Справа № 808/580/16
Суддя: Сацький Роман Вікторович
Дата ухвалення: 2016-03-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

808/580/16

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 березня 2016 року

(11 год. 30 хв.)

Справа № 808/580/16

м.Запоріжжя

Запорізький окружний адміністративний суд у складі головуючого – судді Сацького Р.В., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовною заявою: Товариства з обмеженою відповідальністю «Юнітон»

до: Київської митниці ДФС

про: визнання протиправним та скасування рішення,

ВСТАНОВИВ:

До Запорізького окружного адміністративного суду звернулось із адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Юнітон» (далі – позивач, ТОВ «Юнітон») до Київської митниці ДФС (далі – відповідач), в якому позивач просить суд:

- визнати протиправним та скасувати рішення Київської митниці ДФС про коригування митної вартості товарів № 100270002/2015/700049/2 від 18.11.2015;

Представник позивача просив суд розглянути справу у письмовому провадженні, наполягав на задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Представник відповідача у судове засідання не прибув, про час та місце слухання справи був повідомлений належним чином.

Згідно ч. 4 ст. 122 КАС України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі особи, які беруть участь у справі, судовий розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Відповідно до ст. 41 КАС України суд під час розгляду адміністративної справи фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Відповідно до ч. 6 ст. 128 якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Таким чином суд вирішив не відкладати розгляд справи та приймати рішення на підставі наявних у ній доказів.

Вивчивши наявні матеріали та фактичні обставини справи, перевіривши їх наявними у справі доказами, суд з'ясував наступне.

15 квітня 2015 року позивачем (покупець) з Wenzhou Baorui Steel Co.Ltd (Веньчжоу, Китай) (продавець) укладено Контракт №09VD15, згідно з пункту 5.1 якого ТОВ «ЮНІТОН» придбано товар, постачання якого здійснюється на умовах, зазначених у специфікаціях до контракту.

Згідно з пунктом 3.1, пунктом 3.2 Контракту №09VD15 від 15 квітня 2015 року позивач домовився з Wenzhou Baorui Steel Co.Ltd, що загальна сума контракту складає 400000 доларів США; рівень і база ціни товару по позиціям наводиться у відповідних специфікаціях, які є невід'ємною частиною цього контракту.

Перелік товаросупровідних документів визначений Wenzhou Baorui Steel Co.Ltd та ТОВ «ЮНІТОН» у пункті 6.1 Контракту №09VD15 від 15 квітня 2015 року (продавець надає покупцю факсимільним зв'язком чи то електронною поштою: Інвойс, пакувальний лист, Сертифікат якості заводу-виробника, CMR, Декларацію країни-відправника (оригінал чи завірена копія) або інший документ, який підтверджує експортні операції країни-відправника).

Сторони дійшли згоди, що допустимі відхилення від обсягу металопродукції, зазначеної в специфікації на +/-10% (пункт 10.5 Контракту №09VD15 від 15 квітня 2015 року).

18 листопада 2015 року відповідно до контракту №09VD15 від 15.04.2015 на адресу ТОВ «Юнітон» надійшов вантаж від Wenzhou Baorui Steel Co.Ltd (Веньчжоу, Китай) - прокат плоский з корозійностійкої (нержавіючої) сталі, без подальшого оброблення, гарячекатаний і холоднокатаний марок 304 та 430 (загалом 9 товарів). Вантаж був розміщений в зоні митного контролю митного поста «Столичний».

18 листопада 2015 року декларантом подано для оформлення електрону митну декларацію ВМД №100270002/2015/262051. При цьому обрано перший (основний) метод визначення митної вартості - за ціною контракту щодо товарів, які імпортуються (вартість операції).

На підтвердження обґрунтованості заявленої у декларації митної вартості товару декларантом до митного органу було подано:

- зовнішньоекономічний контракт №09VD15 від 15 квітня 2015 року зі специфікаціями №6 від 15 вересня 2015 року та №6/2 від 24 вересня 2015 року;

- комерційний інвойс №BR150828-6 від 24 вересня 2015року з перекладом;

- платіжні доручення в іноземній валюті №92 від 28 вересня 2015 року, №97 від 09 листопада 2015 року;

- пакувальний лист б/н від 24 вересня 2015 року;

- коносамент ZIMUSNH9083828 від 30 вересня 2015 року;

- прайс-лист від 10 липня 2015 року;

- копію постанови Одеського окружного адміністративного суду від 21.10.2015 по справі №815/5903/15.

При перевірці правильності визначення митної вартості товару, митний орган дійшов висновку, що надані документи не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості, а саме: на умовах поставки CIF Одеса не надано документи, що містять відомості про вартість страхування, надано прайс-лист на умовах CIF, що суперечить суті прайс-листа, який адресується необмеженій кількості потенційних покупців.

