу і після його здавання передається вантажоодержувачу. Четвертий примірник передається експедитору (водію) і є підставою для обліку транспортної роботи. Бланки ТТН на підприємстві є документами суворої звітності (п. 7.5.6); ТТН на вивезення нафти або нафтопродуктів автотранспортом вантажоодержувача оформлюється на підставі довіреності вантажоодержувача, а під час постачання вантажовідправником - на підставі подорожнього листа автотранспортного підприємства (п. 7.5.7); відпуск нафти або нафтопродуктів здійснюється в день оформлення ТТН за наявності усіх її примірників. У ТТН оператор зазначає номер резервуара, з якого відпущено нафту або нафтопродукт, розписується в ній і здає для оформлення. У ТТН зазначаються найменування, марка та вид нафти або нафтопродукту, об'єм, маса, густина і температура, за якої визначалась густина, а також дата і час виїзду автоцистерни з підприємства (п. 7.5.8); заміну однієї марки та виду нафти або нафтопродукту іншою або дописування у ТТН нових найменувань і марок нафтопродуктів заборонено (п. 7.5.9).

Пунктом 10.2 Інструкції встановлений порядок приймання нафтопродуктів на автозаправних станціях, яким, серед іншого, встановлено, що приймання нафтопродуктів, що надійшли автомобільним транспортом від постачальників, здійснюється працівниками автозаправної станції за марками та видами (дизельне паливо залежно від масової частки сірки) за даними товарно-транспортних накладних у разі наявності паспорта якості та копії сертифіката відповідності. Приймання нафтопродуктів здійснюється відповідно до вимог робочої інструкції оператора АЗС та інструкції з охорони праці, які повинні бути затверджені керівником підприємства, якому належить АЗС (п. 10.2.1); перед зливанням нафтопродуктів з автоцистерни оператору АЗС необхідно: перевірити наявність і непошкодженість пломб; переконатись у справності резервуара і його обладнання, технологічних трубопроводів і правильності функціонування запірної арматури; виміряти рівень нафтопродукту в резервуарі; переконатись у наявності і справності засобів пожежогасіння, правильності заземлення автоцистерн і справності її зливального пристрою; переконатись у наявності та придатності до застосування жорсткого буксира для відбуксирування автоцистерни в разі пожежі; ужити заходів щодо запобігання розливанню нафтопродукту; переконатись, що двигун автоцистерни вимкнено (під час зливання самопливом або під тиском); проконтролювати рівень наповнення автоцистерни; визначити за свідоцтвом про повірку автоцистерни об'єм автоцистерни і перевірити одержаний результат на відповідність об'єму, зазначеному в ТТН: відібрати пробу з автоцистерни в тару відповідно до ДСТУ 4488, виміряти густину і температуру нафтопродукту. Опечатати пробу за підписами своїм та водія автоцистерни, надати номер і зберігати її протягом 10 діб; проконтролювати наявність в автоцистерні підтоварної води. Одержані результати вимірювань густини і температури нафтопродукту зазначаються у ТТН та журналі обліку надходження нафтопродуктів на АЗС за формою N13-НП (додаток 13). Сторінки журналу необхідно пронумерувати, прошнурувати і скріпити печаткою суб'єкта підприємницької діяльності (п. 10.2.2); зливання нафтопродукту має контролюватись оператором і водієм від його початку і до завершення (п. 10.2.3); забороняється приймати нафтопродукти на АЗС у разі: відсутності пломб вантажовідправника, їх порушення (у випадках пломбування автоцистерни) або невідповідності відбитка, що вказані в ТТН; відсутності свідоцтва про повірку автоцистерни; несправності зливного пристрою автомобільної цистерни; несправності заземлювального пристрою; під час грози; неналежного оформлення або відсутності ТТН; наявності підтоварної води і механічних домішок в нафтопродукті; невідповідності якості нафтопродукту вимогам нормативного документа; відсутності паспорта якості на нафтопродукт або неналежного його оформлення (відсутність номера, марки та виду, заповнення не за всіма показниками якості); відсутності копії сертифіката відповідності (п. 10.2.4); нафтопродукти повинні бути прийняті в резервуари за їх марками та видами (дизельне паливо за масовою часткою сірки) (п. 10.2.6); у разі відсутності розходження між фактично прийнятою кількістю нафтопродукту і кількістю, зазначеною у ТТН, оператор проставляє час надходження автоцистерни на АЗС і власним підписом в накладній засвідчує її приймання. Один примірник ТТН залишається на АЗС, а два - повертаються водієві, який поставляв нафтопродукт (п. 10.2.8); на підставі ТТН та акта приймання (у разі його наявності) оператор АЗС має оприбуткувати прийнятий нафтопродукт за марками та видами (дизельне паливо залежно від масової частки сірки), тобто зробити необхідні записи в журналі обліку надходження нафтопродуктів на АЗС за формою N 13-НП. Дані про оприбутковані нафтопродукти заносяться до змінного звіту АЗС за формою N 17-НП (додаток 14) (п. 10.2.10).

