Справа № 2-а-395/12
Суддя: Петріщева І. В.
Дата ухвалення: 2015-10-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Номер провадження 2-а/754/127/15
Справа №2-а-395/12
ПОСТАНОВА

Іменем України

21 жовтня 2015 року м. Київ

Деснянський районний суд міста Києва у складі: головуючого судді Петріщевої І.В., при секретарі судового засідання Нескородяній О.Д.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в Деснянському районі м. Києва, треті особи: Управління Пенсійного фонду України в Шевченківському районі м. Києва, Державне територіально-галузеве об'єднання "Південно-західна залізниця" про визнання дій Управління Пенсійного фонду України в Деснянському районі міста Києва протиправними та зобов'язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулась до суду з зазначеним адміністративним позовом в порядку адміністративного судочинства, у якому просить: визнати дії Управління Пенсійного фонду України в Деснянському районі міста Києва щодо відмови у призначенні ОСОБА_1 пенсії на пільгових умовах - протиправними; скасувати викладене у претензії № 24316/06-11 від 10 листопада 2011 року рішення Управління Пенсійного фонду України в Деснянському районі міста Києва про неправомірне призначення пенсії; зобов'язати Управління Пенсійного фонду України в Деснянському районі міста Києва усунути порушення, а саме здійснювати подальше нарахування ОСОБА_1 пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до Списку №2 та виплачувати її щомісячно з 01 січня 2011 року.

Ухвалою Деснянського районного суду міста Києва від 12 березня 2012 року позовні вимоги ОСОБА_1 в частині за період з 01 січня 2011 року по 31 липня 2011 року були залишено без розгляду.

Ухвалою Деснянського районного суду міста Києва від 21 жовтня 2015 року адміністративний позов ОСОБА_1 в частині скасування рішення Управління пенсійного фонду України в Деснянському районі м. Києва про неправомірне призначення пенсії у претензії №24316/06-11 від 10 листопада 2011 року було залишено без розгляду.

У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав у повному обсязі, надавши пояснення, посилаючись на відповідні письмові докази, зазначивши, що позбавлення позивача права на пільгову пенсію є безпідставним та необгрунтованим.

У судове засідання представник відповідача, повідомлений про дату, час і місце судового розгляду, не з'явився, надави письмові пояснення, зазначивши, що в результаті планової перевірки пенсійних справ на правомірність призначення пенсії Головним управлінням було проведено перевірку пенсійної справи ОСОБА_1 та з'ясовано, що серед документів, які знаходяться в справі, чітко не визначено, чи працювала ОСОБА_1 саме на структурно виділеній міжнародній станції чи ні, посилаючись на те, що документом, підтверджуючим структурну відособленість міжміської станції може бути наказ по підприємству, штатний розпис та інші документи того часу, за який обчислюється стаж, звернувши увагу суду, що організації зв'язку міжміських телефонних станцій діляться на виділені та невиділені, а саме: до перших відносяться станції, які є самостійними підприємствами, а до других - ті міжміські телефонні станції, які входять в склад контор чи вузлів зв'язку, вважаючи при цьому, що право на пільгове пенсійне забезпечення телефоністів не залежить від того, виділена міжміська телефонна станція чи ні, оскільки важливо, щоб ця станція була структурно відособленою чи, інакше, структурно виділена, проте єдиного рішення про визначення, виділена міжнародна станція чи ні - немає. Телефоністи міжміського телефонного зв'язку правом на пільгові пенсійне забезпечення не користуються, якщо немає структурно відособленою міжміської "телефонної станції чи переговорного пункту з цілодобовою дією, якщо вона буде зайнята в міській телефонній станції ємністю вище 300 номерів. Тому була проведена зустрічна перевірка на Південно-Західній залізниці, та згідно із актом зустрічної перевірки від 23.11.2010р. Управлінням було встановлено, що відомості про те, що при Південно-Західній залізниці є міжміська телефонна станція відсутні. Крім того, оскільки однією з основних умов є атестація робочого місце, Головне управління Пенсійного фонду України у м. Києві звернулося до Головного управління праці та соціального захисту населення щодо підтвердження правильності проведення атестації робочого місця телефоніста міжміського телефонного зв'язку Відокремленого підрозділу «Київська дистанція сигналізації та зв'язку» Південно-Західної залізниці Державної адміністрації залізничного транспорту. В листі № к15-м05 від 04.03.2011 р. Головне управління праці та соціального захисту населення зазначається, що «результати атестації робочих місць за умовами праці проведеної у Київській дистанції сигналізації та зв'язку Південно-Західної залізниці у 2002 році не можуть бути підставою віднесення роботи телефоніста до категорії шкідливих та важких умов праці» та з відповідно наданих документів «не вбачається, що телефоніст працював з мікротелефонною гарнітурою на міжміських комутаторах з цілодобовою дією». Таким чином, Управління вважає, що Головне управління праці та соціального захисту населення чітко зазначило, що робоче місце ОСОБА_1 не відноситься до категорії шкідливих умов праці, а без належної атестації Управління не мало підстав для призначення пенсії.

