Справа № 810/5634/15
Суддя: Кушнова А.О.
Дата ухвалення: 2016-01-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 січня 2016 року (11:38 год.) м. Київ №810/5634/15

Київський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Кушнової А.О., за участю секретаря судового засідання Макаренко К.Ю., розглянув у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "АЛЮПОЛ" до Ірпінської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Київській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,

за участю представників сторін:

від позивача: Бєлицька І.В., довіреність б/н від 01.12.2015

від відповідача: Яровий А.А., довіреність №39 від 09.11.2015

Суть спору: Товариство з обмеженою відповідальністю "АЛЮПОЛ" звернулось до Київського окружного адміністративного суду з позовом до Ірпінської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення № від 24.11.2015.

Позовні вимоги мотивовані безпідставністю висновків податкового органу, викладених в акті перевірки №1435/22-4/33283810 від 04.11.2015 «Про результати документальної позапланової невиїзної перевірки ТОВ "АЛЮПОЛ" з питань дотримання вимог податкового законодавства щодо нарахування та сплати податку на додану вартість по взаємовідносинах з ТОВ "ТЕККОМБУД ПЛЮС" за період з 01.03.2013 по 31.03.2013» щодо встановлення порушень п. 198.1, 198.2, 198.3, 198.6 ст. 198, п. 200.1 ст. 200, п. 201.1 ст. 201 Податкового кодексу України, які полягали у завищенні від`ємного значення (р. 19) за березень 2013 року на суму 125 900,00 грн.

Позивач стверджує, що в перевіряємий період мав господарській відносини з ТОВ "ТЕККОМБУД ПЛЮС", предметом яких були будівельні (ремонтні) роботи на об`єкті, який належить позивачу та в серпні 2012 року постраждав від буревію, а саме потребувала ремонту покрівля складу готової продукції, виробничого приміщення, навісу фабрики позивача за адресою: Київська область, смт. Бородянка, вул. Леніна, 28В.

Позивач вказує, що ремонтні роботи були виконані в строк та відповідно до умов договору, а тому підстав для визнання даних господарських операцій безтоварними (нікчемними) немає; господарські операції підтверджені належним чином складеними первинними документами, які містять необхідні для цілей оподаткування відомості про зміст та обсяги спірної операцій, зокрема, договором, довідкою про вартість виконаних робіт форми КБ-3, актом виконаних робіт (з повним та детальним визначенням виду та обсягів всіх виконаних робіт, використаних будівельних матеріалів та конструкцій, механізмів).

Позивач зазначає, що підставою для висновків відповідача про безтоварність операцій між позивачем та ТОВ «ТЕККОМБУД ПЛЮС», а відтак відсутність права на формування податкового кредиту за цими операціями стала Податкова інформація про незнаходження ТОВ «ТЕККОМБУД ПЛЮС» за місцем реєстрації та аналіз податкової інформації про ТОВ «ТЕККОМБУД ПЛЮС» та контрагентів вказаного товариства без здійснення перевірки документів та встановлення факту проведення/не проведення господарської операції позивачем, а тому висновки, викладені в акті перевірки, є необґрунтованими та зроблені на основі припущень, а прийняте за результатами розгляду акту перевірки податкове повідомлення-рішення підлягає скасуванню.

Відповідач позов не визнав, в письмових запереченнях проти позову зазначив, що відповідно до аналізу баз даних Ірпінської ОДПІ ГУ ДФС у Київській області та Податкової інформації ДПІ у м. Чернігові ГУ ДФС у Чернігівській області №29/22/35007790 від 08.04.2015 по ТОВ "ТЕККОМБУД ПЛЮС" за період березень-травень, липень-вересень 2012, січень, березень, липень 2013 року, лютий, травень, жовтень, листопад 2014 року вбачається, що ТОВ "ТЕККОМБУД ПЛЮС" здійснювало діяльність, спрямовану на здійснення операцій, пов'язаних з наданням податкової вигоди третім особам, а тому у зв'язку з відсутністю ТОВ "ТЕККОМБУД ПЛЮС" за податковою адресою та за відсутністю факту реального здійснення господарської діяльності та відсутності факту реального здійснення господарської діяльності ТОВ "ТЕККОМБУД ПЛЮС" та формування податкового кредиту, не підтвердженого контрагентами-постачальниками, вбачається відсутність об'єктів оподаткування при придбанні та продажу товарів ТОВ «ТЕККОМБУД ПЛЮС» за період з 01.03.2013 по 31.03.2013.

Таким чином, відповідач стверджує про порушення позивачем п. 198.1, 198.2, 198.3, 198.6 ст. 198, п. 200.1 ст. 200, п. 201.1 ст. 201 Податкового кодексу України, у зв'язку з чим на думку відповідача позивачем завищено суму податкового кредиту з податку на додану вартість за березень 2013 року на суму 125900,30 грн.

Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив позов задовольнити у повному обсязі.

Представник відповідача проти позову заперечував та просив у задоволенні позову відмовити.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «АЛЮПОЛ» (ідентифікаційний код 33283810, місцезнаходження 07800, Київська область, Бородянський район, селище міського типу Бородянка, вулиця Леніна, будинок 28-В) зареєстровано в якості юридичної особи 28.12.2004, що підтверджується витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців №21444118 від 20.11.2015 (т.1, а.с.72-76).

У період з 22.10.2015 по 28.10.2015 посадовими особами Ірпінської ОДПІ ГУ ДФС у Київській області на підставі п. 75.1 ст. 75, пп. 78.1.1 п. 78.1 ст. 78 Податкового кодексу України та наказу №885 від 19.10.2015, виданого Ірпінською ОДПІ ГУ ДФС у Київській області, проведено документальну позапланову невиїзну перевірку ТОВ «АЛЮПОЛ» з питань дотримання вимог податкового законодавства щодо нарахування та сплати податку на додану вартість по взаємовідносинах з ТОВ "ТЕККОМБУД ПЛЮС" за період з 01.03.2013 по 31.03.2013, результати якої оформлені актом від 04.11.2015 №1435/22-4/33283810 (далі - акт перевірки) (т.1, а.с. 10-20).

У ході перевірки відповідачем проаналізовано бази даних Ірпінської ОДПІ ГУ ДФС у Київській області та Податкову інформацію ДПІ у м. Чернігові ГУ ДФС у Чернігівській області від 08.04.2015 №29/22/35007790 по ТОВ "ТЕККОМБУД ПЛЮС" за період березень-травень, липень-вересень 2012р., січень, березень, липень 2013р., лютий, травень, жовтень, листопад 2014р., з якої вбачається, що ТОВ "ТЕККОМБУД ПЛЮС" здійснювало діяльність, спрямовану на здійснення операцій, пов'язаних з наданням податкової вигоди третім особам.

На підставі отриманої інформації відповідач дійшов висновку про те, що у зв'язку з відсутністю ТОВ "ТЕККОМБУД ПЛЮС" за податковою адресою та відсутністю реального здійснення господарської діяльності ТОВ "ТЕККОМБУД ПЛЮС", формування податкового кредиту, не підтвердженого контрагентами-постачальниками, відсутні об'єкти оподаткування при придбанні та продажу товарів за період з 01.03.2013 по 31.03.2013, які підпадають під визначення ст. 185, ст. 187, ст. 188, ст. 198 Податкового кодексу України

Наведені обставини було розцінено відповідачем як доказ того, що взаємовідносини між ТОВ "АЛЮПОЛ" та ТОВ "ТЕККОМБУД ПЛЮС" не спричинили реального настання господарських операцій.

Перевіркою встановлено порушення ТОВ «АЛЮПОЛ» п. 198.1, 198.2, 198.3, 198.6 ст. 198, п. 200.1 ст. 200, п. 201.1 ст. 201 Податкового кодексу України від 02.12.2010 року №2755-VI (зі змінами і доповненнями), в результаті чого завищено від`ємне значення (р. 19) за березень 2013 року на суму 125 900,00 грн.

Позивач не погодився із висновками акту перевірки та подав 13.11.2015 заперечення на акт перевірки (вх.№13655/10), до яких були приєднані завірені копії укладеного із ТОВ «ТЕККОМБУД ПЛЮС» договору підряду з усіма додатками, банківських виписок про оплату виконаних робіт, належним чином оформлених податкових накладних, довідки про вартість виконаних робіт форми КБ-3 та акту приймання виконаних робіт форми КБ-2в. Крім того, з метою підтвердження зв`язку замовлених позивачем підрядних робіт із власною господарською діяльністю було надано докази використання отриманих послуг, а також були приєднані установчі та реєстраційні документи ТОВ «ТЕККОМБУД ПЛЮС» (т.1, а.с.163-170).

За результатами розгляду вказаних заперечень на акт перевірки висновки акту перевірки залишено відповідачем без змін.

На підставі висновків акту перевірки Ірпінською ОДПІ ГУ ДФС у Київській області прийнято податкове повідомлення-рішення від 24.11.2015 №, яким позивачу зменшено розмір від'ємного значення суми податку на додану вартість на 125900,00 грн. (т.1, а.с. 21).

Не погоджуючись із податковим повідомленням-рішенням відповідача, якими ТОВ «АЛЮПОЛ» донараховані грошові зобов'язання з податку на додану вартість, позивач звернувся до суду.

Перевіряючи обґрунтованість позовних вимог судом встановлено, що ТОВ «АЛЮПОЛ» мало господарські відносини з ТОВ «ТЕККОМБУД ПЛЮС».