У зв'язку з зазначеним, митний орган повідомив декларанта про необхідність надання додаткових документів, а саме:

- виписку з бухгалтерської документації;

- каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс листи) виробника товару;

- висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлених спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформації біржових організацій про вартість товару або сировини та інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару;

- додаткові документи за бажанням декларанта.

18 листопада 2015 року декларантом на вимогу митниці було надано експертний висновок Запорізької ТПП від 16 листопада 2015 року №ОИ-540, інформацію біржових організацій з Інтернету, графіки стосовно котирувань сталі та нікелю. Також декларант повідомив, що надати додаткові документи не має можливості.

На підставі наданих документів митним органом було прийнято Рішення про коригування митної вартості товарів №100270002/2015/700049/2 від 18 листопада 2015 року стосовно товару 9 - прокат плоский з корозійностійкої (нержавіючої) сталі, завширшки 600 мм або більше, без подальшого оброблення, крім гарячого катування, не у рулонах, марки 304. При цьому, митна вартість товару, що імпортується, визначена із застосуванням резервного методу на підставі рівнів митної вартості товарів, оформлених раніше ВМД№500060001/2015/014674 від 07.08.2015 виходячи з ціни:

- товар 9 - 2,79 дол. США за 1 кг товару.

Також було роз'яснено, що для забезпечення можливості митного оформлення товарів необхідно подати нову митну декларацію з урахуванням рішення про коригування заявленої митної вартості товарів №100270002/2015/700049/2 від 18 листопада 2015 року.

Так, 19 листопада 2015 року було здійснено митне оформлення товару за митною декларацією №100270002/2015/262113 шляхом сплати суми податку на додану вартість та ввізного мита, розрахованих виходячи із митної вартості, що визначена рішенням про коригування митної вартості №100270002/2015/700049/2 від 18 листопада 2015 року.

Дослідивши письмові пояснення представників сторін, обставини справи та перевіривши їх доказами, суд приходить до наступних висновків.

Надаючи правову оцінку оскаржуваним рішенням відповідача суд виходить з приписів частини 3 статті 2 КАС України, відповідно до яких, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень, адміністративні суди перевіряють: чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії): безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частини 1 статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Згідно частини 1 статті 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Відповідно до частини 2 статті 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з огляду на наступне.

Спірні правовідносини між позивачем та відповідачем з питання митного оформлення товарів, які переміщуються через митний кордон України, регламентуються Митним кодексом України від 13 березня 2012 року №4495-VI (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, далі - МК України).

Відповідно до статті 49 Митного кодексу України митна вартість товарів - це вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Статтею 50 Митного кодексу України визначено, що відомості про митну вартість товарів використовуються для 1) нарахування митних платежів; 2) застосування інших заходів державного регулювання зовнішньоекономічної діяльності України; 3) ведення митної статистики; 4) розрахунку податкового зобов'язання, визначеного за результатами документальної перевірки.

Частиною 1 статті 51 Митного кодексу України встановлено, що митна вартість товарів, що переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу.

Відповідно до частини 2 статті 52 Митного кодексу України декларант який заявляє митну вартість товару зобов'язаний подавати митному органу достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об'єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню.

Стаття 57 Митного кодексу України передбачає, що визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України, здійснюється шляхом застосування таких методів:

1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції);

2) другорядні:

а) за ціною договору щодо ідентичних товарів;

б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів;

в) на основі віднімання вартості;

г) на основі додавання вартості (обчислена вартість);

ґ) резервний.

Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції). Якщо основний метод не може бути використаний, застосовується послідовно кожний із перелічених у частині першій цієї статті методів. При цьому кожний наступний метод застосовується, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу. Методи на основі віднімання та додавання вартості (обчислена вартість) можуть застосовуватися у будь-якій послідовності на прохання декларанта або уповноваженої ним особи.

Таким чином, митні органи мають виключну компетенцію в питаннях перевірки та контролю правильності обчислення декларантом митної вартості. Однак, дискреційні повноваження митних органів мають законодавчі обмеження у випадках незгоди із задекларованою митною вартістю. До таких, зокрема, належать процедура консультацій між митним органом та декларантом з метою обґрунтованого вибору підстав для визначення митної вартості та обов'язок послідовного вибору методів (від першого до шостого) визначення митної вартості товарів.

Як встановлено з матеріалів справи, при декларуванні товару позивач визначив його митну вартість виходячи саме з ціни угоди, що підлягала сплаті згідно до умов контракту, специфікацій, виставлених інвойсів та інших документів постачальника.