Згідно положень п.п.14.1, 14.4, 14.8 Інструкції, під час приймання, зберігання та відпуску нафти і нафтопродуктів керівник підприємства та головний бухгалтер здійснюють контроль за дотриманням матеріально відповідальними особами вимог цієї Інструкції та забезпечують: своєчасне оформлення документів руху нафти та нафто-продуктів; збереження їх кількості і якості; відображення їх руху за бухгалтерським обліком; своєчасне вжиття заходів щодо попередження псування, втрат, нестач та розкрадання нафти та нафтопродуктів, а також створення необхідних умов для їх зберігання.

Матеріально відповідальні особи підприємств (за винятком НПЗ) ведуть кількісний облік нафти та нафтопродуктів у товарній книзі кількісного руху нафтопродуктів (нафти) за формою N 31-НП (додаток 34), у якій зазначаються надходження і відпуск нафтопродуктів за день, а також їх залишки на кінець дня.

Для посилення контролю за станом приймання, зберігання, відпуску та обліку нафти та нафтопродуктів матеріально відповідальні особи ведуть журнал обліку надходження нафти і нафтопродуктів за формою N 6-НП і журнал вимірювання нафти і нафтопродуктів у резервуарах за формою N 7-НП.

Для підприємств, укомплектованих для зберігання світлих нафтопродуктів резервуарами місткістю до 100 м 3, ведення обліку для кожного резервуара не є обов'язковим. Відображення технологічних операцій ведеться за марками нафтопродукту.

Записи в товарній книзі кількісного руху нафти і нафтопродуктів здійснюють за марками і видами матеріально відповідальні особи: під час приймання - на підставі приймального акта або ТТН; під час відпуску - на підставі реєстрів відпуску за добу.

Залишок нафти та нафтопродуктів обчислюється після кожного запису в товарній книзі.

Як зазначив під час розгляду справи представник податкового органу, позивачем під час проведених перевірок не було надано документів, передбачених Інструкцією, а саме:

- документи (журнали) кількісного облік нафти та нафтопродуктів за формою №31-НП, у якій зазначаються надходження і відпуск нафтопродуктів за день, а також їх залишки на кінець дня;

- окремого-обліку нафтопродуктів, завірених копії журналів вимірювань густини та температури, журналів обліку надходження нафтопродуктів за формою № 5-НП, актів приймання нафтопродуктів за кількістю за формою № 5-НП, журналів реєстрації проведення вимірювань нафтопродуктів у резервуарах за формою № 7-НП.

Також, як було встановлено перевіряючими, оприбуткування нафтопродуктів ТОВ «Сорелс» проводить на рахунку 281 без урахування якості, виду та класу, в той час, як згідно із вимогами Інструкції, нафтопродукти різних видів повинні зберігатись в окремих резервуарах, із зазначенням відповідних номерів, ємностей.

Прийняття товару по кількості та якості необхідно здійснювати відповідно до вимог Інструкцій про порядок прийняття продукції виробничо-технічного призначення та товарів народного споживання за якістю та кількістю (постанови держарбітраже при Раді Міністрів СРСР № П-6 від 15.06.1965р. (з наступними змінами та доповненнями) та № П-7 від 25.04.1966р. (із змінами та доповненнями).

Відповідно п.2 Інструкції № П-6, при поставці товарів і створення умов для своєчасного і правильного приймання отримувачем відправник (постачальник) зобов'язаний дотримуватись: а) встановлених правил пакування і затарювання продукції, маркування і опломбування окремих місць; в) чіткого і правильного оформлення документів, що засвідчують якість і комплектність продукції, що поставляється (технічний паспорт, сертифікати, посвідчення якості і ін.), відвантажувальних та розрахункових документів, відповідність вказаних в них даних про якість та комплектність продукції фактичній якості та комплектності її.

