Справа № 171/176/16-а
Суддя: Чумак Т. А.
Дата ухвалення: 2016-03-01 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 171/176/16-а
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 березня 2016 року Апостолівський районний суд Дніпропетровської областіу складі:

головуючого судді: Чумак Т.А.,

за участю секретаря - Жандарук В.В.,

розглянувши у письмовому провадженні в м. Апостолове, справу за позовом ОСОБА_1 до Управління пенсійного фонду України в Апостолівському районі Дніпропетровської області про визнання протиправним рішення,

встановив:

28.01.2016 року до Апостолівського районного суду Дніпропетровської області надійшов адміністративний позов ОСОБА_1до Управління Пенсійного фонду України в Апостолівському районі Дніпропетровської області про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити дії.

В обґрунтування позовних вимог позивачка зазначає, що постановою Верховної Ради України від 12 листопада 2015 року № 788-VIII про звільнення суддів, в зв'язку з поданням заяви про відставку її звільнено з посади судді Апостолівського районного суду Дніпропетровської області. Наказом № 58-К від 25.11.2015 року відраховано зі штату суду, про що здійснено відповідний запис в трудовій книжці серії НОМЕР_1. Після виходу у відставку, згідно вимог постанови управління Пенсійного фонду України від 25.01.2008 року № 3-1 уповноваженою особою Апостолівського районного суду було проведено розрахунок стажу судді, який дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, відповідно до якого стаж роботи на посаді судді Апостолівського районного суду Дніпропетровської області склав 28 років та 8 місяців 11 днів. До управління Пенсійного фонду України також було направлено подання з відповідними додатками про встановлення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, однак в призначенні та виплаті щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці - відмовлено. Як на підставу для відмови в призначенні щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці відповідач посилається на положення Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення», відповідно до яких передбачено, що у разі неприйняття до 01 червня 2015 року закону, щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах з 01 червня 2015 року скасовуються норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії/щомісячне довічне грошове утримання призначалось, зокрема, відповідно до Закону України «Про судоустрій і статус суддів». Позивачка вважає, що відповідач, який являється територіальним органом Пенсійного фонду України, який є центральним органом виконавчої влади, не вправі звужувати її права, відмовляючи у праві на щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці, оскільки її стаж роботи суддею становить 28 років 08 місяців 11 днів, а заяву про звільнення подано у період дії Закону «Про судоустрій і статус суддів» від 07.07.2010 року, розмір довічного грошового утримання повинен складати 90% без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання. На підставі зазначеного позивачка просить суд: визнати протиправними рішення управління Пенсійного фонду України в Апостолівському районі Дніпропетровської області щодо відмови в призначенні та виплаті їй щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, зобов'язати управління Пенсійного фонду України в Апостолівському районі Дніпропетровської області призначити та виплачувати їй щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці в розмірі 90 % від грошового утримання діючого судді Апостолівського районного суду Дніпропетровської області з 26 листопада 2015 року.

Представником відповідача надано заперечення на позовну заяву, якою просила у задоволенні позову відмовити в повному обсязі, обґрунтовуючи це тим, що позивачка перебуває на обліку в управлінні як отримувач пенсії за віком з 30.10.2009 року. Відповідно Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення", у період роботи особи (крім інвалідів І та II груп, інвалідів війни III групи та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія пункту 1 статті 10 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту") на посадах, які дають право на призначення пенсії або щомісячного довічного грошового утримання у порядку та на умовах, передбачених зокрема законом України "Про судоустрій і статус суддів", пенсії, призначені відповідно до цього Закону, не виплачуються, тобто з 01.04.2015 року, виплата пенсії позивачці призупинена у зв'язку з тим, що вона займала посаду судді Апостолівського районного суду. Після звільнення, а саме: з 25.11.2015 року позивачці було відновлено виплату призначеної пенсії. Стосовно призначення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці слід зауважити, що відповідно до Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення", у разі неприйняття до 1 червня 2015 року з червня 2015 року скасовуються норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії/щомісячне довічне грошове утримання призначаються, зокрема, відповідно до закону України "Про судоустрій і статус суддів". Зважаючи на вищевикладене та враховуючи те, що до 01.06.2015 року не було прийнято закону щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах, в управління відсутні підстави для призначення позивачці щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці.