Так між позивачем (замовник) та ТОВ " ТЕККОМБУД ПЛЮС" (підрядник) укладено договір підряду №27-02-13 віл 27.02.2013 (т.1, а.с.23-36).

Відповідно до пункту 1.1. даного договору підрядник зобов'язується виконати власними та залученими силами і засобами роботи, передбачені договором, затвердженими замовником схемами влаштування вузлів покрівлі із використанням власних та залучених інструментів, матеріалів, обладнання на об'єкті будівництва: ТОВ "АЛЮПОЛ" по вулиці Леніна, 28-В у смт. Бородянка Київської області - відповідно до договірної ціни та в обумовлений цим договором строк, а замовник зобов'язується надати підрядникові будівельний майданчик, передати затверджену робочу документацію та забезпечити своєчасне фінансування будівництва, прийняти виконані роботи і повністю сплатити їх вартість.

Згідно з п. 3.1 договору №27-02-13 від 27.02.2013 вартість робіт по договору складає 1009158,02 грн., у тому числі ПДВ по ставці 20% складає 168193,00 грн.

Вартість робіт формується підрядником з урахуванням субпідрядників та погоджуються із замовником. Проміжні акти за виконані етапи робіт (форма КБ-2, КБ-3), які складає підрядник і зобов'язується передати на розгляд і оформлення у відповідні служби замовника разом з електронною версією (інформаційною моделлю) не пізніше 25 числа кожного облікового місяця (п. 3.3. Договору №27-02-13 від 27.02.2013).

Відповідно до п. 5.1. договору підрядник зобов'язаний виконати роботи за цим договором в строк до 27.03.2013 згідно додатку №2 (при умові своєчасного фінансування та наявності сприятливих погодних умов згідно п.5.5 договору).

Пунктом 12.1 договору встановлено, що підрядник зобов'язаний виконувати роботи відповідно до вимог затверджених замовником схем влаштування вузлів покрівлі, будівельних норм та правил, календарного графіку виробництва робіт (додаток №2 до договору).

Позивачем надано акти про продовження строків робіт на термін, який було втрачено через несприятливі погодні умови від 04.03.2013, 05.03.2013, 06.03.2013, 07.03.2013, 08.03.2013, 09.03.2013, 10.03.2013, 11.03.2013, 12.03.2013 (т.1, а.с.175-184).

На підтвердження виконання робіт ТОВ "ТЕККОМБУД ПЛЮС" в строк та відповідно до умов Договору були оформлені довідка про вартість виконаних робіт форми КБ-3 від 29.05.2013 (т.1, а.с.44), акт виконаних робіт №1 від 29.05.2013 (з повним та детальним визначенням виду та обсягів всіх виконаних робіт, використаних будівельних матеріалів та конструкції, механізмів) (т.1, а.с.43).

Позивачем було повністю оплачено отримані послуги на загальну суму 1009158,02 грн., в т.ч. ПДВ 168193,00 грн., що підтверджується банківськими виписками від 12.06.2013 на суму 104509,41 грн., в т.ч. ПДВ 17418,24 грн., від 11.06.2013 на суму 149246,80, в т.ч. ПДВ 24874,47 грн., від 28.02.2013 на суму 663087,24 грн., в т.ч. ПДВ 110514,54 грн. та від 19.03.2013 на суму 92314,57 грн. в т.ч. ПДВ 15385,76 грн. (т.1, а.с.37-40).

За фактом настання першої з подій (оплата наданих послуг) в період з 01.03.2013 по 31.03.2013 Товариством з обмеженою відповідальністю "ТЕККОМБУД ПЛЮС" виписані податкові накладні на загальну суму 755401,81 грн., в т.ч. ПДВ 125900,30 грн.: №1 від 01.03.2013 на загальну суму 663087,24 грн., в т.ч. ПДВ 110514,54 грн. та №2 від 19.03.2013 на загальну суму 92314,57 грн., в тому числі ПДВ 15385,76 грн. (т.1, а.с.41-42).

Факт отримання вказаних податкових накладних підтверджується реєстром виданих та отриманих податкових накладних за березень 2013 року (т.1, а.с.103-134).

Крім того, на підтвердження реєстрації вказаних податкових накладних в Єдиному державному реєстрі податкових накладних до суду надано витяг з Єдиного державного реєстру податкових накладних №311638 від 17.12.2015 (т.1, а.с.171).

Суми ПДВ у загальному розмірі 125900,30 грн. за вказаними податковими накладними були включені позивачем до складу податкового кредиту за березень 2013 року, про що свідчать Додаток 5 до податкової декларації з ПДВ за вказаний звітний період (т.1, а.с.98-102).

На підтвердження факту здійснення робіт позивачем надано до суду фотокартки відремонтованих приміщень, належних позивачу, на яких проводились ремонті роботи за договором підряду (т.1, а.с.58-67).