У судове засідання представник третьої особи: Державне територіально-галузеве об'єднання "Південно-західна залізниця" не з'явився, звернувшись до суду з клопотання про розгляд справи за відсутності представника, надави письмові пояснення з відповідними доказами, в яких додатково зазначив, що у 1997 році на підставі наказів Укрзалізниці № 4-Ц від 4 січня 1997 року та «Південно-Західної залізниці» 5-Н від 10 січня 1997 року «Про ліквідацію Київської (управління) дистанції сигналізації та зв'язку» в структуру Київської дистанції сигналізації та зв'язку було включено та передано на баланс цеху спеціального зв'язку разом з укомплектований штатом працівників (виділений структурний підрозділ), про що здійснено запис у трудовій книжці ОСОБА_1 №16 від 01.04.1997 р., про те, що вона була прийнята на роботу телефоністом 1 класу телефонної станції при Управлінні Південно-Західної залізниці в порядку переводу із Київської (Управління) дистанції сигналізації та зв'язку згідно наказу №5-Н від 10.01.1997р. У зв'язку зі збільшенням обсягів обслуговування абонентів, було внесено зміни до штатного розпису Київської дистанції сигналізації та зв'язку, відповідно, телефонну станцію Управління залізниці перейменовано в бригаду з обслуговування пристроїв та апаратури спеціального телефонного зв'язку Управління залізниці. Інформація про перейменування була також внесена до трудової. Додатково зазначивши, що цех, телефонна станція і бригада, є підрозділами Київської дистанції сигналізації та зв'язку.

У судове засідання представник третьої особи: Управління Пенсійного фонду України в Шевченківському районі м. Києва, повідомлений про дату, час і місце судового розгляду, не з'явився.

Відповідно до ч. 4 ст. 128 КАС України у разі неприбуття відповідача - суб'єкта владних повноважень, належним чином повідомленого про дату, час і місце судового розгляду, без поважних причин або без повідомлення ним про причини неприбуття розгляд справи не відкладається і справу може бути вирішено на підставі наявних у неї доказів.

Перевіривши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, повно і всебічно з'ясувавши обставини в адміністративній справі, підтверджені доказами, які були досліджені в судовому засіданні, відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, з таких підстав.

Судом встановлено, що ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 22 липня 2014 року рішення Деснянського районного суду міста Києва від 06 червня 2014 р. було залишено без змін (а.с. 103-111).

Згідно ч. 1 ст. 72 КАС України обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Судами було встановлено, що ОСОБА_1 з 05 вересня 1994 року була прийнята на роботу в Київське Управління Дистанції сигналізації і зв'язку Південно - Західної залізниці, як учень телефоніста.

З 01 листопада 1994 року ОСОБА_1 було присвоєно 3 клас телефоніста, та вона працювала на посаді телефоніста в Управлінні Дистанції сигналізації і зв'язку Південно - Західної залізниці, дану посаду було перейменовано 29.11.2010 року на телефоніста міжміського телефонного зв'язку.

20 листопада 2009 року Управлінням Пенсійного фонду України в Шевченківському районі м. Києва ОСОБА_1 була призначена пенсія за віком на пільгових умовах.

Крім того, ОСОБА_1 була переведена на облік в Управління Пенсійного фонду в Деснянському районі м. Києва, де в подальшому отримувала пенсію за віком на пільгових умовах, але в січні 2011 року чергова виплата не була здійснена.

Головним управління Пенсійного фонду України в м. Києві 21.12.2010 року було видано розпорядження про зняття з виплати пенсійної справи ОСОБА_1, оскільки, на думку Управління пенсія з 01.01.2011 року була призначена неправомірно, тому виникла переплата в розмірі 14746 грн. 21 коп., яку на підставі ст. 50 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» Управління просило стягнути з ОСОБА_1, у задоволенні чого було відмовлено вищезазначеним рішенням суду.