Згідно Інструкції № П-6, при прийманні товарів, як передбачено правилами, що діють на транспорті (перевезення), одержувач зобов'язаний витребувати від органу транспорту складання комерційного акту (відмітки на товарно-транспортній накладній або складання акта при доставці вантажу автомобільним транспортом), приймання продукції по кількості проводиться відповідно транспортним і супровідним документам (рахунки-фактури, специфікації, описи, пакувальні ярлики і ін.) відправника (виробника).

Вказаних документів позивачем ані під час проведення перевірки, ані під час судового розгляду справи надано не було.

Колегія суддів вважає необґрунтованими твердження позивача, з якими погодився суд першої інстанції, щодо наявності у підприємства належних доказів на підтвердження факту транспортування придбаних у контрагентів нафтопродуктів, виходячи з наступного.

Частиною 2 статті 48 Закону України "Про автомобільний транспорт" встановлено, що документами для здійснення внутрішніх перевезень вантажів є: для автомобільного перевізника - документ, що засвідчує використання транспортного засобу на законних підставах, інші документи, передбачені законодавством; для водія - посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційні документи на транспортний засіб, товарно-транспортна накладна або інший визначений законодавством документ на вантаж, інші документи, передбачені законодавством.

Згідно п. 11.1 Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 14.10.1997 року № 363 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 20.02.1998 року за № 128/2568 (далі - Правила) основним документом на перевезення вантажів є товарно-транспортна накладна, форму якої наведено в додатку 7 до цих Правил.

Відповідно до абз. 27 п.1 Правил, товарно-транспортна накладна - єдиний для всіх учасників транспортного процесу юридичний документ, що призначений для списання товарно-матеріальних цінностей, обліку на шляху їх переміщення, оприбуткування, складського, оперативного та бухгалтерського обліку, а також для розрахунків за перевезення вантажу та обліку виконаної роботи.

Позивачем на підтвердження факту транспортування ТМЦ надано та долучено до матеріалів справи відповідні товарно-транспортні накладні, в яких зазначено: автопідприємство - ТОВ «Рісол»; замовник та вантажоодержувач - ТОВ «Сорелс»; пункт навантаження - ССНП.Клевань, вул.Мелещука, 8; довіреність №8 видана ОСОБА_6; відпустив нафтопродукти - ОСОБА_7; пункт розвантаження - місцезнаходження відповідної АЗС.

Дослідивши надані позивачем як під час проведеної перевірки, так і під час судового розгляду справи ТТН, колегія суддів дійшла висновку, що вони не підтверджують факт реальності спірної господарської операції, оскільки містять лише інформацію про транспортування нафтопродуктів до відповідних АЗС. Крім того, вказані ТТН не містять печаток перевізника (автопідприемство) ТОВ «Рісол» та вантажовідправника - ПАТ «Дніпронафтопродукт» (зберігач), що унеможливлює встановити статус вантажовідправника.

Також, колегія суддів зазначає, що паливно-мастильні матеріали віднесені до категорії небезпечних вантажів, в зв'язку з чим, для їх транспортування застосовуються особливі вимоги.