Позивачем також на підтвердження реальності отриманих від ТОВ "ТЕККОМБУД ПЛЮС" послуг та на підтвердження руху коштів з приводу оплати послуг надано оборотно-сальдові відомості по рахунку №631 та №3711 за період з 01.01.2012 по 31.12.2013 (т.1, а.с.17-18).

Відповідно до п. 198.1 ст. 198 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) (далі - ПК України) право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій, зокрема, з придбання або виготовлення товарів (в тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.

Датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною (п. 198.2 ст. 198 ПК України).

Згідно з п. 198.3 ст. 198 ПК України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку, зокрема, з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

При цьому, відповідно до п. 198.6 ст. 198 Податкового Кодексу України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Відповідно до п.201.1 ст.201 ПК платник податку зобов'язаний надати покупцю (отримувачу) на його вимогу підписану уповноваженою платником особою та скріплену печаткою (за наявності) податкову накладну, складену за вибором покупця (отримувача) в один з таких способів:

а) у паперовому вигляді;

б) в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, електронного підпису уповноваженої платником особи та умови реєстрації податкової накладної у Єдиному реєстрі податкових накладних. У такому разі складання податкової накладної у паперовому вигляді не є обов'язковим.

У податковій накладній зазначаються в окремих рядках такі обов'язкові реквізити:

а) порядковий номер податкової накладної;

б) дата виписування податкової накладної;

в) повна або скорочена назва, зазначена у статутних документах юридичної особи або прізвище, ім'я та по батькові фізичної особи, зареєстрованої як платник податку на додану вартість, - продавця товарів/послуг;

г) податковий номер платника податку (продавця та покупця);

ґ) місцезнаходження юридичної особи - продавця або податкова адреса фізичної особи - продавця, зареєстрованої як платник податку;

д) повна або скорочена назва, зазначена у статутних документах юридичної особи або прізвище, ім'я та по батькові фізичної особи, зареєстрованої як платник податку на додану вартість, - покупця (отримувача) товарів/послуг;

е) опис (номенклатура) товарів/послуг та їх кількість, обсяг;

є) ціна постачання без урахування податку;

ж) ставка податку та відповідна сума податку в цифровому значенні;

з) загальна сума коштів, що підлягають сплаті з урахуванням податку;

и) вид цивільно-правового договору;

і) код товару згідно з УКТ ЗЕД (для підакцизних товарів та товарів, ввезених на митну територію України);

ї) номер та дата митної декларації, за якою було здійснено митне оформлення товару, ввезеного на митну територію України.

Згідно з п. 201.7 ПК України податкова накладна складається на кожне повне або часткове постачання товарів/послуг, а також на суму коштів, що надійшли на поточний рахунок як попередня оплата (аванс).

Право на нарахування податку та складання податкових накладних надається виключно особам, зареєстрованим як платники податку в порядку, передбаченому ст. 183 цього Кодексу (п. 201.8 ст. 201 ПК України).

Матеріали справи свідчать, що податковий кредит за результатами здійснення господарських операцій з ТОВ «ТЕККОМБУД ПЛЮС» був сформований позивачем на підставі належних документів, оформлених згідно з вимогами чинного законодавства; податкові накладні, виписані контрагентом, відповідають вимогам, встановленим Податковим кодексом України та містять всі необхідні реквізити.

Судом встановлено, що фактично податковий орган дійшов до висновку про заниження позивачем сум податку на додану вартість на підставі тверджень про фіктивність господарських операцій позивача з ТОВ «ТЕККОМБУД ПЛЮС», непідтвердження їх первинними документами, з приводу чого суд зазначає наступне.

Статтею 1 Закону України від 16.07.99 N 996-XIV "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" визначено, що первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затверджене наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 № 88, зареєстроване в Міністерстві юстиції України 5 червня 1995 р. за N 168/704, встановлює порядок створення, прийняття і відображення у бухгалтерському обліку, а також зберігання первинних документів, облікових регістрів, бухгалтерської звітності підприємствами, їх об'єднаннями та госпрозрахунковими організаціями (крім банків) незалежно від форм власності (надалі - підприємства), установ та організацій, основна діяльність яких фінансується за рахунок коштів бюджету (надалі - установи).

Відповідно до п. 2.1 вказаного Положення первинні документи - це документи, створені у письмовій або електронній формі, що фіксують та підтверджують господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації (власника) на їх проведення. Господарські операції - це факти підприємницької та іншої діяльності, що впливають на стан майна, капіталу, зобов'язань і фінансових результатів.

Отже, будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції.

Якщо ж фактичного здійснення господарської операції не було, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені чинним законодавством.

З урахуванням викладеного для підтвердження даних податкового обліку можуть братися до уваги лише ті первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції.

Згідно зі статтею 1 Закону України від 16.07.1999 N 996-XIV "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" зі змінами та доповненнями господарською операцією є дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов'язань, власному капіталі підприємства.