Судами при розгляді справи було також встановлено, що ОСОБА_1 отримано пенсію на пільгових умовах за списком №2 правомірно на підставі вимог чинного законодавства (а.с. 105).

Разом з тим, суди дійшли таких висновків, що право на пільгове пенсійне забезпечення телефоністів не залежить від того, виділена міжміська телефонна станція чи ні. Важливо, щоб ця станція була структурно виділеною. Єдиного рішення про визначення, виділена міжнародна станція чи ні - немає. Документом, підтверджуючим структурну відособленість міжміської станції може бути наказ по підприємству, штатний розпис та інші документи того часу, за який обчислюється стаж. Телефоністи міжміського телефонного зв'язку правом на пільгові пенсійні забезпечення не користуються, якщо немає структурно відособленої міжміської телефонної станції чи переговорного пункту з цілодобовою дією, якщо вона буде зайнята в міській телефонній станції ємністю вище 300 номерів.

Відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України №442 від 01.08.1992 р. керівники підприємств та організацій незалежно від форми власності і господарювання зобов'язані проводити атестацію робочих місць, визначити за її результатами перелік робочих місць, виробництв, робіт, професій, посад з пільговим пенсійним забезпеченням та ознайомити з ним працюючих осіб.

Основним документом, що підтверджує право на пільгове пенсійне забезпечення за результатами атестації робочих місць за умовами праці є наказ по підприємству, організації.

Відповідно до наказу № 165-шчк віл 15.10.1998 р., виданого відокремленим підрозділом Київської дистанції сигналізації та зв'язку Південно - Західної залізниці, «Про підсумки чергової атестації робочих місць за умовами праці в підрозділах Київської дистанції сигналізації і зв'язку», було затверджено перелік професій за списком №2, зайнятість яких дає право на пенсію за віком на пільгових умовах: електрогазозварник, телефоніст. Відповідно до наказу №240 від 02.12.2002 р. було затверджено перелік професій за списком №2, зайнятість яких дає право на пенсію за віком на пільгових умовах: газоелектрозварник ручною зварювання, телефоніст, а наказом №192 від 28.03.2006 р. було закріплено право на пенсію за віком на пільгових умовах: за телефоністом міжміського телефонного зв'язку.

Актом засідання атестаційної комісії Відокремленого підрозділу від 29.11.2002 р. про перезатвердження раніше складених норм умов праці відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 01.08.1992 р. №442 «Про порядок проведення атестації робочих місць за умовами праці» було підтверджено право на пенсію за віком на пільгових умовах за Списком №2 за посадою телефоніст.

Для призначення пенсії на пільгових умовах надається пакет документів, необхідних для призначення пенсії за віком, що і було зроблено відповідачем при оформленні пенсії в Управлінні Пенсійною фонду України в Шевченківському районі м. Києва. Відповідними посадовими особами пенсійного фонду дані документи було перевірено та у зв'язку із підтвердженням відповідача права на вихід на пенсію за віком напільгових умовах, було призначено пенсію.

Відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 11.03.1994 р. №162, зв'язок до Списку №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників з шкідливим і важкими умовами праці, зайнятість в яких повний робочий день дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, віднесено до професії: телефоністи міжміського телефонного зв'язку, що постійно працюють з мікротелефонною гарнітурою (пристроєм) на міжміських, замовних, довідкових коммутаторах і на переговорних (пристроєм) на міжміських, замовних, довідкових коммутаторах і на переговорних пунктах з цілодобовою дією (код 093) та телефоністи місцевого телефонного зв'язку міських телефонних станцій ємністю від 300 номерів і вище (код 095).

Постановою КМУ від 16 січня 2003 р. №36 «Про затвердження списків виробництв, робіт, професій, посад і показників, зайнятість в яких дає право на пенсію за віком на пільгових умовах» дублюється (29 Код) телефоністи міжміського телефонного зв'язку, які працюють з мікротелефонною гарнітурою (пристроєм) на міжміських, замовних, довідкових комутаторах і на переговорних пунктах з цілодобовою дією.

Окрім того, третьою особою Державним територіально - галузевим об'єднання «Південно-Західна залізниця» надано відповідні документи, починаючи з 1998р., які спростовують доводи щодо неправомірності призначення ОСОБА_1 пенсії на пільгових умовах.

