Справа № 380/380/15-а
Суддя: Косович Т. П.
Дата ухвалення: 2016-03-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

11.03.2016 Провадження по справі № 2-а/380/6/16
Справа № 380/380/15-а
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

11 березня 2016 року Тетіївський районний суд Київської області в складі:

головуючого судді : Косович Т.П.

при секретарі: Козуб І.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Тетієві адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління соціального захисту населення Тетіївської райдержадміністрації Київської області про визнання дій неправомірними та зобов»язання вчинити певні дії,-

встановив:

ОСОБА_1 (далі Позивач) звернувся до суду з адміністративним позовом до Управління соціального захисту населення Тетіївської районної державної адміністрації Київської області (далі Відповідач) з вимогами визнати дії Відповідача неправомірними щодо відмови в призначенні перерахунку та виплаті щорічної допомоги на оздоровлення відповідно до ст. 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» (далі Закон України № 796-XII) в розмірі п»яти мінімальних заробітних плат, стягнути 5990 гривень такої допомоги за 2014 рік та звернути постанову суду до негайного виконання.

Позивач зазначає, що він є учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС 2 категорії, а тому згідно ст. 48 Закону України № 796-XII має право на щорічну грошову допомогу на оздоровлення в розмірі 5 мінімальних заробітних плат, розмір якої визначається на момент виплати. Проте Відповідач порушує вимоги Закону та за 2014 рік виплатив таку допомогу у значно нижчому розмірі, а саме в сумі 100 гривень.

В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив їх задовольнити. Наголосив на тому, що в силу своє правової необізнаності, лише в січні 2015 року із судової практики він довідався про розмір щомісячної матеріальної допомоги на оздоровлення.

В судовому засіданні представник відповідача Биховцова Л.В. позовних вимог не визнала в повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені письмовому запереченні , а тому просить в позові відмовити. (а.с.-54)

Суд, розглянувши матеріали справи та дослідивши письмові докази, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, виходячи з такого.

Так, судом встановлено, що Позивач є учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС 2 категорії, (посвідчення НОМЕР_1), а тому згідно ст. 48 Закону України № 796-XII має право на щорічну грошову допомогу на оздоровлення, яка нараховується та виплачується за його зверненням. (а.с.-5)

Із матеріалів справи встановлено, що позивач 06.02.2014 року звернувся до відповідача із заявою про виплату йому щорічної грошової допомоги, яка була йому виплачена у розмірі 100 гривень. (а.с.-6)

Статтею 48 Закону встановлено, що щорічна допомога на оздоровлення виплачується учасникам ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС в розмірі 5 мінімальних заробітних плат.

Відповідно до ч.7 ст. 48 вказаного Закону передбачено, що розмір мінімальної заробітної плати визначається на момент виплати.

Всупереч вказаній нормі Закону Позивачу нарахування та виплата щорічної допомоги на оздоровлення у 2014 році здійснювалася в меншому розмірі, ніж той, який встановлений постановою КМУ «Про щорічну допомогу на оздоровлення громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 17.07.2005 року № 562, що є неправомірним, виходячи із наступного.

Починаючи з 01 січня 2014 року, Закон України "Про державний бюджет України на 2014 рік" в редакції від 16 січня 2014 року не містив жодної норми, яка б обмежувала у 2014 році пряме застосування ст. 48 вищевказаного Закону України.

Верховною Радою України 31.07.2014 року до Закону України "Про Державний бюджет України на 2014 рік" були внесені зміни Законом України № 1622-VII, зокрема: доповнено Прикінцеві положення п.67, відповідно до якого встановлено, що у 2014 році норми і положення статей 20, 21, 22, 23, 30, 31, 37, 39, 48, 50, 51, 52 та 54 Закону України № 796-XII із наступними змінами застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів бюджетів усіх рівнів, бюджету Пенсійного фонду України та бюджетів інших фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування на 2014 рік.

Зазначені зміни набрали законної сили з 03.08.2014 року.

Закон України № 1622-VII від 31.07.2014 року, яким внесені зміни до Закону України "Про Державний бюджет України на 2014 рік" та відповідно до якого встановлено інші розміри виплати для осіб, на яких поширюється вищевказаний Закон набрав чинності з 03.08.2014 року, тому позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Станом на час нарахування позивачу щорічної допомоги у 2014 році, Кабінетом Міністрів України таке право використано не було, нормативно-правового акта на виконання вимог Закону України «Про Державний бюджет України на 2014 рік» щодо встановлення відповідних розмірів не приймалося.

Крім того, Конституційний суд України у рішенні від 19.06.2001 року № 9-рп/2001 зауважив, що Україна є правовою державою, а в правовій державі існує сувора ієрархія нормативних актів, відповідно до якої постанови та інші рішення органів виконавчої влади мають підзаконний характер і не повинні викривляти сутність і зміст законів.

