Справа № 808/8676/14
Суддя: Стрелець Т.Г.
Дата ухвалення: 2016-03-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 березня 2016 року м.Київ К/800/37263/15

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі:

головуючого судді: суддів: Стрелець Т.Г., Голяшкіна О.В., Зайця В.С.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні касаційну скаргу Запорізької митниці ДФС

на постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 17 березня 2015 року

та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 23 липня

2015 року

у справі №808/8676/14

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «КЛІОН»

до Запорізької митниці Міндоходів

про визнання протиправними і скасування рішення та картки відмови, -

ВСТАНОВИЛА:

У грудні 2014 року Товариство з обмеженою відповідальністю «КЛІОН» звернулось до Запорізького окружного адміністративного суду з позовом до Запорізької митниці Міндоходів про визнання протиправними і скасування рішення та картки відмови.

Товариство просило суд:

- визнати протиправним та скасувати рішення про коригування митної вартості товарів №112050000/2014/000213/1 від 13.06.2014 року.

- визнати протиправною та скасувати картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №112050000/2014/00379 від 13.06.2014 року.

Постановою Запорізького окружного адміністративного суду від 17 березня 2015 року, залишеною без змін ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 23 липня 2015 року, адміністративний позов задоволено.

Обґрунтовуючи свою правову позицію, суди першої та апеляційної інстанції виходили з того, що позивачем було вірно визначено митну вартість товару за першим методом, що підтверджено наданими декларантом до митного оформлення документами. Висновки митного органу не відповідають дійсним обставинам справи, що свідчить про необхідність скасування оскаржуваного рішення та картки відмови, як таких, що порушують права та законні інтереси позивача.

Не погоджуючись з рішеннями судів попередніх інстанцій, Запорізька митниця Державної фіскальної служби звернулась до Вищого адміністративного суду України з касаційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права, просить вищезазначені судові рішення скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.

Також, у касаційній скарзі Запорізька митниця Державної фіскальної служби просила замінити відповідача у справі.

За змістом статті 55 Кодексу адміністративного судочинства України, у разі вибуття або заміни сторони чи третьої особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд допускає на будь-якій стадії адміністративного процесу заміну відповідної сторони чи третьої особи її правонаступником. Усі дії, вчинені в адміністративному процесі до вступу правонаступника, обов'язкові для нього в такій самій мірі, у якій вони були б обов'язкові для особи, яку він замінив.

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів від 06.08.2014 № 311 «Про утворення територіальних органів Державної фіскальної служби та визнання такими, що втратили чинність, деяких актів Кабінету Міністрів України» утворено Запорізьку митницю Державної фіскальної служби, яка є правонаступником Запорізької митниці Міндоходів.

06.11.2014 року до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців було внесено запис про проведення державної реєстрації Запорізької митниці Державної фіскальної служби України.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає за потрібне задовольнити клопотання Запорізької митниці ДФС та замінити Запорізьку митницю Міндоходів на її правонаступника - Запорізьку митницю Державної фіскальної служби.

На адресу Вищого адміністративного суду України заперечень від Товариства з обмеженою відповідальністю «КЛІОН» не надходило.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши і обговоривши доводи касаційної скарги, перевіривши правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права і наданої ними правової оцінки обставин у справі, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно частини 2 статті 220 Кодексу адміністративного судочинства України, суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій в межах касаційної скарги.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що між ТОВ «КЛІОН» та Інтернейшнл Сіфудз оф Аляска, Інк було укладено контракт № 8S/2013І від 10.07.2013 року (а.с.24), відповідно до якого продавець зобов'язується передати у власність покупця (ТОВ «КЛІОН»), а покупець зобов'язується прийняти у власність свіжоморожену чи охолоджену рибу різних видів та морепродукти, в порядку та на умовах цього договору. У відповідності до інвойсу постачальника № WDEL 000950 від 23.03.2014 року, на митну територію України було поставлено 108864 кг мороженого минтаю, 1,80 дол. США за кг, на загальну суму 195955,2 дол. США. Поставка здійснювалося на умовах СІF м. Одеса, Україна (а.с.23).