Таким чином, визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

Про відсутність факту здійснення господарської операції можуть свідчити, зокрема, такі обставини:

- всупереч даним податкового обліку будь-кого з учасників операції відсутні зміни активів, зобов'язань чи власного капіталу принаймні в одного з таких учасників (наприклад, збільшення статутного капіталу особи за рахунок активів, що не мають ринкової вартості, зокрема фіктивних цінних паперів, тобто цінних паперів, обіг яких на момент вчинення операції був припинений після оприлюднення даних щодо скасування свідоцтва про реєстрацію їх випуску);

- отримання майнової вигоди чи права на таку вигоду будь-кого з учасників операції виключно шляхом зменшення бази оподаткування з певного податку та/або отримання коштів із Державного бюджету за одночасної відсутності об'єктивної можливості отримати майнову вигоду від цієї операції в інший спосіб (наприклад, експорт товару на підставну особу, яка не має відповідної реєстрації чи не веде будь-якої господарської діяльності, виключно з метою отримання документів, що підтверджують право на бюджетне відшкодування з податку на додану вартість;

- "тимчасова" поставка товару (тобто з подальшим поверненням того самого товару без обґрунтованої економічної причини в наступних податкових періодах постачальнику від покупця безпосередньо або через ланцюг посередників) тим платником податку, в якого за результатами певного податкового періоду наявне від'ємне значення податкових зобов'язань із податку на додану вартість тому учаснику, який має зобов'язання до сплати в бюджет тощо;

- результати, відображені у даних податкового обліку будь-кого з учасників господарської операції фактично не настали внаслідок відсутності відповідних дій будь-кого з учасників такої операції (наприклад, відображення отримання послуг без їх фактичного надання або в разі їх надання іншою особою, ніж та, що вказана у даних податкового обліку чи первинних документах; імітація купівлі товару в особи, яка ніколи його не продавала тощо).

Така правова позиція викладена, зокрема, в листі Вищого адміністративного суду України від 02.06.2011 № 742/11/13-11.

Відповідно до частин 1, 2 ст. 3 Господарського кодексу України, під господарською діяльністю розуміється діяльність суб'єктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність. Господарська діяльність, що здійснюється для досягнення економічних і соціальних результатів та з метою одержання прибутку, є підприємництвом. У свою чергу, підприємництво - це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб'єктами господарювання з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку.

Відповідно до ст. 43 Господарського кодексу України, підприємці мають право без обмежень самостійно здійснювати будь-яку підприємницьку діяльність, яку не заборонено законом.

Таким чином, законодавством надано позивачу право як суб'єкту господарювання на укладення будь-яких угод та здійснення будь-якої підприємницької діяльності, які не заборонені законом.

З метою встановлення факту здійснення господарської операції, формування витрат для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на прибуток або податкового кредиту з податку на додану вартість обов'язковому з'ясуванню підлягають обставини щодо руху активів у процесі здійснення господарської операції; установлення спеціальної податкової правосуб'єктності учасників господарської операції; установлення зв'язку між фактом придбання товарів (послуг), спорудженням основних фондів, імпортом товарів (послуг), понесенням інших витрат і господарською діяльністю платника податку.

При цьому дослідженню підлягають усі первинні документи, які належить складати залежно від певного виду господарської операції: договори, акти виконаних робіт, документи про перевезення, зберігання товарів тощо. В обов'язковому порядку необхідно досліджувати наявність господарської мети при вчиненні відповідних дій платника податку.

Проте, суд зазначає, що у розглядуваній справі наведені обставини хоча й досліджувалися податковим органом під час проведення перевірки, проте висновок про відсутність господарських операцій був зроблений на підставі аналізу баз даних Ірпінської ОДПІ про те, що контрагент позивача ТОВ «ТЕККОМБУД ПЛЮС» має стан платника - 3 (прийнято рішення про припинення, розпочато ліквідаційну процедуру).

Також у ході перевірки відповідачем прийнято до уваги Податкову інформацію ДПІ у м. Чернігові ГУ ДФС у Чернігівській області від 08.04.2015 №29/22/35007790 по ТОВ "ТЕККОМБУД ПЛЮС" за період березень-травень, липень-вересень 2012р., січень, березень, липень 2013р., лютий, травень, жовтень, листопад 2014р., з якої вбачається, що ТОВ "ТЕККОМБУД ПЛЮС" здійснювало діяльність, спрямовану на здійснення операцій, пов'язаних з наданням податкової вигоди третім особам.