Судом встановлено, що 20.11.2009 року Управлінням Пенсійного фонду України в Шевченківському районі м. Києва ОСОБА_1 було призначено пенсію за віком (список №2).

10.11.2011 року Управління Пенсійного фонду України в Деснянському районі м. Києва звернулось до позивача з претензією на суму 14746,21 грн., зазначивши, що пенсія була призначена неправомірно.

ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1, працювала у Відокремленому підрозділі Державного територіально-галузевого об'єднання «Південно-Західна залізниця» Київська дистанція сигналізації та зв'язку на посаді телефоніста міжміського телефонного зв'язку.

Загальний трудовий стаж ОСОБА_1, обчислений з 01.09.1977 року по 08.12.2014 року становить 37 років 3 місяці.

Пільговий стаж ОСОБА_1, обчислений з дати прийняття на посаду телефоніста 1 класу телефонної станції при Управлінні Південно-Західної залізниці з 01.04.1997р. по 08.12.2014р., становить 17 років, що також підтверджується копіями наказів «Про підсумки атестації робочих місць за умовами праці в підрозділах Київської дистанції сигналізації та зв'язку» №21-ШЧК від 18.03.1997р., №165-ШЧК від 15.10.1998р.; №240 від 02.12.2002р.; №192 від 28.03.2006р.; №141 від 25.03.2011р.

Право ОСОБА_1 на призначення пенсії за віком на пільгових умовах також підтверджується копіями трудової книжки, Наказу 240 від 02.12.2002р. «Про підсумки чергової атестації робочих місць за умовами праці в підрозділах Київської дистанції сигналізації та зв'язку»; Акту засідання атестаційної комісії від 29.11.2002р.; Переліку професій Київської дистанції сигналізації та зв'язку, працівникам яких підтверджене право на пенсію за віком на пільгових умовах від 29.11.2002р.; Переліку робочих місць, що підлягають атестації за умовами праці в Київській дистанції сигналізації та зв'язку від 02.10.2002р.; Переліку робочих місць Київської дистанції сигналізації та зв'язку, працівникам яких підтверджене право на пільги і компенсації, передбачені законодавством від 29.11.2002р.; Наказу 192 від 28.03.2006р. «Про підсумки чергової атестації робочих місць за умовами праці в підрозділах Київської дистанції сигналізації та зв'язку; Протоколу №11 від 16.03.2006р. проведення досліджень важкості та напруженості праці (CEC на ПЗЗ); Протоколу №12 від 16.03.2006 р. проведення досліджень шумового навантаження та інфразвуку (CEC на ПЗЗ); Протоколу №7 від 16.03.2006 р. проведення досліджень метрологічних факторів (CEC на ПЗЗ); Карти умов праці ДТГО «Південно-Західна залізниця» Київська дистанція сигналізації та зв'язку; Акту засідання атестаційної комісії від 27.03.2006 року; Протоколу засідання групи по атестації робочого місця телефоніста міжміського телефонного зв'язку Київської дистанції сигналізації та зв'язку 27.03.2006р.; Карти умов праці на робочому місці №2 від 28.03.2006р.; Переліку робочих місць Київської дистанції сигналізації та зв'язку, працівникам яким на підставі проведеної в 2006 році атестації підтверджене право на пільги від 28.03.2006р.; Переліку професій Київської дистанції сигналізації та зв'язку працівникам яких підтверджене право на пенсію за віком на пільгових умовах від 28.03.2006р.; Наказу №141 від 25.03.2011р. "Про результати атестації робочих місць за умовами праці"; Карти умов праці ДТГО «Південно-Західна залізниця» Київська дистанція сигналізації та зв'язку телеграфіст міжміського зв'язку; Карти умов праці на робочому місці №1 від 22.03.2011р.; Переліку робочих місць професій і посад, працівникам яких підтверджено право на пільгове пенсійне забезпечення згідно Списку№2 22.03.2011р.; Переліку робочих місць Додаток до наказу №141 від 25.03.2011р.; Протоколу №8 від 28.02.2011р. проведення досліджень електромагнітного поля (CEC на ПЗЗ); Протоколу №58 від 28.02.2011р. проведення досліджень шумового навантаження та інфразвуку (CEC на ПЗЗ) (а.с. 115-162).