На виконання вимог законодавства, для здійснення митного оформлення товару, постановленого за вищевказаним контрактом, до митного органу 10.06.2014 року по електронній системі «MD OfficeTM.MDDeclaration» до М/п «Запоріжжя-центральний» Запорізької митниці було подано митну декларацію по формі МД-2 №112050000/2014 (додатковий реєстраційний номер митниці 013578) довідковий №2775 (згідно графи 7 ВМД), відповідно до якої була заявлена митна вартість товару в розмірі 463466,54 гривень (тобто 21,29 гривень або 1,8 дол. США за 1 кг) - визначення митної вартості було здійснено за основним (першим) методом, тобто за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються. Заявлена митна вартість, згідно з ч. 10 ст. 58 Митного кодексу України, включає вартість товару, відповідно до рахунків, - 463466,54 гривень (39191,04 дол. США х 11,825829 гривень).

Декларантом разом із митною декларацією було подано наступні документи: контракт № 8S/2013І від 10.07.2013; інвойс № WDEL 000950 від 23.03.2014; калькуляцію постачальника від 23.03.2014; прайс-лист від 20.03.2014; експертний висновок Запорізької ТПП №ОИ-260 від 06.06.2014; міжнародну товарно-транспортну накладну №855 від 04.06.2014; коносамент №APLU 098719327 від 23.03.2014; сертифікат страхування від 24.04.2014; платіжне доручення №25 від 28.05.2014; дублікат ветеринарного свідоцтва серії ГРД-00 №138266 від 05.06.2014; сертифікат відповідності №UA1.162.Х008792-13 від 06.08.2013; сертифікат безпеки для здоров'я №UA. 3023.198991.14НU від 22.03.2014; сертифікат походження від 23.03.2014; сертифікат якості №4 від 21.03.2014; екологічну декларацію №35734 від 23.05.2014, картку обліку особи, яка здійснює операції з товарами від 16.11.2012 (а.с.14-41).

10.06.2014 року по вказаній електронній системі надійшло повідомлення, що, згідно з вимогами ст. 53 Митного кодексу України, митний орган дійшов висновку, що документи, які надано до митного оформлення товару, не містять всіх даних відповідно до обраного декларантом методу визначення митної вартості й містять розбіжності, а саме: 1) відповідно до п.1.5 контракту, в переліку товаросупровідних документів присутня експортна декларація, але до митного оформлення даний документ наданий не був; 2) відповідно до п.5.1 контракту, серед складових вартості товару є оформлення товаросупровідних документів та податки й збори в країні продавця, але в прайсі дані витрати вказані не були; 3) згідно з загальноприйнятою світовою практикою, прайс-лист має містити відомості, серед яких є умови платежу, але в наданому прайсі зазначена інформація відсутня. Також в даному повідомленні було запропоновано надати додаткові документи, що підтверджують заявлену митну вартість і обраний метод її визначення, а саме: 1) виписку з бухгалтерської документації; 2) каталоги, специфікації виробника товарів; 3) копію митної декларації країни відправлення. Крім того, позивача було повідомлено про його право, встановлене п. 3 ст. 53 Митного кодексу України, за власним бажанням надати додаткові документи для підтвердження заявленої митної вартості товару (а.с.41).

13.06.2014 року позивачем було подано до митниці додаткові документи, а саме: каталог Інтернейшнл Сіфудз оф Аляска,Інк; листи останнього від 10.06.2014 з поясненнями про причини неможливості надання експортної декларації, з поясненнями до прайс-листа та про склад бухгалтерської документації постачальника, з доданням контейнерного маніфесту.

13.06.2014 року відповідач надав ТОВ «КЛІОН» консультацію про те, що в прайс-листі не зазначені умови платежу і наданих документів недостатньо для підтвердження митної вартості товару. Тому відповідач використав наявну у нього інформацію щодо раніше визнаних/визначених митних вартостей за основним та другорядними методами з розрахунку 1,93 доларів США за 1 кг, про що було прийнято рішення про коригування митної вартості товарів №112050000/2014/000213/1 від 13.06.2014 року. На підставі останнього відповідач оформив картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №112050000/2014/00379 від 13.06.2014 року.