Відповідно до п.9.2 Правил дорожнього перевезення небезпечних вантажів, затверджених наказом Міністерства внутрішніх справ України від 26.07.2004 р. N 822 та зареєстровані в Міністерстві юстиції України 20.08.2004 р. за N 1040/9639, товаротранспортний(і) документ(и) на небезпечні вантажі повинен (повинні) містити таку інформацію щодо кожної небезпечної речовини, матеріалу чи виробу, що пред'являються до перевезення: а) номер ООН, перед яким проставляються літери UN; б) транспортну назву, визначену відповідно до розділу 3.1.2 додатка A до ДОПНВ і в разі необхідності доповнену технічною назвою; в) для речовин і виробів 1-го класу небезпеки: номер підкласу і літеру групи сумісності та, якщо речовина чи виріб має додаткові види небезпеки, - номери зразків знаків небезпеки, зазначених для небезпечного вантажу у переліку небезпечних вантажів, наведеному в таблиці A глави 3.2 додатка A до ДОПНВ, що вказують на ці види небезпеки. Для речовин і виробів інших класів небезпеки: номери зразків знаків небезпеки, зазначені для небезпечного вантажу у переліку небезпечних вантажів, наведеному в таблиці A глави 3.2 додатка A до ДОПНВ. Номери зразків знаків небезпеки, що вказують на додаткові види небезпеки, зазначаються у дужках; г) групу пакування, якщо така визначена, перед якою можуть бути літери "ГП"; ґ) кількість та опис вантажних одиниць; д) загальну кількість небезпечних вантажів (об'єм, масу брутто чи масу нетто залежно від конкретного випадку); е) найменування та місцезнаходження відправника вантажу; є) найменування та місцезнаходження вантажоодержувача (вантажоодержувачів). Записи в товаротранспортному документі повинні виконуватися у такій послідовності: номер ООН; транспортна назва; номери зразків знаків небезпеки (для вантажів 1-го класу небезпеки - підклас та група сумісності і, якщо вимагається, номери зразків знаків небезпеки); група пакування (наприклад: "UN 1230, МЕТАНОЛ, 3 (6.1), II" або "UN 1230, МЕТАНОЛ, 3 (6.1), ГП II"). Розміщення інших елементів інформації та послідовність, у якій вони мають зазначатися у товаротранспортному документі, є факультативними.

Відповідно до ч. 2 ст. 7 Закону України «Про перевезення небезпечних вантажів», відправник небезпечних вантажів зобов'язаний: здійснювати заходи щодо фізичного захисту, охорони і безпеки небезпечних вантажів до передачі їх перевізнику; надавати перевізнику необхідні документи з достовірною інформацією про небезпечний вантаж, а в разі дорожнього перевезення - аварійну картку; забезпечувати підготовку вантажу до відправлення, подавати перевізнику небезпечний вантаж у відповідному пакуванні (тарі, крупногабаритній тарі, контейнерах середньої вантажопідйомності для масових вантажів), контейнері, цистерні та засобі пакування; забезпечувати у певних випадках фізичний захист, охорону і супроводження небезпечного вантажу під час перевезення; забезпечувати проведення спеціального навчання, підвищення кваліфікації осіб, які займаються відправленням небезпечних вантажів, та їх медичного огляду; надавати в установленому порядку необхідну інформацію про відправлення небезпечних вантажів іншим суб'єктам перевезення та органам, зазначеним у статтях 10, 15 і 16 цього Закону; здійснити в установленому порядку страхування відповідальності на випадок настання негативних наслідків перевезення небезпечних вантажів; відшкодовувати витрати та збитки, заподіяні внаслідок порушення ним законодавства з питань перевезення небезпечних вантажів.

Жодних доказів на підтвердження виконання відправником небезпечних вантажів визначених законом обов'язків, позивачем надано не було. Матеріали справи також не містять інформації про погодження маршрутів руху перевезення небезпечних вантажів, видачі відповідних свідоцтв та дозволів.

Крім того, відсутня будь-яка інформація щодо місця розташування нафтобаз з відповідними резервуарами ПАТ «Дніпронафтопродукт» у м.Дніпропетровську, у яких зберігались нафтопродукти, яка їх кількість, вид та якість. Відсутні підтверджуючі документи щодо транспортування нафтопродуктів до відповідних місць зберігання - товарно-транспортні накладні на відпуск нафтопродуктів (нафти) за формою №1-ТТН, а також відсутні заявки покупця на відвантаження із зберігання та інша інформація, яка б підтверджувала наявність нафтопродуктів на зберіганні.

Представником позивача під час розгляду справи у суді апеляційної інстанції не було надано пояснень з приводу того, яким чином та на підставі яких документів здійснювалось транспортування придбаних у ТОВ "Капітал Х" та ТОВ "Нафтакомпані" нафтопродуктів, що є власністю позивача, до місця їх зберігання (ССНП.Клевань, вул.Мелещука, 8), приймаючи до уваги, що згідно укладених на виконання договорів Актів приймання-передачі нафтопродуктів, вони були прийняті за кількістю та асортиментом відповідно у м.Харкові та м.Бориспіль.

На підставі викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що надані позивачем документи не дають можливість встановити походження нафтопродуктів та дослідити за рахунок кого та як відбувалося їх транспортування до пункту навантаження - ССНП.Клевань, вул.Мелещука, 8.

