Справа № 818/92/16
Суддя: С.О. Бондар
Дата ухвалення: 2016-03-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

СУМСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 березня 2016 р. справа №818/92/16

Сумський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Бондаря С.О.

за участю секретаря судового засідання - Алексеєнко Є.А.

позивача - ОСОБА_1

представника відповідача - Правдюк В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Суми адміністративну справу №818/92/16

за позовом ОСОБА_1

до прокуратури Сумської області, третя особа: головне управління державної казначейської служби України у Сумській області

про визнання дій протиправними, стягнення заробітної плати та відшкодування моральної шкоди,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до прокуратури Сумської області про визнання протиправними дій прокуратури Сумської області щодо ненарахування та невиплати йому заробітної плати за період з 02.07.2015р. по 03.12.2015р. включно, відповідно до статті 81 Закону України "Про прокуратуру"; про стягнення з відповідача заборгованості по виплаті заробітної плати у розмірі 37982,85 грн. за період з 02.07.2015р. по 03.12.2015р. включно; про відшкодування моральної шкоди в розмірі 50000 грн. Свої вимоги мотивує тим, що він з 01.02.2011 року працював в органах прокуратури. 03.12.2015 року його було звільнено з органів прокуратури за власним бажанням на підставі ст. 38 КЗпП України та п.7 ч.1 ст.51 Закону України "Про прокуратуру". Вважає, що прокуратурою Сумської області на момент його звільнення не виплачена в повному обсязі заробітна плата відповідно до статті 81 Закону України "Про прокуратуру". У зв'язку з неотриманням належної зарплати у визначеному Законом України "Про прокуратуру" розмірі, йому була завдана моральна шкода в сумі 50000 грн.

Прокуратура Сумської області, заперечуючи проти позову, свою позицію обґрунтовує тим, що наказом прокурора Сумської області від 03.12.2015р. №815к прокурора прокуратури м. Суми ОСОБА_1 звільнено з посади та органів прокуратури Сумської області за власним бажанням. На думку відповідача, позовні вимоги ОСОБА_1 про зобов'язання прокуратури нарахувати та виплатити йому заробітну плату за період липня-грудня 2015 року у розмірах, визначених у ст. 81 Закону України "Про прокуратуру", є безпідставними, оскільки у відповідності до вимог п. 9 ст. 81 вказаного Закону, фінансування оплати праці прокурорів здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України. Частиною 2 статті 4 Закону України "Про оплату праці" (у редакції, чинній на час виникнення правовідносин) визначено, що джерелом коштів на оплату праці працівників установ і організацій, що фінансуються з бюджету, є кошти, які виділяються з відповідних бюджетів, а також частина доходу, одержаного внаслідок господарської діяльності та інших джерел. Відповідно до ст. 13 цього Закону, оплата праці працівників установ і організацій, що фінансуються з бюджету, здійснюється на підставі актів Кабінету Міністрів України в межах бюджетних асигнувань. Обсяги витрат на оплату праці працівників установ і організацій, що фінансуються з бюджету, затверджуються одночасно з бюджетом. Пунктом 9 "Прикінцевих положень" Закону України "Про Державний бюджет України на 2015 рік" установлено, що норми і положення частини другої статті 33, статті 81 Закону України "Про прокуратуру" застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування. Кошторисом доходів та видатків прокуратури Сумської області на 2015 рік не передбачено виплати заробітної плати в розмірах відповідно до вимог ст. 81 Закону України "Про прокуратуру". Отже, з урахуванням вищевказаних нормативно-правових актів, прокуратура області не наділена правом самостійно, без відповідної фінансової можливості, тобто збільшення видатків з Державного бюджету України, здійснювати перерахунок посадового окладу позивача. Також відповідач вважає, що ОСОБА_1 не підтверджений факт заподіяння моральних страждань або втрат немайнового характеру. Тому відсутні підстави відшкодування моральної шкоди (а.с.17-19).

Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі.

Представник відповідача Правдюк В.В. в судовому засіданні позов не визнала з підстав, викладених в письмовому запереченні.

Представник третьої особи в судове засідання не з"явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.

Суд, заслухавши пояснення позивача, представника відповідача, вивчивши письмові матеріали справи, вважає, позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

В судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_1 з 01.02.2011 року працював на різних посадах в органах прокуратури Сумської області (а.с.20).

18.03.2013 року ОСОБА_1 переведений на посаду прокурора прокуратури м. Суми Сумської області (а.с.9).