Крім того, судом було встановлено, що відповідно до Наказу №5-Н від 10 січня 1997 року "Про ліквідацію Київської (Управління) дистанції сигналізації та зв'язку" було ліквідовано Київську (Управління) дистанцію сигналізації та зв'язку, як структурний підрозділ Південно-Західної залізниці, з 1 квітня 1997 року та Київській дистанції сигналізації та зв'язку передано цех спеціального зв'язку.

Разом з тим, судом встановлено, що припинення відповідачем виплати позивачу призначеної пенсії за віком на пільгових умовах є протиправною, оскільки, відповідно до наявних в матеріалах справи доказів, позивач має право на призначення такої пенсії відповідно до п. "б" ст. 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення".

Надаючи правову оцінку позовним вимогам додатково необхідно зазначити наступне.

Порядок пенсійного забезпечення осіб, які працювали до введення в дію цього Закону на роботах із шкідливими і важкими умовами праці, передбачених законодавством, що діяло раніше, визначається статтею 100 даного Закону.

За нормою статті 100 Закону України "Про пенсійне забезпечення", особам, які працювали до введення в дію цього Закону на роботах із шкідливими і важкими умовами праці, передбачених раніше діючим законодавством, пенсії за віком призначаються на таких умовах: а) особам, які мають на день введення в дію цього Закону повний стаж на зазначених роботах, що давав право на пенсію на пільгових умовах, пенсії в розмірах, передбачених цим Законом, призначаються відповідно до вимог за віком і стажем, встановлених раніше діючим законодавством; б) особам, які не мають повного стажу роботи із шкідливими і важкими умовами праці, вік, необхідний для призначення пенсії відповідно до статті 12, знижується пропорційно наявному стажу в порядку, передбаченому статтями 13 - 14 цього Закону, виходячи з вимог цього стажу, встановлених раніше діючим законодавством.

Пункт 8 Наказу Міністерства праці та соціальної політики "Про затвердження Порядку застосування Списків № 1 і № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право па пенсію за віком на пільгових умовах" від 18.11.2005 року №383, передбачає, що при визначенні права на пенсію за віком на пільгових умовах відповідно до ст. 100 Закону України "Про пенсійне забезпечення", застосовуються Список № 1 виробництв, цехів, професій та посад на підземних роботах, на роботах з шкідливими умовами праці і в гарячих цехах, робота в яких дає право на державну пенсію на пільгових умовах і в пільгових розмірах, і Список №2 виробництв, цехів, професій та посад на підземних роботах, на рабатах з шкідливими умовами праці і в гарячих цехах, робота в яких дає право на державну пенсію на пільгових умовах і в пільгових розмірах, затверджені постановою Ради Міністрів СРСР від 22.08.56 № 1173.

Розділ XXXII Загальні професії. Списку № 2 виробництв, цехів, професій і посад з важкими умовами праці, робота в яких дає право на державну пенсію на пільгових умовах і в пільгових розмірах Постанови Ради Міністрів СРСР "Про затвердження виробництв, цехів, професій і посад, робота в яких дає право на державну пенсію на пільгових умовах і в пільгових розмірах" містить професію позивача.

До набрання чинності Законом України "Про пенсійне забезпечення" порядок призначення пенсій визначався Законом СРСР "Про державні пенсії".

Пункт б) ст. 9 Закону СРСР "Про державні пенсії", встановлював, що чоловіки робітники і службовці на інших роботах з важкими умовами праці - за списком виробництв, професій і посад, який затверджений Радою Міністрів СРСР, мають право на пенсію за віком на пільгових умовах - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менш 25 років.

Пункт д) ст. 9 Закону СРСР "Про державні пенсії" закріплював, що робітники і службовці передбачені в пунктах "а" і "б" цієї статті, мають право на пенсію за віком на пільгових умовах, якщо не менше половини стажу, необхідного для призначення ним цієї пенсії, припадає на відповідні роботи, що дають право на пенсію на пільгових умовах.

Отже, вимоги за віком і стажем щодо призначення пільгової пенсії позивачу встановлюються Законом СРСР "Про державні пенсії" та постановою Ради Міністрів СРСР від 22.08.56р.