Як вбачається з листа ПАТ "Дніпронафтопродукт" №10/2503/02 від 25.03.2015 р., ТОВ "Гед Вілс" надає ПАТ "Дніпронафтопродукт" послуги з приймання, розміщення та відпуску нафтопродуктів (прийняті ПАТ "Дніпронафтопродукт" на зберігання), в зв'язку з чим ТОВ "Гед Вілс" має статус "вантажовідправника" в розумінні Наказу Міністерства транспорту України "Про затвердження правил переведення вантажів автомобільним транспортом України" від 14.10.1997 р. №363 (т. 4 а.с. 7). Як зазначив під час розгляду справи представник податкового органу, позивачем не було надано під час проведеної перевірки вищевказаного листа або інших документів, які б підтверджували право отримання позивачем придбаних у перевіряємий період нафтопродуктів саме у ТОВ "Гед Вілс". Крім того, вказаний лист містить посилання лише на взаємовідносини позивача із ТОВ "Капітал Х". Доказів на підтвердження можливості отримання позивачем у ТОВ "Гед Вілс" придбаних нафтопродуктів по господарським операціям з ТОВ "Нафтакомпані" матеріали справи не містять.

Також колегія суддів зазначає, що за кожним із укладених між ТОВ "СОРЕЛС" та контрагентами - ТОВ "Капітал Х" та ТОВ "Нафтакомпані" договором, сторонами складено лише по одному акту приймання-передачі нафтопродуктів, тоді як фактично відвантаження ПММ відбувалося на протязі лютого, березня, квітня місяців 2015 року і супроводжувалось лише одними товарно-транспортними накладними на кожне відвантаження, що є порушенням п.1 ст. 9 Закону України №996-XIV, згідно якої, первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення.

Також, як вказано перевіряючими, позивачем до перевірки не надано документів, що підтверджують відповідність вимогам державних стандартів на товар.

Згідно ст.18 Декрету Кабінету Міністрів України «Про стандартизацію і сертифікацію», відповідність продукції (товару), яка ввозиться і реалізується на території України, стандартам, що діють в Україні, має підтверджуватися сертифікатом відповідності чи свідоцтвом про визнання відповідності, виданим або визнаним центральним органом виконавчої влади з питань технічного регулювання або акредитованим в установленому порядку органом із сертифікації, який уповноважений на здійснення цієї діяльності в законодавчо регульованій сфері.

Центральний орган виконавчої влади з питань технічного регулювання або акредитований в установленому порядку орган із сертифікації, який уповноважений на здійснення цієї діяльності в законодавчо регульованій сфері, включає сертифіковану продукцію до Єдиного реєстру сертифікованої в Україні продукції на підставі: 1) декларації про відповідність, виданої виробником продукції на кожну партію харчових продуктів, продовольчої сировини, супутніх матеріалів, або 2) сертифікатів відповідності чи свідоцтв про визнання відповідності.

На час проведення господарських операцій, правові та організаційні засади підтвердження відповідності продукції, систем якості, систем управління якістю, систем екологічного управління, персоналу та спрямований на забезпечення єдиної державної технічної політики у сфері підтвердження відповідності були визначені Законом України «Про підтвердження відповідності».

Відповідно до ст. 1 вищевказаного Закону, підтвердження відповідності - видача документа (декларація про відповідність або сертифікат відповідності) на основі рішення, яке приймається після проведення відповідних (необхідних) процедур оцінки відповідності, що довели виконання встановлених вимог; сертифікація - процедура, за допомогою якої визнаний в установленому порядку орган документально засвідчує відповідність продукції, систем якості, систем управління якістю, систем екологічного управління, персоналу встановленим законодавством вимогам; сертифікат відповідності - документ, який підтверджує, що продукція, системи якості, системи управління якістю, системи екологічного управління, персонал відповідає встановленим вимогам конкретного стандарту чи іншого нормативного документа, визначеного законодавством;.

Таким чином, виходячи з існуючого нормативного регулювання застосування сертифікатів якості, такий сертифікат видається на визначений вид або серію товару і є підтвердженням, що кожний виріб повинен відповідати вимогам, які пред'являються всій серії або виду товарів. Сертифікат якості являється письмовим підтвердженням сертифікованої системи якості або системи управління якістю і видається уповноваженим органом.

Сертифікати видаються незалежним органом, акредитивними відповідними міністерствами та відомствами. Може видаватись уповноваженим органом по сертифікації на підставі документів (протоколи іспитів, технічний опис продукції, ТУ, статутні документи, договори тощо).