З метою випуску у вільний обіг швидкопсувних товарів позивач скористався правом, наданим ч. 3 ст. 52 Митного кодексу України, та 16.06.2014 року оформив нову ВМД по формі МД-2 №112050000/2014/014103, сплативши митні платежі згідно із заявленою митною вартістю товарів та надавши гарантію в розмірі різниці між заявленою митною вартістю та митною вартістю, визначеною відповідачем (шляхом грошової застави у розмірі 6639,6 гривень), про що зазначено в графі 47 ВМД (а.с.12).

08.07.2014 року позивач, керуючись ст. 55 Митного кодексу України, додатково надав відповідачу недостатню інформацію у вигляді листа постачальника від 21.03.2014 року про умови оплати на підставі яких був виписаний прйас-лист постачальника, проте відповідачем свого рішення скасовано не було.

Переглядаючи судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій, з урахуванням доводів касаційної скарги, колегія суддів Вищого адміністративного суду України виходить з наступного.

Статтями 49, 50 Митного кодексу України визначено, що митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари. Відомості про митну вартість товарів використовуються, зокрема, для нарахування митних платежів.

Частинами четвертою та п'ятою статті 58 Митного кодексу України передбачено, що митною вартістю товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за товари, якщо вони продаються на експорт в Україну, скоригована в разі потреби з урахуванням положень частини десятої цієї статті. При цьому, ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, - це загальна сума всіх платежів, які були здійснені або повинні бути здійснені покупцем оцінюваних товарів продавцю або на користь продавця через третіх осіб та/або на пов'язаних із продавцем осіб для виконання зобов'язань продавця.

Згідно із статтею 51 Митного кодексу України, митна вартість товарів, що переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу.

Заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою. При цьому, декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов'язані: заявляти митну вартість, визначену ним самостійно, у тому числі за результатами консультацій з митним органом; подавати митному органу достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об'єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню; нести всі додаткові витрати, пов'язані з коригуванням митної вартості або наданням митному органу додаткової інформації (стаття 52 Митного кодексу України).

Відповідно до статті 57 Митного кодексу України, визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за основним методом (тобто за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції)) та другорядними: за ціною договору щодо ідентичних товарів; за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; на основі віднімання вартості; на основі додавання вартості (обчислена вартість); за резервним. Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції). Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.

Статтею 53 Митного кодексу України встановлено, що у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає органу доходів і зборів документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення. Документами, які підтверджують митну вартість товарів, є: декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п'ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об'єктом купівлі-продажу); якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; копія імпортної ліцензії, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

З аналізу частин першої та другої статті 53 Митного кодексу України вбачається, що Митним кодексом передбачено вичерпний перелік документів, що подається декларантом органу доходів і зборів для підтвердження заявленої митної вартості товарів та обраного методу її визначення.

Відповідно до частин першої та другої статті 54 Митного кодексу України, контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється органом доходів і зборів під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості. Контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється органом доходів і зборів шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у частині першій статті 58 цього Кодексу.

Зокрема, статтею 58 Митного кодексу України передбачено, що метод визначення митної вартості за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, застосовується у разі, якщо щодо продажу оцінюваних товарів або їх ціни відсутні будь-які умови або застереження, які унеможливлюють визначення вартості цих товарів. Метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, не застосовується, якщо використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірні та/або відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов'язковою при її обчисленні. У разі якщо митна вартість не може бути визначена за основним методом, застосовуються другорядні методи.

Згідно з частинами четвертою та п'ятою статті 54 Митного кодексу України орган доходів і зборів під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів зобов'язаний, зокрема, здійснювати контроль заявленої декларантом або уповноваженою ним особою митної вартості товарів шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості, наявності в поданих зазначеними особами документах усіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Орган доходів і зборів з метою здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів має право, зокрема, упевнюватися в достовірності або точності будь-якої заяви, документа чи розрахунку, поданих для цілей визначення митної вартості.