Згідно з частиною 1 статтею 53 Митного кодексу України у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає митному органу документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.

Документами, які підтверджують митну вартість товарів, згідно з частиною 2 зазначеної статті є: 1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п'ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; 2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об'єктом купівлі-продажу); 4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 7) копія імпортної ліцензії, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

Відповідно до частин 1-3 статті 55 Митного кодексу України, рішення про коригування заявленої митної вартості товарів , які ввозяться на митну територію України з поміщенням у митний режим імпорту, приймається органом доходів і зборів у письмовій формі під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості цих товарів як до, так і після їх випуску, якщо органом доходів і зборів у випадках, передбачених частиною шостою статті 54 цього Кодексу, виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів.

Прийняте органом доходів і зборів письмове рішення про коригування заявленої митної вартості товарів має містити: 1) обґрунтування причин, через які заявлену декларантом митну вартість не може бути визнано; 2) наявну в митного органу інформацію (у тому числі щодо числових значень складових митної вартості, митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, інших умов, що могли вплинути на ціну товарів), яка призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості та до прийняття рішення про коригування митної вартості, заявленої декларантом; 3) вичерпний перелік вимог щодо надання додаткових документів, передбачених частиною третьою статті 53 цього Кодексу, за умови надання яких митна вартість може бути визнана органом доходів і зборів; 4) обґрунтування числового значення митної вартості товарів, скоригованої органом доходів і зборів, та фактів, які вплинули на таке коригування; 5) інформацію про а) право декларанта або уповноваженої ним особи на випуск у вільний обіг товарів, що декларуються. У разі згоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням органу доходів і зборів про коригування митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно з митною вартістю, визначеною органом доходів і зборів; у разі незгоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням органу доходів і зборів про коригування заявленої митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно із заявленою митною вартістю товарів та надання гарантій відповідно до розділу Х цього Кодексу в розмірі, визначеному органом доходів і зборів відповідно до частини сьомої цієї статті; б) право декларанта або уповноваженої ним особи оскаржити рішення про коригування заявленої митної вартості до органу вищого рівня відповідно до глави 4 цього Кодексу або до суду.

Форма рішення про коригування митної вартості товарів встановлюється центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику.

Разом з тим, відповідно до вимог статті 57 Митного кодексу України, основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції). Якщо основний метод не може бути використаний, застосовується послідовно кожний із перелічених у частині першій цієї статті методів. При цьому кожний наступний метод застосовується, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу. Методи на основі віднімання та додавання вартості (обчислена вартість) можуть застосовуватися у будь-якій послідовності на прохання декларанта або уповноваженої ним особи.

При цьому, відповідно до частини 3 статті 53 Митного кодексу України, у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу органу доходів і зборів зобов'язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи:

1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов'язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; 2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); 3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов'язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); 4) виписку з бухгалтерської документації; 5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; 6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; 7) копію митної декларації країни відправлення; 8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.

Також згідно з частиною 6 вищевказаної статті, декларант або уповноважена ним особа за власним бажанням може подати додаткові наявні у них документи для підтвердження заявленої ними митної вартості товару.

Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, рішення відповідача про коригування митної вартості товарів у пункті 33 «Обставини прийняття рішення та джерела інформації, що використовувалися митним органом для визначення митної вартості» мотивоване тим, що заявлена декларантом митна вартість не може бути визнана, оскільки надані документи не містили відомостей щодо чисельних значень складових митної вартості та містять розбіжності.

Проте з цього приводу суд зазначає, що позивачем на запит митного органу щодо надання додаткових документів надано експертний висновок Запорізької ТПП від 16 листопада 2015 року №ОИ-540, інформацію біржових організацій з Інтернету, графіки стосовно котирувань сталі та нікелю.

Суд дійшов висновку, що позивачем було подано всі необхідні та належні документи, які дозволяли визначити митну вартість товару за методом оцінки за ціною угоди щодо товарів (метод 1).

Відмовляючи в митному оформленні товару за першим методом, митний орган послався на неподання позивачем усіх додатково витребуваних документів, що не відповідає обставинам справи, оскільки позивачем відповідно до вищенаведених приписів Митного кодексу України надавались відповідні документи, що підтверджують митну вартість, а у випадку об'єктивної неможливості та відсутності цих документів - письмові пояснення причин їх ненадання як і були надані.

Таким чином, суд приходить до висновку, що на вимогу митного органу щодо поставки «прокату плоского з корозійностійкої (нержавіючої) сталі, без подальшого оброблення, гарячекатаний і холоднокатаний марок 304 та 430» позивачем надані всі документи, можливість надання яких об'єктивно існувала у позивача на час витребування митницею.

