Справа № 22-а-23132/11
Суддя: Ігнатченко Н. В.
Дата ухвалення: 2011-10-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Головуючий в суді І інстанції ОСОБА_1
Доповідач в суді П інстанції ОСОБА_2
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

12 жовтня 2011 року

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Київської області у складі:

головуючого судді: Яворського М.А.,

суддів: Ігнатченко Н.В., Коцюрби О.П.,

розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за апеляційною скаргою управління соціального захисту населення Броварської міської ради Київської області на рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 09 липня 2010 року по справі за позовом ОСОБА_3 до управління соціального захисту населення Броварської міської ради Київської області про стягнення недоотриманої суми одноразової допомоги на оздоровлення за 2007-2009 роки, -

ВСТАНОВИЛА:

В травні 2010 року позивач звернувся до Броварського міськрайонного суду Київської області з вказаним позовом, просив суд зобов»язати УСЗН Броварської міської ради Київської області виплатити на йому користь недоотриману суму одноразової допомоги на оздоровлення за 2007-2009 роки.

Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 09 липня 2010 року позов задоволено.

Відповідач, не погоджуючись з вищезазначеним судовим рішенням, подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині задоволення позову та ухвалити в цій частині нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову. В обгрунтування апеляційної скарги посилається на те, що суд першої інстанції порушив норми матеріального права, у звязку із чим спір вирішений невірно.

Заслухавши судцю-доповідача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія судців вважає, що апеляційна скарга не піддягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачка учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС 2 категорії, що підтверджується копією чорнобильського посвідчення та довідкою МСЕК.

Відповідно до ч. 4 ст. 48 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, що постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС 2 категорії має виплачуватись щорічна допомога на оздоровлення у розмірі пятьох мінімальних заробітних плат.

Судом встановлено, що щорічна одноразова допомога на оздоровлення позивачкою була отримана за 2007 рік - в липні 2007 року в розмірі 100,00 грн., а за 2008 рік в січні 2009 року в сумі 100,00 грн., що підтверджено відповідною довідкою.

Позивач , оспорюючи дії відповідача вважав, що він отримував державну допомогу значно нижчу, ніж це передбачено ч. 4 ст. 48 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, що постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" у звязку з чим звернувся до суду за захистом своїх прав.

Вирішуючи вказаний спір та задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції прийшов до висновку про порушення відповідачем норм ч. 4 ст. 48 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

Разом з тим, у 2007 році фінансування пільг, компенсацій та доплат постраждалим громадянам проводиться відповідно до обсягів, затверджених Законом України "Про Державний бюджет України на 2007 рік» положення якого обмежували розміри щорічної допомоги на оздоровлення, передбаченої ст. 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Проте, рішенням Конституційного Суду України від 09.07.2007 року за № 6-рп визнано неконституційними деякі положення Закону України "Про Державний бюджет України на 2007 рік», яким було передбачено, що щорічна допомога на оздоровлення виплачується в порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України.

На момент виникнення спірних відносин, а саме на дату нарахування і виплати позивачу органами соціального захисту населення відповідних коштів, необхідно встановити положення яких рівнозначних за юридичною силою законів були діючими: Закон України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", чи закон України про Державний бюджет України на відповідний рік, з урахуванням яких обставин, що у звязку з рішенням Конституційного Суду України від 09.07.2007 року за № 6 - рп було визнано неконституційними деякі положення Закону України "Про Державний бюджет

України на 2007 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України" щодо внесення змін до Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

Суд встановив, що на момент виникнення спірних відносин, а саме, на дату нарахування позивачу органами соціального захисту населення відповідних коштів у липні 2007 року в розмірі 75,00 грн. (згідно довідки про отримання щорічної допомоги на оздоровлення - а.с. 10) положення Закону України «Про Державний бюджет України на 2007 рік» були діючими, які були визнані неконституційними 09.07.2007 року за № 6 - рп по 31.12.2007 року, тобто після проведеного нарахування.

Тому, колегія судді не може погодитись з висновком суду в частині зобовязання відповідача нарахувати та виплатити на користь позивачки недоотриману суму одноразової грошової допомоги за 2007 рік, оскільки відповідач на час проведення спірних виплат діяв відповідно до встановлених норм Закону.

В іншій частині рішення колегія суддів вважає зазначений висновок суду першої інстанції законним та обґрунтованим.

Статтею 19 ч.2 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Кабінет Міністрів України у своїй діяльності керується Конституцією та Законами України (ст. 113 Конституції У країни).