Тому на підставі отриманої інформації відповідач дійшов висновку про те, що у зв'язку з відсутністю ТОВ "ТЕККОМБУД ПЛЮС" за податковою адресою та відсутністю реального здійснення господарської діяльності ТОВ "ТЕККОМБУД ПЛЮС", формування податкового кредиту, не підтвердженого контрагентами-постачальниками, відсутні об'єкти оподаткування при придбанні та продажу товарів та послуг за період з 01.03.2013 по 31.03.2013, які підпадають під визначення ст. 185, ст. 187, ст. 188, ст. 198 Податкового кодексу України

Суд зазначає, що лише наведені вище обставини стали підставою для висновків податкового органу про відсутність реального виконання господарських операцій у взаємовідносинах між ТОВ "АЛЮПОЛ" та ТОВ "ТЕККОМБУД ПЛЮС".

При цьому, податковим органом не було враховано, що позивач, як платник податку, самостійно несе відповідальність за достовірність і своєчасність обчислення та внесення ним податку до бюджету відповідно до законодавства України і не може нести відповідальність за несплату податків продавцем, порушення ним правил здійснення господарської діяльності та наявність обставин державної реєстрації, а визначальним фактором для формування податкового кредиту платником ПДВ є рух товарів (послуг) в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності такої особи-платника податку та наявність у платника податків виданої йому продавцем товару податкової накладної, оформленої з дотриманням вимог чинного законодавства.

Так, одним з принципів розгляду податкових спорів, відповідно до ст. 4 Податкового Кодексу України є принцип презумпції добросовісності та рішень платника податків, у зв'язку з чим передбачається, що дії платників податків, які мають своїм результатом одержання податкової вигоди економічно виправдані, а відомості, що містяться у податкових деклараціях, податкових накладних та інших первинних документах, є достовірними. Надання податковому органу всіх належним чином оформлених документів, передбачених законодавством про податки та збори, з метою одержання податкової вигоди є підставою для її одержання, якщо податковим органом не встановлено та не доведено, що відомості, які містяться в цих документах, неповні, недостовірні та (або) суперечливі, є наслідком укладення нікчемних правочинів або коли відомості ґрунтуються на інших документах, недійсність яких установлена судом.

Разом з тим, власне фіктивність діяльності одного з постачальників в ланцюзі до позивача, порушення ним податкової дисципліни та правил здійснення господарської діяльності не є підставою для висновку про необґрунтованість заявленої позивачем податкової вигоди, якщо податковий орган не доведе, зокрема, що платник податку діяв без належної обачності й обережності і йому мало бути відомо про порушення, які допускали його контрагенти, або що діяльність платника податку спрямована на здійснення операцій, пов'язаних з податковою вигодою, переважно з контрагентами, які не виконують своїх податкових зобов'язань, зокрема й у випадках, коли такі операції здійснюються через посередників.

Звідси випливає, що правильність формування платником податків податкового кредиту вимагає наявності зв'язку витрат платника податків на придбання товарів (послуг) з його господарською діяльністю, що полягає у намірі платника податку отримати користь від придбаних товарів (послуг). За відсутності ж останнього відсутні підстави для зменшення бази оподаткування податком на прибуток і податком на додану вартість за рахунок витрат та податкового кредиту.

З адміністративного позову та письмових пояснень позивача, наданих в ході розгляду справи слідує, що укладання договору підряду з ТОВ «ТЕККОМБУД ПЛЮС» було викликано виробничою потребою у здійсненні ремонту покрівлі складу готової продукції (літера «Т»), виробничого приміщення (літера «М»), навісу (літера «У») належної позивачу фабрики за адресою: Київська область, смт. Бородянка, вул. Леніна, 28В, пошкоджених в серпні 2012 року внаслідок буревію.

Перевіряючи зазначені обставини та досліджуючи рух активів, наявність господарської мети при вчиненні позивачем угод з ТОВ «ТЕККОМБУД ПЛЮС», судом встановлено, що згідно витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців №21444118 від 20.11.2015 основним видом економічної діяльності позивача є: 23.42 виробництво алюмінію (т.1, а.с.72-76).

З матеріалів справи вбачається, що позивачу на праві приватної власності належить комплекс будівель та споруд підприємства по виробництву алюмінієвих профілів за адресою: Київська область, Бородянський район, сам. Бородянка, вулиця Леніна, будинок 28-В, що підтверджується копіями свідоцтва про право власності серії САС №754765 від 16.04.2010, витягу про реєстрацію права власності №26000210 від 28.04.2010 та технічного паспорту на об'єкт нерухомого майна (т.2, а.с.3-10).

Вказаний об'єкт нерухомості знаходиться на балансі підприємства позивача, що підтверджується інвентарними картками основних засобів (т.2, а.с.11-16).

Отже, матеріали справи свідчать про те, що за адресою місцезнаходження позивача знаходиться приміщення позивача, в якому останній здійснює господарську діяльність, розміщений персонал, керівні органи ти відповідні підрозділи підприємства.