Відповідно до п. 20 Положення "Про затвердження Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній" за відсутності трудової книжки, а також у випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються довідки, виписки з наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Твердження суб'єкта владних повноважень про відсутність підстав для призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2, суперечать положенням статті 62 Закону України "Про пенсійне забезпечення", де зазначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка, а в разі відсутності її чи відповідних записів у ній наявність трудового стажу підтверджується в порядку встановленому Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до п.п. 1) п. 2.3 Положення про управління Пенсійного Фонду України в районах, містах, затвердженого постановою правління Пенсійного Фонду України від 30 квітня 2002 року №8-2, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 21 травня 2002 року за №442/6730, управління має право отримувати від підприємств, установ, організацій незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, відомості, необхідні для здійснення покладених на управління функцій. Тобто, відповідач мав право уточнити спірні для нього питання, та цим правом скористався.

Із записів трудової книжки позивача та зазначених вище письмових доказів, приймаючи до уваги судові рішення в зазначеній вище цивільній справі, що набрали законної сили, вбачається, що ОСОБА_1 має право не пенсію за віком на пільгових умовах.

Таким чином, знайшов підтвердження той факт, що позивач має стаж роботи для призначення пенсії за віком на пільгових умовах.

Висновок відповідача про неправомірне призначення пенсії позивачу з підстав невірного посилання у пільговій довідці №2045 від 21.12.2009 року на Постанову КМУ є безпідставним, оскільки не відповідає вищезазначеним вимогам Закону, приймаючи також до уваги, що пільговий стаж позивача підтверджується обставинами, встановленими судовими рішеннями у вищезазначеній цивільній справі, що набрали законної сили, та також матеріалами даної адміністративної справи.

Комплексний аналіз норм Закону № 1788-XII та Порядку дає підстави дійти висновку, що необхідними умовами для виникнення у особи права на пенсійне забезпечення на пільгових умовах відповідно до пункту "б" статті 13 Закону № 1788-ХІІ є встановлення факту перебування особи на посаді або виконання нею робіт, що містяться у списку № 2, а також документальне підтвердження зайнятості працівника за відповідною професією за результатами атестації умов праці, яке полягає у наявності результатів атестації відповідного робочого місця за умовами праці.

Документами, які підтверджують результати атестації робочого місця за умовами праці можуть бути: карта умов праці наказ по підприємству про затвердження переліку робочих місць, виробництв, професій і посад з пільговим пенсійним забезпеченням працівників; трудова книжка із записом про витяг із зазначеного наказу або з додатком такого витягу.

Така правова позиція щодо застосування норм матеріального права міститься, зокрема, у постанові Верховного Суду України від 25 листопада 2014 року (справа №21-519а 14).

Окрім того, відповідно до статті 3 Конституції України людина, її життя і здоров'я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов'язком держави.

Право соціального захисту, у тому числі пенсійне забезпечення, гарантовано кожному громадянину статтею 46 Конституції України.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов'язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, а також порядок формування Накопичувального пенсійного фонду і фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам визначаються Законом України від 09 липня 2013 року № 1058- IV «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» (далі також - Закон № 1058-IV).

Відповідно до підпункту 2 пункту 2 розділу XV «Прикінцевих положень» Закону № 1058-IV окремим категоріям працівників, залежно від умов праці за результатами атестації робочих місць, можуть призначатися пенсії за рахунок коштів підприємств та організацій, але не раніше ніж за 5 років до досягнення віку, передбаченого статтею 26 цього Закону, в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Механізм призначення пенсій окремим категоріям працівників, які за результатами атестації робочих місць працюють (працювали) в умовах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах визначено Порядком призначення пенсій за рахунок коштів підприємств та організацій окремим категоріям працівників за результатами атестації робочих місць за умовами праці, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 18 липня 2007 року № 937 (далі - Порядок № 937).

Так, пунктом 6 Порядку № 937 визначено, що рішення про призначення пільгової пенсії приймається управлінням Пенсійного фонду України у районі, місті і районі у місті за місцем розташування підприємства, організації на підставі документів, що подаються у порядку, встановленому правлінням Пенсійного фонду України за погодженням з Мінпраці, та гарантійного листа підприємства або організації про перерахування коштів на рахунок зазначеного управління для покриття витрат, пов'язаних з виплатою пенсій.

Згідно з пунктом 7 Порядку № 937 виплата пільгової пенсії здійснюється після надходження у повному обсязі коштів від підприємства, організації до органу, що призначає пенсію, у строки, передбачені Законом № 1058-IV. Перерахування коштів підприємством, організацією здійснюється до дня досягнення особою пенсійного віку, передбаченого статтею 26 Закону № 1058-IV.