Позивачка в судове засідання не з'явилася, подала заяву про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги підтримала в повному обсязі.

Представник відповідача в судове засідання не з'явилася, надала заяву про слухання справи у її відсутності.

Суд, вивчивши матеріали справи, вважає необхідним даний адміністративний позов задовольнити повністю з наступних підстав.

Судом встановлено, що 26.03.2015 року позивачка звернулася із заявою про відставку до Вищої ради юстиції України.

Постановою Верховної Ради України від 12.11.2015 року за № 788-VIII ОСОБА_1 звільнено з посади судді Апостолівського районного суду Дніпропетровської області у зв'язку з поданням заяви про відставку.

Наказом голови Апостолівського районного суду Дніпропетровської області від 25.11.2015 року за № 58-К на підставі постанови Верховної Ради України від 12.11. 2015 року за № 788-VIII ОСОБА_1 відраховано зі штату суду, про що здійснено відповідний запис в трудовій книжці серії НОМЕР_1.

Відповідно до відомостей Державної судової адміністрації України ТУ ДСА в Дніпропетровській області щодо обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці стаж роботи позивачки, який дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання, становить 28 років 8 місяців 11 днів; заробітна плата для обчислення щомісячного довічного грошового утримання становить 24 804 гривень 00 копійок.

25.12.2015 року ОСОБА_1 звернулась з заявою до управління Пенсійного фонду України в Апостолівському районі Дніпропетровської областіпро призначення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці.

Роз'ясненням управління Пенсійного фонду України в Апостолівському районі Дніпропетровської областіза № 264/01/24 від 21.01.2016 року, ОСОБА_1 відмовлено в призначенні щомісячного довічного грошового утримання судді, на підставу для відмови відповідач посилається на положення Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення», відповідно до яких передбачено, що у разі неприйняття до 01 червня 2015 року закону, щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах з 01 червня 2015 року скасовуються норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії/щомісячне довічне грошове утримання призначалось зокрема відповідно до Закону України «Про судоустрій і статус суддів».

Суд не може погодитися з обґрунтованістю такого мотивування оскаржуваного рішення з огляду на наступне.

Згідно із ст. 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. Норми Конституції України є нормами прямої дії. Права і свободи людини і громадянина, закріплені основним законом, не є вичерпними. Конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод (ст. 22 Конституції України).

Вказаний принцип означає, що держава не може діяти свавільно, вона обмежена правом. І не тільки створеним нею законодавством, а й правом, яке існує апріорі, незалежно від її розсуду - природним правом, або природними правами кожної людини.

Так, Конституційний Суд України у своїх рішеннях нерідко посилається на принцип верховенства права.

Відповідно до розуміння Конституційного Суду "верховенство права вимагає від держави його втілення у правотворчу та правозастосовну діяльність, зокрема у закони, які за своїм змістом мають бути проникнуті передусім ідеями соціальної справедливості, свободи, рівності тощо. Одним з проявів верховенства права є те, що право не обмежується лише законодавством як однією з його форм, а включає й інші соціальні регулятори, зокрема норми моралі, традиції, звичаї тощо, які легітимовані суспільством і зумовлені історично досягнутим культурним рівнем суспільства. Всі ці елементи права об'єднуються якістю, що відповідає ідеології справедливості, ідеї права, яка значною мірою дістала відображення в Конституції України.

Виходячи з мотивації рішень Конституційного Суду України, можна стверджувати, що верховенство права як принцип адміністративного судочинства визначає спрямованість судочинства на досягнення справедливості та надання ефективного захисту.