Як встановлено судом в серпні 2012 року внаслідок буревію було пошкоджено покрівлю складу готової продукції (літера «Т»), виробничого приміщення (літера «М»), навісу (літера «У») належної позивачу фабрики, що підтверджується актом сюрвейерського огляду, виконаного спеціалістом Страхової компанії «ПЗУ Україна» №б/н 31.08.2012 року (т.1, а.с.45-48), фотографіями пошкоджень на території фабрики ТОВ «АЛЮПОЛ», здійснених страховим комісаром СК «ПЗУ Україна» (т.1, а.с.49-56) та листом СК «ПЗУ Україна» №7055-31 від 12.11 2015 (т.1, а.с.57).

На підставі викладеного суд приходить до висновку про правомірність формування позивачем податкового кредиту по взаємовідносинам з ТОВ "ТЕККОМБУД ПЛЮС", оскільки метою отримання послуг з ремонту будівель та приміщень була виробнича необхідність в проведенні робіт з ремонту власних виробничих потужностей після буревію, підтверджених належним чином.

Крім того, слід зауважити, що в даній справі необхідною умовою є встановлення статусу постачальника послуг, придбання яких є підставою для формування податкового кредиту з податку на додану вартість. Особа, що видає податкову накладну, повинна бути зареєстрованою як платник податку на додану вартість на момент вчинення відповідної господарської операції.

При цьому, для висновків про наявність порушень податкового законодавства в діях платника податків в обов'язковому порядку необхідно з'ясувати можливу обізнаність такого платника щодо дефектів у правовому статусі його контрагентів (відсутність реєстрації їх як платників податку на додану вартість, відсутність у відповідних посадових осіб чи інших представників контрагента повноважень на складання первинних, розрахункових документів, податкових накладних тощо). Відповідні обставини можуть бути з'ясовані, зокрема, з використанням даних Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців, а також офіційно оприлюднених даних щодо анульованих свідоцтв платника податку на додану вартість.

До того ж суд звертає увагу на те, що відповідно до ч. 2 ст. 18 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців" від 15.05.2003 № 755-IV (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) у разі, якщо відомості, які підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, були внесені до нього, то вони вважаються достовірними і можуть бути використані у спорі з третьою особою, доки до них не внесено відповідних змін. Якщо відомості, які підлягають внесенню до цього реєстру, є недостовірними і були внесені до нього, то третя особа може посилатися на них у спорі як на достовірні, за винятком випадків, коди вона знала або могла знати про те, що такі відомості є недостовірними.

На момент взаємовідносин позивача з контрагентом ТОВ "ТЕККОМБУД ПЛЮС", останній був зареєстрований як платник податку на додану вартість, відомості стосовно зазначеного підприємства та його керівника були зазначені в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, а отже сумнівів щодо відсутності спеціальної правосуб'єктності у зазначеного контрагента у позивача не виникало, що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію платника податку на додану вартість №100135080 від 20.08.2008 серії НБ 9115462, свідоцтвом про державну реєстрацію серії А00 №695721 від 14.03.2007 (т.1, а.с.68, 71).

Крім того контрагентом позивача, на підтвердження наявності спеціальної правосуб'єкності та можливості надання послуг за договором підряду, надано позивачу копію ліцензії на здійснення господарської діяльності у будівництві, пов'язаної із створенням об'єктів архітектури серії АВ №588668 від 03.07.2011 (т.1, а.с.68-71). Будь-які докази протилежного відповідачем не були викладені в акті перевірки та не надані суду під час розгляду справи.

Крім того, суд зазначає, що отримання відповідачем податкової інформації, в якій викладені висновки про вчинення контрагентом платника податків нікчемного правочину або відображення в звітності показників господарських операцій, які фактично не відбулись, не звільняє такий податковий орган від виконання обов'язку по самостійному встановленню та доведенню факту вчинення платником податків порушення закону, позаяк податкова інформація щодо контрагента не має преюдиційного значення та не є документом, що достовірно та безсумнівно підтверджує обставини господарської діяльності платника податків.

Суд звертає увагу, що відповідачем не надано суду будь-яких належних доказів, які покладено в основу висновків акту перевірки на підтвердження відсутності факту реальності господарських операцій, вчинених позивачем з контрагентом, а також факту суперечності відповідного правочину фіскальним інтересам держави.

Так, ані акт перевірки, ані письмові заперечення відповідача не містять аналізу дотримання як позивачем, так і його контрагентом податкової дисципліни у спірних правовідносинах, а встановлені порушення податкового законодавства ґрунтуються виключно на припущеннях щодо протиправної діяльності контрагента позивача.

Таким чином, в основу збільшення позивачу грошових зобов'язань не може бути покладено висновки податкової інформації щодо його контрагента без фактичного встановлення порушень податкового законодавства самим позивачем.