Частиною третьою статті 53 Митного кодексу України передбачено, що у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу органу доходів і зборів зобов'язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи: 1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов'язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; 2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); 3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов'язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); 4) виписку з бухгалтерської документації; 5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; 6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; 7) копію митної декларації країни відправлення; 8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.

У силу положень частини п'ятої статті 53 Митного кодексу України, забороняється вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, відмінні від тих, що зазначені в цій статті.

Аналіз положень частини третьої статті 53, частин першої, другої та п'ятої статті 54, статті 58 Митного кодексу України дає підстави для висновку про те, що митний орган при здійсненні контролю за правильністю визначення митної вартості зобов'язаний перевірити складові числового значення митної вартості, правильність розрахунку, здійсненого декларантом, упевнитись в достовірності та точності заяв, документів чи розрахунків, поданих декларантом, а також відсутності обмежень для визначення митної вартості за ціною договору, наведених у статті 58 Митного кодексу України.

Згідно частини третьої статті 54 Митного кодексу України за результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів орган доходів і зборів визнає заявлену декларантом або уповноваженою ним особою митну вартість чи приймає письмове рішення про її коригування відповідно до положень статті 55 цього Кодексу.

За нормами частини шостої статті 54 Митного кодексу України орган доходів і зборів може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі: невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості; неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари; невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 цього Кодексу; надходження до органу доходів і зборів документально підтвердженої офіційної інформації органів доходів і зборів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості.

Судова колегія Вищого адміністративного суду України звертає увагу, що митний орган наділений повноваженнями щодо відмови у митному оформленні товарів та коригування їх митної вартості за методами визначеними в Митному кодексі України, лише в разі наявності на те, об'єктивних підстав, а саме у разі неможливості підтвердження заявленої декларантом митної вартості товару на підставі поданих документів до митного оформлення.

Скаржник обґрунтовує касаційну скаргу тим, що при перевірці правильності визначення митної вартості товару, митниця дійшла висновку, що документи, які надані до митного оформлення товару містять розбіжності, а тому декларанту була пред'явлена письмова вимога щодо необхідності подання додаткових документів для підтвердження митної вартості товарів. Документи не були подані в повному обсязі. Крім того, під час аналізу додатково наданих документів, що підтверджують заявлену митну вартість, були виявлені недоліки наданих документів: прайс-лист має містити відомості, серед яких є умови платежу, але в наданому прайсі зазначена інформація відсутня; наданий каталог не містить інформації щодо вартості товарів, тому не може бути використаний для підтвердження рівня митної вартості товарів. На думку скаржника, дії митниці стосовно прийняття оскаржуваних рішення та картки відмови є обґрунтованими та такими, що відповідають чинному законодавству.

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України вважає за необхідне зазначити наступне.

При перевірці правильності визначення митної вартості товару, митниця дійшла висновку, що документи, які надані для оформлення товару містять розбіжності: 1) відповідно до п.1.5 контракту, в переліку товаросупровідних документів присутня експортна декларація, але до митного оформлення даний документ наданий не був; 2) відповідно до п.5.1 контракту, серед складових вартості товару є оформлення товаросупровідних документів та податки й збори в країні продавця, але в прайсі дані витрати вказані не були; 3) згідно з загальноприйнятою світовою практикою, прайс-лист має містити відомості, серед яких є умови платежу, але в наданому прайсі зазначена інформація відсутня. В зв'язку з чим відповідачем були витребувані додаткові документи, що підтверджують заявлену митну вартість товару і обраний метод її визначення, а саме: 1) виписку з бухгалтерської документації; 2) каталоги, специфікації виробника товарів; 3) копію митної декларації країни відправлення. Також, позивача було повідомлено про його право, встановлене п. 3 ст. 53 Митного кодексу України, за власним бажанням надати додаткові документи для підтвердження заявленої митної вартості товару (а.с.41).