Відповідно до статті 57 Митного кодексу України, у разі відсутності даних, що підтверджують правильність визначення заявленої декларантом митної вартості товарів, або за наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей митний орган може самостійно визначити митну вартість товарів, що декларуються послідовно застосовуючи методи визначення митної вартості, встановлені цим Кодексом, на підставі наявних у нього відомостей, у тому числі цінової інформації щодо ідентичних чи подібних (аналогічних) товарів.

За змістом статті 57 Митного кодексу України, якщо митна вартість не може бути визначена за методом 1 згідно з положеннями статті 58 цього Кодексу, проводиться процедура консультацій між митним органом та декларантом з метою обґрунтованого вибору підстав для визначення митної вартості відповідно до вимог статей 59 і 60 цього Кодексу. У разі неможливості визначення митної вартості товарів, які імпортуються в Україну, відповідно до вимог статей 59 і 60 цього Кодексу за основу може братися або ціна, за якою оцінювані ідентичні або подібні (аналогічні) товари були продані в Україні не пов'язаному з продавцем покупцю відповідно до вимог статті 62, або обчислена відповідно до вимог статті 63 цього Кодексу вартість товарів.

При цьому, кожний наступний метод застосовується, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу.

При визначені митної вартості відповідачем застосована наявна у митного органу інформація щодо вартості товару та застосовано резервний метод (метод 6).

Так, митна вартість товару, що імпортується, визначено відповідачем із застосуванням резервного методу згідно із наявною у митного органу інформацію щодо раніше визначених митних вартостей за другорядними методами.

Проте, за загальним правилом формально інший рівень митної вартості імпортованого позивачем товару від рівня митної вартості іншого митного оформлення, сам по собі не є перешкодою для застосування першого методу визначення митної вартості товару і не може бути достатньою підставою для відмови у здійсненні митного оформлення товару за першим методом визначення його митної вартості.

Отже суд дійшов висновку, що відповідачем не надано переконливих доказів, які підтверджують правомірність прийняття оскаржуваного рішення щодо коригування митної вартості.

Суд погоджується з думкою позивача, що всі питання, які виникли у митного органу були у повному обсязі роз'яснені та підтверджені документами, поданими декларантом для підтвердження митної вартості товару.

Крім того, суд зазначає, що ч.10 ст. 58 МК України визначено перелік складових митної вартості товару. При цьому, відповідач, посилаючись на те, що надані позивачем документи не містили всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, не конкретизує, які саме складові не знайшли свого документального підтвердження.

Отже, Київська митниця не довела, що подані позивачем для визначення митної вартості товару документи містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари. Суд вважає, що документи, які надані до митного оформлення товару, не містять розбіжностей, оскільки при уважному їх дослідженні прослідковується послідовність їх складання.

Згідно з частиною 12 статті 264 Митного кодексу України у разі відмови у прийнятті митної декларації посадовою особою митного органу заповнюється картка відмови у прийнятті митної декларації за формою, встановленою центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері фінансів. Один примірник зазначеної картки невідкладно вручається (надсилається) декларанту або уповноваженій ним особі. Інформація про відмову у прийнятті для оформлення електронної митної декларації надсилається декларанту електронним повідомленням, засвідченим електронним цифровим підписом посадової особи митного органу.

Отже суд оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об’єктивному дослідженні, та враховуючи всі вищенаведені обставини, суд вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими та такі що слід задовольнити у повному обсязі.

Відповідно до ч.1 та ч.3 ст.94 КАС України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Оскільки позивачем при зверненні до суду із адміністративним позовом було сплачено судовий збір в сумі 2 756 (дві тисячі сімсот п’ятдесят шість) грн. 00 коп., про що було надано відповідне платіжне доручення, на користь позивача підлягає стягненню з бюджетних асигнувань Київської митниці ДФС сума сплаченого ним судового збору.

Керуючись статтями 2, 4, 7 - 12, 14, 86, 158 - 163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю «ЮНІТОН» - задовольнити у повному обсязі.

Визнати протиправним та скасувати Рішення Київської міської митниці ДФС про коригування митної вартості товарів №100270002/2015/700049/2 від 18 листопада 2015 року.

Стягнути з Київської митниці ДФС на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ЮНІТОН» витрати на сплату судового збору у сумі 2 756 (дві тисячі сімсот п’ятдесят шість) грн. 00 коп..

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо вона не була подана у встановлені строки. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Запорізький окружний адміністративний суд шляхом подачі в 10-денний строк з дня її проголошення, а в разі складення постанови у повному обсязі відповідно до статті 160 КАС України – з дня складення її в повному обсязі, апеляційної скарги, з подачею її копії відповідно до кількості осіб, які беруть участь у справі.

Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Суддя Р.В. Сацький