Сертифікація основана на проведенні іспитів продукції, які проводяться в акредитованій лабораторії.

Згідно із положеннями розділу 3 та п.5.6. розділу 5, Інструкції з контролювання якості нафти і нафтопродуктів на підприємствах і організаціях України, затвердженої наказом Міністерства палива та енергетики України, Державного комітету з питань технічного регулювання та споживчої політики від 04.06.2007 року № 271/121, паспорт якості - документ, що містить дані для ідентифікації та фактичні значення показників якості нафти та/або нафтопродуктів, отримані в результаті лабораторних випробувань, і їх відповідність вимогам нормативних документів. Сертифікат відповідності - документ, який підтверджує, що продукція, системи якості, системи управління якістю, системи управління довкіллям, персонал відповідають установленим вимогам конкретного стандарту чи іншого нормативного документа, визначеного законодавством.

Паспорт, що видається випробувальною лабораторією на нафту або нафтопродукт, який відпускається, заповнюється в повному обсязі показників, обумовлених нормативним документом на нафтопродукт. Значення показників, що не визначались випробувальною лабораторією, переносяться з даних паспорта, виданого вантажовідправником чи іншою випробувальною лабораторією, до якої проба надсилалась на випробування, про що робиться відповідна примітка. У паспорті якості робиться висновок про відповідність (невідповідність) нафти або нафтопродукту вимогам нормативного документа або ставиться штамп «Стандартний» чи «Нестандартний». У паспорті якості зазначаються номер та дата його видачі. Паспорт якості підписується лаборантом, що заповнював паспорт якості, та начальником лабораторії, підписи завіряються печаткою. Паспорти якості, видані вантажовідправником (отримані з транспортними документами) по одному примірнику від кожної партії нафти та/або нафтопродукту, зберігаються в організації не менше трьох місяців після реалізації даної партії нафтопродукту.

Обов'язки виробників та постачальників продукції, яка підлягає підтвердженню відповідності в законодавчо регульованій сфері, визначені ст. 13 Закону України «Про підтвердження відповідності».

Відповідно до вимог вказаної статті, виробник зобов'язаний: сприяти проведенню всіх процедур підтвердження відповідності, встановлених для конкретного виду продукції; наносити на продукцію національний знак відповідності в законодавчо регульованій сфері; компенсувати споживачам продукції завдані їм збитки в разі виявлення невідповідності продукції вимогам, зазначеним у декларації про відповідність та/або сертифікаті відповідності чи свідоцтві про визнання відповідності; надавати постачальнику інформацію про сертифікацію продукції шляхом зазначення реєстраційних номерів сертифікатів відповідності в документах, згідно з якими передається відповідна продукція; супроводжувати продукцію декларацією про відповідність, якщо це встановлено технічним регламентом на відповідний вид продукції; надавати на вмотивовану вимогу органів, яким відповідно до законів України належать повноваження щодо перевірки якості та безпеки продукції, завірені виробником або імпортером копії сертифікатів відповідності або свідоцтв про визнання відповідності та/або декларації про відповідність, якщо її наявність у виробника передбачена технічним регламентом на відповідний вид продукції.

Постачальник зобов'язаний: реалізовувати продукцію за умови наявності у документах, згідно з якими йому передано відповідну продукцію, реєстраційних номерів сертифіката відповідності чи свідоцтва про визнання відповідності; припиняти реалізацію продукції, якщо вона не відповідає вимогам нормативних документів, зазначеним у декларації про відповідність або у сертифікаті відповідності чи свідоцтві про визнання відповідності.

Придбана позивачем у перевіряємий період продукція (бензин, дизельне пальне) віднесена до Переліку продукції, що підлягає обов'язковій сертифікації в Україні, що затверджений наказом Державного комітету України з питань технічного регулювання та споживчої політики 01.02.2005 року N 28 (у редакції наказу Міністерства економічного розвитку і торгівлі України від 06.11.2013 N 1308) та зареєстрований в Міністерстві юстиції України 04.05.2005 р. за N 466/10746

Колегія суддів зазначає, що наявність станом на час здійснення господарської операції відповідних сертифікатів (паспортів) якості є необхідною та вирішальною умовою для визначення факту реальності здійснених господарських операцій, оскільки їх обов'язкова наявність визначена законодавством.