При винесенні оскаржуваного рішення суд першої інстанції, виходячи з пріоритетності законів над підзаконними актами, правомірно прийшов до висновку, що постанова КМ України № 562 від 12.07.2005 року "Про щорічну допомогу на оздоровлення громадянам, що постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», суперечить ст. 48 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, що постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", та ч. 2 ст. 19 Конституції України, згідно якої органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі і в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституції України та Законами України, оскільки істотно звужує обсяг встановлених законом прав.

Також, суд першої інстанції правильно не взяв до уваги посилання представника відповідача на ст. 62 Закон України "Про статус і соціальний захист громадян, що постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", якою встановлено, що розяснення порядку застосування цього Закону проводиться в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України, рішення якого є обовязковими для виконання міністерствами та іншими центральними органами державної виконавчої влади, всіма субєктами господарювання незалежно від їх відомчої підпорядкованості та форм власності.

Кабінет Міністрів України повинен був встановити зазначений порядок, не порушуючи положень цього Закону, в тому числі й інших законів, якими встановлено розмір мінімальної пенсії за віком, розмір якої визначається лише за правилами, передбаченими ч. 1 ст. 28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» і іншого нормативно-правового акта, який би визначав цей розмір або встановлював інший розмір, немає.

Крім того, відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України від 1 листопада 1996 року N 9 "Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя", судам необхідно виходити з того, що нормативно- правові акти будь-якого державного чи іншого органу (акти Президента України, постанови Верховної Ради України, постанови і розпорядження Кабінету Міністрів України, нормативно-правові акти Верховної Ради Автономної Республіки Крим чи рішення Ради міністрів Автономної Республіки Крим, акти органів місцевого самоврядування, накази та інструкції міністерств і відомств, накази керівників підприємств, установ та організацій тощо) підтягають оцінці на відповідність як Конституції, так і закону.

Якщо при розгляді справи буде встановлено, що нормативно-правовий акт, який підлягав застосуванню, не відповідає чи суперечить законові, суд зобов'язаний застосувати закон, який регулює ці правовідносини.

Відповідно до положень Конституції України, найвищою соціальною цінністю в Україні є людина, її права і свободи та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави, а їх утвердження і забезпечення є головним обов'язком держави (ст.З), права і свободи людини є невідчужуваними та непорушними (стаття 21), їх зміст і обсяг при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не може бути звужений (стаття 22).

Виходячи з засад пріоритетності Законів України над урядовими нормативними актами, а також враховуючи, що згідно ст.92 Конституції України виключно законами України визначаються права і свободи людини і громадянина (п.1) та основи соціального захисту (п. 60) при вирішенні даного спору суд першої інстанції дійшов правильного висновку про застосування ст. 48 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, ЩО постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

Виходячи з наведеного дії відповідача по виплаті щорічної грошової допомоги у розмірах, встановлених коном України «Про Державний бюджет України на 2007 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України» не можна визнати неправомірними, оскільки відповідач на час проведення спірних виплат діяв відповідно до встановлених норм Закону.

Таким чином дії відповідача на час виплати позивачу зазначеної у Законі України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" одноразової грошової допомоги на оздоровлення узгоджувалися з положеннями частини 2 статті 19 Конституції України.

Оскільки, невиплата позивачу зазначеної допомоги у повному розмірі викликана не протиправними діями Управління, а прийняттям законодавцем неконституційних положень до Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", то захист його порушених прав щодо отримання недоплаченої суми може відбуватися лише в порядку визначеному частиною 3 статті 152 Конституції України.

Таким чином, колегія вважає за необхідне задовольнити частково апеляційну скаргу та постановити нову постанову у справі про часткове задоволення позовних вимог .

Керуючись ст. ст.. 198,201,202,207 КАС України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу управління соціального захисту населення Броварської міської ради Київської області задовольнити частково.

Рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 09 липня 2010 року скасувати в частині стягнення з управління соціального захисту населення Броварської міської ради Київської області на користь ~ ОСОБА_3 недоплачену щорічну допомогу за 2007 рік.

В іншій частині рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 09 липня 2010 року залишити без змін.

щщщт

Ухвала набирає законної сили в порядку визначеному ч. 5 ст. 254 КАС України, та може бути оскаржено до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий: /підпис/ ОСОБА_4

Судді: /підпис/ ОСОБА_2

/підпис/ ОСОБА_5