Відповідно до пункту 8 Порядку № 937 кошти на виплату пільгової пенсії та витрати, пов'язані з доставкою пенсій, перераховуються підприємством, організацією у порядку та строки, визначені правлінням Пенсійного фонду України.

З аналізу положень Порядку № 937 вбачається, що вони не регламентують підстави припинення виплати пільгових пенсій.

2.2. Згідно зі статтею 49 Закону № 1058-IV виплата пенсії припиняється за рішенням територіального органу Пенсійного фонду України або за рішенням суду у випадках:

1) якщо пенсія призначена на підставі документів, що містять недостовірні відомості;

2) на весь час проживання пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України;

3) у разі смерті пенсіонера;

4) у разі неотримання призначеної пенсії протягом 6 місяців підряд;

5) в інших випадках, передбачених законом.

Отже, підстави, наведені відповідачем, не входять до вказаного вище переліку випадків, відповідно до яких припиняється виплата пенсії, а тому не може бути підставою для відмови у виплаті пенсії, оскільки право соціального захисту, у тому числі пенсійне забезпечення, гарантовано кожному громадянину Конституцією України (стаття 46).

Аналіз законодавства України і постанови Кабінету Міністрів України від 18 липня 2007 року № 937, з урахуванням положень статті 46 Конституції України, якою гарантується право соціального захисту, у тому числі пенсійне забезпечення, та статті 8 Конституції України щодо дії в Україні принципу верховенства права, дає підстави для висновку, що не є підставою припинення виплати пенсій інші обставини, прямо не передбачені Законом.

Таким чином, суд дійшов обґрунтованого висновку, що право позивача на призначення, нарахування та виплату пенсії за віком на пільгових умовах за списком №2 є підтвердженим, а тому дії відповідача щодо припинення нарахування та виплати пенсії не є правомірним, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню.

Відповідно до частини другої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Статтею 17 Кодексу компетенція адміністративних судів поширюється на правовідносини, що виникають у зв'язку з здійсненням суб'єктом владних повноважень владних управлінських функцій, а саме на публічно-правові спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

Системний аналіз наведених норм закону дає підстави для висновку, що фізична чи юридична особа може оскаржити до адміністративного суду будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження, шляхом подання адміністративного позову з вимогами, перелік яких міститься у частині четвертій статті 105 Кодексу адміністративного судочинства України. Оскільки такий перелік не є вичерпним, особа може обрати й інші вимоги на захист своїх прав, свобод чи інтересів у сфері публічно - правових відносин, але, виходячи із закону, яким визначається порядок реалізації прав та свобод у сфері публічно-правових відносин, враховуючи компетенцію адміністративних судів (ст. 17 Кодексу), а також повноваження суду при вирішенні справи (ст. 162 Кодексу).

Згідно ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Згідно ч. 2 ст. 5 КАС України провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до чинного закону, а саме чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду та вирішення справи.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 6 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Відповідно до статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч. 3 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Згідно з ч. 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідач, як суб'єкт владних повноважень, з урахуванням всіх встановлених фактичних обставин у справі та вимог чинного законодавства України, не довів ті обставини, на яких ґрунтуються йогозаперечення, та правомірність своїх дій.

Таким чином, підстав для відмови у задоволенні позовних вимог немає, а доводи, наведені відповідачем, спростовуються наведенимвище.

Керуючись статтями 94, 158 - 163, 167, 185, 254 - 258 Кодексу адміністративного судочинства України,

П О С Т А Н О В И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати протиправними дії Управління пенсійного фонду України в Деснянському районі м. Києва щодо відмови ОСОБА_1 у призначенні пенсії на пільгових умовах протиправними.

Зобов'язати Управління пенсійного фонду України в Деснянському районі м. Києва здійснити нарахування та виплату ОСОБА_1 пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 2 щомісячно з 01.08.2011 року.

Відшкодувати ОСОБА_1 судові витрати у розмірі 32,19 грн. з Державного бюджету України.

Постанова суду може бути оскаржена до Київського апеляційного адміністративного суду через Деснянський районний суд міста Києва шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня оголошення постанови або з дня отримання копії постанови з одночасним направленням копії апеляційної скарги безпосередньо до апеляційного суду. У разі застосування судом частини третьої статті 160 КАС України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя Петріщева І.В.