Надані позивачем лише під час судового розгляду справи сертифікати відповідності не можуть бути прийняті судом в якості належного доказу на підтвердження якості придбаного позивачем у перевіряємий період та саме у контрагентів - ТОВ "Капітал Х" та ТОВ "Нафтакомпані" нафтопродуктів, оскільки з їх змісту неможливо встановити, на виконання саме якої господарської операції та на підтвердження яких саме ПММ вони були видані (т. 1 а.с. 153-160).

Крім того, позивачем ані під час проведення перевірки, ані під час судового розгляду справи не було надано паспортів якості на придбані позивачем ПММ.

Ненадання визначених законодавством необхідних документів на підтвердження якості придбаних у контрагентів ТОВ "Капітал Х" та ТОВ "Нафтакомпані" нафтопродуктів, свідчать про відсутність факту отримання позивачем вказаного товару належної якості та послідуючу його реалізації покупцям через мережу АЗС.

Враховуючи встановлене, надані позивачем первинні документи складені з порушенням порядку оформлення первинних документів щодо форми та змісту, що в силу вимог ч.2 ст.9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", п.2.4 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку (затверджено наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 року №88, зареєстровано наказом Міністерстві юстиції України 05.06.1995 року за № 168/704), спричиняє втрату ними юридичного статусу первинних документів.

За відсутності у позивача належним чином оформлених первинних документів не видається можливим встановити факт передачі таких товарів від ТОВ "Капітал Х" та ТОВ "Нафтакомпані", що в свою чергу свідчить про безтоварний характер згаданих господарських операцій і мав місце простий документообіг

Згідно з п.44.1 ст.44 ПК України, для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Враховуючи неналежне оформлення первинної документації, а саме відсутності документів щодо реальності проведених операцій, колегія суддів дійшла висновку про те, що позивачем не було підтверджено реальність господарських операцій, які можуть бути об'єктом оподаткування.

Колегія суддів зазначає, що господарська операція може бути підтверджена лише тими документами, які свідчать про реальність виконання договору, зміст і обсяг наданих операцій та їх вартість. Визначальною підставою для віднесення сум по господарській операції до складу витрат та формування податкового кредиту є достовірне встановлення обставин щодо реальності господарської операції, наявності правових та фактичних підстав для витрат з придбання товарів, робіт, послуг.

Таким чином, наявність у позивача податкових накладних не може бути визнана судом достатньою підставою для формування податкового кредиту, оскільки факт реальності господарських операцій не знайшов свого підтвердження належними і допустимими доказами.

З метою дотримання справедливого балансу між державними та приватними інтересами в сфері боротьби з ухиленням від сплати податків, відповідно до доктрини належної обачності й обережності, платник податків не повинен нести відповідальність тільки у випадку, якщо він проявив належну обачність і обережність і йому не було відомо про зловживання своїх контрагентів.

Як зазначено у постанові Верховного Суду України у справі від 12.02.2008р. (справа № 08/28), факт порушення контрагентами-постачальниками продавця своїх податкових зобов'язань може бути підставою для висновку про необґрунтованість заявлених платником податку вимог про надання податкової вигоди - відшкодування ПДВ з державного бюджету, якщо податковий орган доведе, що платник податку діяв без належної обачності й обережності і йому мало бути відомо про порушення, які допускали його контрагенти.

Вказане узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини, зокрема у справі "Булвес" АД проти Болгарії (п. 71 рішення, датованого 22 січня 2009 року), де Європейський суд з прав людини висловив позицію, яка в принципі узгоджується з доктриною належної обачності й обережності: платник ПДВ не має нести відповідальність за зловживання, скоєні його постачальниками, якщо платник ПДВ не знав про такі зловживання і не міг про них знати.

В статті 13 Цивільного кодексу України (далі -ЦК України) зазначено, що при здійсненні цивільних прав особа повинна додержуватись моральних засад суспільства. Не допускається зловживання правом.

За змістом частини першої статті 228 ЦК України правочин, спрямований, зокрема, на незаконне заволодіння майном держави, вважається таким, що порушує публічний порядок, а отже, згідно з частиною другою цієї статті є нікчемним. Як установлено частиною другою статті 215 того ж Кодексу, визнання судом нікчемного правочину недійсним не вимагається. Відповідно до частини першої статті 216 зазначеного Кодексу недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю.