На вимогу митниці декларантом надані наступні документи: каталог Інтернейшнл Сіфудз оф Аляска, Інк; листи останнього від 10.06.2014 року з поясненнями про причини неможливості надання експортної декларації, з поясненнями до прайс-листа та про склад бухгалтерської документації постачальника, з доданням контейнерного маніфесту.

У листі постачальника від 10.06.2014 року зазначалось, що компанії, які експортують товари з США, вартістю понад 2500 дол. США, в будь-які країни, окрім Канади, повинні заповнювати експортну форму. Якщо раніше вони могли подавати експортну декларацію в паперовому вигляді, то нове федеральне законодавство, що регулює торгівлю та вступає в законну силу з 02.07.2008 року, вимагає від всіх експортерів перестати використовувати паперові носії та надавати таку інформацію в електронному вигляді через Автоматизовану систему експорту (AES). Компанії повинні перейти на цю систему до 30.09.2008 року. Відповідно до закону про конфіденційність (830.60), електронна інформація про експорт (ЕЕІ), що міститься в AES, є конфіденційною та може бути використана виключно для офіційних цілей, встановлених Міністерством торгівлі США. Тільки офіційні органи США мають доступ до AES. Згідно з вищевказаним законом 830.60, постачальнику заборонено надавати інформацію про експорт (ЕЕІ) на запити державних органів інших країн та іншим організаціям. Номер файлу AES повинен бути зазначений в коносаменті в якості підтвердження передання даних в AES (а.с. 43).

Листом постачальника від 10.06.2014 року повідомлено, що в прайс-листі від 20.03.2014 року зазначена ціна 1,8 дол. США за кг на умовах CIF Одеса, Україна, що, відповідно до Інкотермс, включає в себе оплату всіх податків і митних платежів в країні продавця. Оформлення товаросупровідних документів та маркування входять в ціну товару (а.с.44).

Крім того, постачальником повідомлено, що бухгалтерським документом компанії є інвойс, а продукція відпускається зі складу на підставі контейнерного маніфесту (а.с.45).

Із приводу зауважень до прайс-листа, судова колегія зазначає, що законодавчих вимог до оформлення такого документа не встановлено. До того ж, прайс-лист не належить до основних документів, необхідних для підтвердження митної вартості.

Стосовно ненадання експортної митної декларації, то колегія суддів зауважує, що такий документ подається лише у разі його наявності у імпортера і не належить до основних документів на підставі яких визначається митна вартість ввезеного товару. Крім того, позивач не є власником митної декларації країни відправлення, а вимога стосовно подання такого документа не відповідає міжнародним митним стандартам.

Отже, розбіжності, на які вказала Митниця, не впливають на числові значення складових митної вартості товарів і не позбавляють позивача права на застосування методу визначення митної вартості товарів за ціною контракту щодо товарів, які імпортуються, з врахуванням того, що позивачем використані відомості, які повністю підтверджені документально.

Із матеріалів справи та змісту касаційної скарги не вбачається неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права.

Судами першої та апеляційної інстанції правозастосування відбулось із дотримання норм діючого законодавства та з повним, достовірним, неупередженим та об'єктивним з'ясуванням обставин справи.

Відповідно статті 224 Кодексу адміністративного судочинства України, суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Враховуючи викладене, судова колегія суддів Вищого адміністративного суду України вважає, що доводи касаційної скарги не спростовують висновків, викладених в оскаржуваних судових рішеннях, вони ґрунтуються на вимогах норм процесуального законодавства, підстав для їх скасування не вбачається.

Керуючись статтями 220, 220-1 223, 224, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Замінити Запорізьку митницю Міндоходів її правонаступником у справі - Запорізькою митницею Державної фіскальної служби.

Касаційну скаргу Запорізької митниці Державної фіскальної служби України - залишити без задоволення.

Постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 17 березня 2015 року та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 23 липня 2015 року у справі №808/8676/14 - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії сторонам і може переглянута Верховним Судом України з підстав, у строки та у порядку, передбачені статтями 237, 238, 239-1 Кодексу адміністративного судочинства України.

Судді