Суд вважає за доцільне зазначити, що відповідно до ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини" практика Європейського Суду з прав людини є джерелом права та свідчить про те, що якщо державні органи мають інформацію про зловживання в системі оподаткування конкретною компанією, вони повинні застосовувати відповідні заходи саме до цього суб'єкту, а не розповсюджувати негативні наслідки на інших осіб при відсутності зловживання з їх боку (рішення Європейського Суду від 09.01.2007р. у справі "Інтерсплав проти України").

Крім того, Європейський Суд з прав людини у своєму рішенні від 22.01.2009 р. ("Булвес" АД проти Болгарії") зазначив, що платник податку не повинен нести наслідків невиконання постачальником його зобов'язань зі сплати податку і в результаті сплачувати ПДВ другий раз. На думку Європейського Суду такі вимоги стали надмірним тягарем для платника податку, що порушило справедливий баланс, який повинен підтримуватися між вимогами суспільного інтересу та вимогами захисту права власності. Право на податковий кредит є "власністю" у розумінні статті 1 Протоколу № 1, яке повинно розглядатися як таке, що виникло у момент повного виконання нею своїх зобов'язань щодо податкової звітності з ПДВ. Визнання права на нарахування податкового кредиту було поставлено в залежність від виконання обов'язків постачальником, в той час коли це не залежало від волі одержувача поставки - застосування відповідних положень Закону " Про ПДВ " стало не передбаченим і самовільним. Платник податку не має абсолютно ніяких повноважень відслідковувати, контролювати і забезпечувати виконання постачальником його обов'язків із складення та подання декларації з ПДВ, а також обов'язку зі сплати ПДВ (п.43, п.69 зазначеного вище рішення Європейського Суду).

Отже, Європейський суд з прав людини чітко визначає правило індивідуальної відповідальності платника податків. Тобто, добросовісний платник податків не має зазнавати негативних наслідків через можливі порушення вимог податкового законодавства з боку його контрагентів.

Також, висновок про те, що чинне законодавство України не ставить в залежність виникнення у платника ПДВ права на податковий кредит від дотримання вимог податкового законодавства іншим суб'єктом господарювання, викладений в постанові Верховного Суду України від 31.01.2011 (номер в Єдиному державному реєстрі судових рішень - 14222198), та підлягає обов'язковому врахуванню у спірних правовідносинах на підставі ч. 2 ст. 162 та ст. 244-2 КАС України.

Відповідно до ч.2 ст.71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Таким чином, рух активів, установлена спеціальна податкова правосуб'єктність учасників господарської операції, господарська мета при вчиненні позивачем правочину з ТОВ " ТЕККОМБУД ПЛЮС", його реальність безпосередньо підтверджуються наявними в матеріалах справи документами, а тому за сукупністю наведених обставин суд дійшов висновку, що підстави для висновків про завищення позивачем податкового кредиту за березень 2013 року на загальну суму 125900,00 грн. відсутні.

З урахуванням цього суд вважає, що податкове повідомлення-рішення Ірпінської ОДПІ ГУ ДФС у Київській області № від 24.11.2015 є протиправним та підлягає скасуванню.

Частиною 1 статті 11 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, а частиною 1 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України зазначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, коли судом здійснюється розгляд справ про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень, у яких обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідач, як суб'єкт владних повноважень, доказів, які б спростовували доводи позивача не надав.

Системно проаналізувавши приписи законодавства України, що були чинними на момент виникнення спірних правовідносин між сторонами, зважаючи на взаємний та достатній зв'язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що адміністративний позов підлягає задоволенню у повному обсязі.

Під час звернення до суду позивачем сплачено судовий збір в сумі 1888,50 грн. згідно платіжного доручення № 4975 від 01.12.2015.

Понесені позивачем судові витрати у вигляді сплаченого судового збору в розмірі 188,50 грн. підлягають стягненню з Ірпінської ОДПІ ГУ ДФС у Київській області на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань останньої, відповідно до положень статті 94 КАС України.

Судом 21.01.2016 проголошені вступна та резолютивна частина постанови, а 27.01.2016 постанова складена у повному обсязі.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 160-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Адміністративний позов задовольнити в повному обсязі.

2. Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Ірпінської ОДПІ ГУ ДФС у Київській області № від 24.11.2015.

3. Стягнути судовий збір у розмірі 1888,50 грн. (одна тисяча вісімсот вісімдесят вісім грн. 50 коп.) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "АЛЮПОЛ" (ідентифікаційний код 33283810, місцезнаходження 07800, Київська область, Бородянський район, селище міського типу Бородянка, вулиця Леніна, будинок 28-В) за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень Ірпінської ОДПІ ГУ ДФС у Київській області (ідентифікаційний код 39473843, місцезнаходження: 08200, місто Ірпінь, вул. Шевченка, 2-A).

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано в установлені строки. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга на постанову суду подається до Київського апеляційного адміністративного суду через Київський окружний адміністративний суд протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя Кушнова А.О.