Крім того, рішенням Конституційного Суду України від 25.01.2012 року № 3-рп/2012 дано тлумачення, що нормативно-правові акти Кабінету Міністрів України під час вирішення справ про соціальний захист підлягають застосуванню тоді, коли вони видані у межах його компетенції на основі і на виконання Бюджетного кодексу України, Закону України про Державний бюджет України на відповідний рік та інших законів України.

З огляду на те, що постанова Кабінету Міністрів, якою керувався відповідач була прийнята у 2005 році, суд вважає, що в ній не враховано та не могло бути враховано межі бюджетних асигнувань, що мали місце у 2014 році.

Таким чином, є протиправним нарахування Позивачу щорічної допомоги на оздоровлення в меншому розмірі, ніж встановлено ст. 48 Закону, а тому Позивачу слід здійснити перерахунок і виплату таких коштів у розмірі відповідно до цього Закону. Отже, виходячи з пріоритетності законів над підзаконними нормативно-правовими актами, дії відповідача щодо виплати позивачу допомоги у розмірі, визначеному постановою КМ України, а не відповідним Законом є неправомірними.

Поряд з цим, необхідно зазначити, що щорічна допомога на оздоровлення має щорічний характер та може бути виплачена у будь-який момент протягом року.

Зокрема, відповідно до ст. 62 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" роз'яснення порядку застосування цього Закону провадиться у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України, рішення якого є обов'язковими для виконання міністерствами та іншими центральними органами державної виконавчої влади України, місцевими органами державної виконавчої влади, всіма суб'єктами господарювання, незалежно від їх відомчої підпорядкованості та форм власності.

Частиною 1 ст. 67 Закону передбачено, що конкретні розміри всіх доплат, пенсій і компенсацій підвищуються Кабінетом Міністрів України відповідно до зміни індексу вартості життя і зростання мінімальної заробітної плати.

Отже, вищевказаним Законом не уповноважено Кабінет Міністрів України зменшувати конкретні суми компенсацій і допомоги, змінювати розмір допомоги на оздоровлення, встановлений законом, а надано право роз'яснення порядку застосування цього Закону.

Суд не приймає до уваги твердження, що встановлення конкретних (зменшених) сум компенсацій і допомоги, допомоги на оздоровлення Кабінетом Міністрів України є виконанням норм Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", оскільки вказані дії Кабінету Міністрів не реалізують встановлені Законом права та гарантії, а змінюють та коректують встановлені цим законом права та гарантії в бік їх зменшення, чим, в свою чергу, порушують його норми, оскільки ст. 71 Закону встановлює, що дія положень цього Закону не може призупинятися іншими законами, крім законів про внесення змін до цього Закону.

Таким чином, суд вважає, що здійснення виплат за 2014 рік, згідно постанови Кабінету Міністрів України є неправомірним, тобто таким, що не відповідає вимогам законів України та Конституції України, як основного закону держави.

Також суд при вирішенні справи керується ст. 8 КАС України, відповідно до вимог якої суд керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Судом також застосовується принцип верховенства права з урахуванням судової практики та рішень Європейського Суду з прав людини.

Слід зазначити, що Закон України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини" від 23.02.2006 року регулює відносини, що виникають у зв'язку з обов'язком держави виконати рішення Європейського суду з прав людини у справах проти України, з необхідністю усунення причин порушення Україною Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод і протоколів до неї, з впровадженням в українське судочинства та адміністративну практику європейських стандартів прав людини, зі створенням передумов для зменшення числі заяв до Європейського Суду з прав людини проти України.

Так, ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини" встановлено, що суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Частиною 1 ст. 9 КАС України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідач, як суб'єкт владних повноважень, не довів правомірність своєї бездіяльності.

Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

На підставі викладеного, керуючись ст. 2, 18, 71, 93, 99, 100, 104, 161-163, 183-2, 256 КАС України, Конституцією України, Законом України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", рішеннями Європейського Суду з прав людини, суд, -

Постановив:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Управління соціального захисту населення Тетіївської райдержадміністрації Київської області про визнання дій неправомірними та зобов»язання вчинити певні дії - задовольнити частково.

Визнати дії Управління соціального захисту населення Тетіївської райдержадміністрації Київської області щодо відмови позивачу у проведенні перерахунку та виплати щорічної допомоги на оздоровлення за 2014 рік відповідно до ст. 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи « - неправомірними.

Зобов'язати Управління соціального захисту населення Тетіївської райдержадміністрації Київської області здійснити перерахунок ОСОБА_1 щорічної допомоги на оздоровлення за 2014 рік відповідно до розміру, визначеного ст. 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» - 5 мінімальних заробітних плат, з урахуванням проведених виплат.

У задоволенні інших вимог - відмовити.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Київського апеляційного адміністративного суду через Тетіївський районний суд протягом десяти днів. У разі застосування судом ч.3 ст.160 КАС України апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови .

Суддя Т. П. Косович