У вересні 2015 року прокуратура Сумської області попередила ОСОБА_1 про звільнення із займаної посади та органів прокуратури у зв'язку з ліквідацією прокуратури м.Суми, у разі неуспішного проходження тестування для заміщення посади прокурора у Сумській місцевій прокуратурі з 14.12.2015р. (а.с.7)

Наказом прокурора Сумської області від 03.12.2015 року №815к прокурора прокуратури м. Суми ОСОБА_1 звільнено із займаної посади та органів прокуратури Сумської області за власним бажанням, на підставі ст. 38 КЗпП України та п.7 ч.1 ст.51 Закону України "Про прокуратуру" (а.с.21).

Задовольняючи позовні вимоги в частині визнання протиправними дій відповідача щодо ненарахування та невиплати заробітної плати відповідно до статті 81 Закону України "Про прокуратуру", а також стягнення заборгованості по виплаті заробітної плати, суд зазначає.

Правовідносини, що склалися між сторонами врегульовані Кодексом законів про працю України, Законом України "Про прокуратуру", бюджетним законодавством, відповідними постановами Кабінету Міністрів України та наказами Генерального прокурора України.

Відповідно до ст. 43 Конституції України кожен має право на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом.

26.10.2014 року набрав чинності Закон України "Про прокуратуру" від 14.10.2014р. № 1697-УІІ, який регулює правові, організаційні, економічні та соціальні умови діяльності працівників прокуратури.

Згідно п.33 Закону України "Про внесення змін до Закону України "Про прокуратуру" щодо удосконалення та особливостей застосування окремих положень" №578-VIII від 02.07.2015р., розділ XIII "Перехідні положення" доповнено пунктом 1-1, де зазначено, що до утворення місцевих прокуратур їх повноваження здійснюють міські, районні, міжрайонні, районні у містах прокуратури. На зазначений період за прокурорами та керівниками цих прокуратур зберігається відповідний правовий статус, який вони мали до набрання чинності цим Законом, при реалізації функцій прокуратури.

Відповідно до ч.1 ст.81 Закону України "Про прокуратуру" заробітна плата прокурора регулюється цим Законом та не може визначатися іншими нормативно-правовими актами.

За приписами ч.3 ст.81 цього Закону посадовий оклад прокурора місцевої прокуратури встановлюється у розмірі 12 мінімальних заробітних плат, визначених законом , що запроваджується поетапно: з 1 липня 2015 року - 10 мінімальних заробітних плат; з 1 січня 2016 року - 11 мінімальних заробітних плат; з 1 січня 2015 року - 12 мінімальних заробітних плат.

Тобто законом встановлений конкретний розмір посадового окладу прокурора місцевої прокуратури.

Проте, пунктом 9 Прикінцевих положень Закону України "Про державний бюджет України на 2015 рік" визначено, що норми і положення ст. 81 Закону України "Про прокуратуру" застосовуються у порядку та розмірах встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування.

Постановою Кабінету Міністрів України від 31.05.2012р. №505 "Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників органів прокуратури" затверджено схеми посадових окладів працівників органів прокуратури, які не відповідають вимогам ст.81 Закону України "Про прокуратуру".

Водночас, відповідно до п.13 розділу XIII Закону України "Про прокуратуру", Кабінету Міністрів України доручено: у тримісячний строк з дня, наступного за днем опублікування цього Закону: привести свої нормативно-правові акти у відповідність із цим Законом; забезпечити приведення нормативно-правових актів міністерств та інших відповідних центральних органів виконавчої влади України у відповідність із цим Законом.

Проте, всупереч закону, Кабінетом Міністрів України не були виконані вимоги зазначеної норми.

Кабінетом Міністрів України винесена Постанова "Про упорядкування структури заробітної плати, особливості проведення індексації та внесення змін до деяких нормативно-правових актів" від 09.12.2015 року №1013, якою визначено, що у межах видатків на оплату праці, затверджених у кошторисі прокуратури, за рахунок виплат, пов'язаних з індексацією, надбавок, доплат, премій підвищуються на 25 відсотків посадові оклади керівних працівників, спеціалістів і службовців, розміри яких затверджено: постановою Кабінету Міністрів України від 31.05.2012 року №505 "Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників органів прокуратури"

Отже, у період з набрання чинності Закону України "Про прокуратуру" по набрання чинності змін до постанови Кабінету Міністрів України від 31.05.2012 року №505, розмір посадового окладу працівника прокуратури повинен був обчислюватись відповідно до Закону України "Про прокуратуру" у розмірі 10 мінімальних заробітних плат.

При цьому суд зазначає, що відсутність механізму реалізації права працівника прокуратури на заробітну плату в розмірі, передбаченому Законом, у зв'язку з не внесенням відповідних змін до постанови Кабінету Міністрів України від 31.05.2012 року №505, не є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог, оскільки закони України мають вищу юридичну силу ніж постанова Кабінету Міністрів України, а також, у зв'язку з тим, що кожен має право на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом.