Застосування угод та вчинення дій, які не мають іншої економічної мети крім мінімізації сплати податків - є зловживання правом на свободу підприємницької діяльності. Зазначене зловживання виражається в укладання удаваних угод, що має на меті приховати реальну угоду, яка суперечить моральним засадам суспільства (спроба ухилитись від конституційного обов'язку сплати податків).

З урахуванням встановлених доказів, приймаючи до уваги недотримання позивачем засад розумності та добросовісності, колегія суддів вважає необґрунтованими його твердження, з якими погодився суд першої інстанції, щодо реальності проведених між позивачем та контрагентами ТОВ "Капітал Х" та ТОВ "Нафтакомпані", господарських операцій.

На підставі викладеного, беручи до уваги встановлені під час апеляційного розгляду справи обставини, колегія суддів дійшла висновку про обґрунтованість встановлених за наслідком проведеної перевірки порушень позивачем вимог діючого законодавства, та як наслідок, законності нарахування позивачу суми грошового зобов'язання за вказані порушення на підставі оскаржуваних податкових повідомлень-рішень.

Відповідно до частини 1 статті 11 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно із вимогами ч. 1 ст. 71 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а суд згідно із статтею 86 цього ж Кодексу, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Колегія суддів зазначає, що позивачем під час розгляду справи не було надано належних та допустимих доказів на підтвердження правомірності власних дій.

Натомість, відповідач, будучи суб'єктом владних повноважень та заперечуючи проти позову, довів правовірність виявлених під час проведеної перевірки порушень позивачем вимог діючого законодавства та обґрунтованість винесення оскаржуваних податкових повідомлень-рішень, які є предметом оскарження позивачем.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 3 статті 2 КАС України встановлено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

З огляду на зазначене, колегія суддів дійшла висновку, що, приймаючи оскаржувані податкові повідомлення - рішення, відповідач діяв на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, а також з використанням повноважень з метою, з якою ці повноваження йому надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення; безсторонньо (неупереджено), добросовісно та розсудливо.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов неправомірного висновку щодо відсутності в діях позивача порушення вимог діючого законодавства, та як наслідок, незаконності нарахування відповідачем суми грошового зобов'язання на підставі оскаржуваного податкового повідомлення-рішення.

Відповідно до ст. 159 КАС України, судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно п. 4 ч. 1 ст. 202 КАС України, підставами для скасування постанови або ухвали суду першої інстанції та ухвалення нового рішення є: порушення норм матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи або питання, а так само розгляд і вирішення справи неповноважним судом; участь в ухваленні постанови судді, якому було заявлено відвід на підставі обставин, які викликали сумнів у неупередженості судді, і заяву про його відвід визнано судом апеляційної інстанції обґрунтованою; ухвалення чи підписання постанови не тим суддею, який розглянув справу.

З урахуванням встановлених обставин у справі та допущених судом першої інстанції порушень норм матеріального права, колегія суддів вважає, що постанова Харківського окружного адміністративного суду від 28.12.2015 року по справі №820/9455/15 не відповідає вимогам ст.159 КАС України, а тому відповідно до вимог ст. 202, ч.2 ст. 205 КАС України підлягає скасуванню в частині задоволення позовних вимог, з прийняттям в цій частині нової постанови про відмову в їх задоволенні.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, п. 3 ст. 198, п. 4 ч.1 ст. 202, 205, 207, 209, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у м. Рівному Головного управління ДФС у Рівненській області задовольнити.

Постанову Харківського окружного адміністративного суду від 28.12.2015 р. по справі №820/9455/15 скасувати в частині задоволення позовних вимог.

Прийняти в цій частині нову постанову, якою відмовити в задоволенні адміністративного позову Товариства з обмеженою відповідальністю "СОРЕЛС" до Державної податкової інспекції у Московському районі м. Харкова Головного управління ДФС у Харківській області, Державної податкової інспекції у м.Рівному Головного управління ДФС у Рівненській області про скасування податкових повідомлень-рішень.

В іншій частині постанову Харківського окружного адміністративного суду від 28.12.2015р. по справі №820/9455/15 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання постанови у повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя (підпис)Бенедик А.П.
Судді(підпис) (підпис) Калиновський В.А. Водолажська Н.С.

Повний текст постанови виготовлений 15.03.2016 р.