Такий висновок суду підтверджується рішенням Європейського суду з прав людини від 24.04.2014 року у справі "Будченко проти України" (заява №38667/06), де вказано, що відсутність механізму реалізації законодавчого положення становить втручання у право заявника за статтею 1 Першого протоколу до Конвенції (п. 39 рішення). Варто також зазначити, що відсутність чи скорочення бюджетних асигнувань не може бути підставою для зменшення посадових окладів, надбавок до них та фінансування інших, передбачених цим Законом, гарантій, пільг і компенсацій. Так, Європейський Суд з прав людини у справі "Кечко проти України" констатував, що не приймає аргументів Уряду щодо бюджетних асигнувань, оскільки органи державної влади не можуть посилатись на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобов'язань. Крім того, суд зазначає, що законодавство, яке визначає фінансові зобов'язання держави, має первинний характер, а бюджетне законодавство - похідний від нього характер. Такий висновок суду узгоджується з позицією Конституційного Суду України, який у справі №1-37/2008 вказав наступне: "Закон про Державний бюджет України як правовий акт, що має особливий предмет регулювання (визначення доходів та видатків на загальносуспільні потреби), створює належні умови для реалізації законів України, інших нормативно-правових актів, ухвалених до його прийняття, які передбачають фінансові зобов'язання держави перед громадянами і територіальними громадами. Саме у виконанні цих зобов'язань утверджується сутність держави як соціальної і правової.

Відповідно до статей 1, 3 Конституції України та принципів бюджетної системи (стаття 7 Кодексу) держава не може довільно відмовлятися від взятих на себе фінансових зобов'язань, передбачених законами, іншими нормативно-правовими актами, а повинна діяти ефективно і відповідально в межах чинного бюджетного законодавства".

За приписами ч.2 ст.71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Прокуратура Сумської області, як суб"єкт владних повноважень, не довела правомірності не нарахування заробітної плати позивачу за липень-грудень 2015 року у відповідності до вимог статті 81 Закону України "Про прокуратуру".

Більш того, прокуратура Сумської області на вимогу суду не надала власного розрахунку заборгованості по заробітній платі позивача, та не спростувала жодним доказом розрахунку заробітної плати, здійсненого позивачем.

Тому, у суду відсутні підстави не довіряти розрахунку, наданого ОСОБА_1

Що стосується вимог ОСОБА_1 про відшкодування моральної шкоди, то суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

На думку суду, позивач не довів в судовому засіданні факту завдання йому моральної шкоди, не надав суду належних доказів того, що невиплата заробітної плати відповідно до вимог Закону України "Про прокуратуру" призвела до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагає від позивача додаткових зусиль для організації його життя.

Посилання ОСОБА_1 на втрату можливості робити заощадження для нормального рівня життя на випадок безробіття, що потягло за собою переживання, знервованість та сварки у сім'ї, як на підставу відшкодування моральної шкоди, є безпідставними, оскільки позивачем не надано доказів причинного зв"язку між невиплатою зарплати відповідно до положень статті 81 Закону України "Про прокуратуру", та сімейними відносинами позивача і підвищено знервованістю.

Тому в цій частині позовних вимог необхідно відмовити.

Таким чином, суд вважає за необхідне визнати протиправними дії прокуратури Сумської області щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 заробітної плати за період з 02.07.2015р. по 03.12.2015р. включно, відповідно до статті 81 Закону України "Про прокуратуру" та стягнути з прокуратури Сумської області на користь позивача заборгованість по виплаті заробітної плати у розмірі 37982,85 грн. за період з 02.07.2015р. по 03.12.2015р. включно.

Керуючись ст. ст. 86, 94, 98, 158-163, 167, 186, 254 КАС України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до прокуратури Сумської області про визнання дій протиправними, стягнення заробітної плати та відшкодування моральної шкоди - задовольнити частково.

Визнати протиправними дії прокуратури Сумської області щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 заробітної плати за період з 02.07.2015р. по 03.12.2015р. включно, відповідно до статті 81 Закону України "Про прокуратуру".

Стягнути з прокуратури Сумської області (вул. Г.Кондратьєва, 33, м. Суми, ) на користь ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1) заборгованість по виплаті заробітної плати у розмірі 37982,85 грн. (тридцять сім тисяч дев"ятьсот вісімдесят дві грн. 85 коп.) за період з 02.07.2015р. по 03.12.2015р. включно.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Постанова може бути оскаржена до Харківського апеляційного адміністративного суду через Сумський окружний адміністративний суд шляхом подачі апеляційної скарги на постанову суду протягом десяти днів з дня отримання копії повного тексту.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Суддя (підпис) С.О. Бондар

Повний текст постанови складено 15 березня 2016 року.

З оригіналом згідно:

Суддя С.О. Бондар