Зазначене знайшло своє відображення в статті 8 КАС України, за якою суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Звернення до адміністративного суду для захисту прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

Частина друга цієї статті зобов'язує суд застосовувати принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, який діє на основі Європейської Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Зазначене узгоджується із ст. 22 Конституції України передбачає, щоправа і свободи людини і громадянина, закріплені цією Конституцією України, не є вичерпними. Конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Положеннями ст. 126 Конституції України закріплені основоположні принципи здійснення правосуддя в Україні - незалежність і недоторканність суддів.

В пункті 7 рішення Конституційного Суду України від 11.10.2005 року №8-рп/2005 зазначено, що право судді, який перебуває у відставці, на пенсійне та щомісячне довічне грошове утримання є гарантією незалежності працюючих суддів.

Щомісячне довічне грошове утримання - це особлива форма соціального забезпечення суддів, зміст якої полягає у гарантованій державою щомісячній звільненій від сплати податків грошовій виплаті, що слугує забезпеченню їх належного матеріального утримання, в тому числі, після звільнення від виконання обов'язків судді.

Також у цьому рішенні Конституційний Суд України вказав, що надання судді матеріального захисту є гарантією забезпечення його незалежності.

Будь-яке зниження рівня гарантій незалежності суддів суперечить конституційній вимозі неухильного забезпечення незалежного правосуддя.

Щомісячне довічне грошове утримання судді у встановленому розмірі спрямоване на забезпечення гідного його статусу життєвого рівня, оскільки суддя обмежений у праві заробляти додаткові матеріальні блага.

В рішенні Конституційного Суду України від 18.06.2007 року № 4-рп/2007 також зазначено, що довічне грошове утримання судді це особлива форма забезпечення суддів, яка виражається у гарантованій державою щомісячній, звільненій від сплати податків, грошовій виплаті, що забезпечує їх належним матеріальним утриманням. Особливість щомісячного грошового утримання полягає у правовому регулюванні, а також у джерелах його фінансування, які визначені у Конституції України та спеціальному законі України «Про статус суддів». Не можуть бути скасовані чи звужені іншими нормативними актами України гарантії незалежності суддів, в тому числі гарантії їх матеріального та соціального забезпечення. Це положення узгоджується ч. 3 ст. 22 Конституції України.

Статус судді та його елементи, зокрема матеріальне забезпечення судді після припинення його повноважень, є не особистим привілеєм, а засобом забезпечення незалежності працюючих суддів і надається для гарантування верховенства права та в інтересах осіб, які звертаються до суду та очікують неупередженого правосуддя.

Викладене відповідає положенням Європейської хартії про закон «Про статус суддів» від 10 липня 1998 року, за якими рівень винагороди суддям за виконання ними своїх професійних обов'язків має бути таким, щоб захистити їх від тиску, що може спричинити вплив на їхні рішення або взагалі поведінку суддів і таким чином вплинути на їхню незалежність та неупередженість (пункт 6.1); статус забезпечує судді, який досяг передбаченого законом віку для виходу у відставку із посади судді і який здійснював повноваження судді протягом певного строку, право на отримання виплат, рівень яких має бути якомога ближчим до рівня його останньої заробітної плати на посаді судді (пункт 6.4).

Це підтверджується й міжнародними стандартами у сфері судочинства, зокрема, згідно з п. 54 Рекомендацій СМ/Rec (2010) 12 Комітету Ради Європи державам-членам щодо суддів: незалежність, ефективність та обов'язки (Рекомендація № CM/REC(2010)12) "оплата праці суддів повинна відповідати їх професії та виконуваним обов'язкам, а також бути достатньою, щоб захистити їх від дії стимулів, через які можна впливати на їхні рішення. Мають існувати гарантії збереження належної оплати на випадок хвороби, відпустки по догляду за дитиною, а також гарантії виплат у зв'язку з виходом на пенсію, які мають відповідати попередньому рівню оплати їх праці."

Зазначений підхід щодо забезпечення незалежності суддів закріплений і у Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (4 листопада 1950 року), ратифікованій Верховною Радою України 17 липня 1997 року, та в низці інших міжнародних документів, а саме: Основні принципи незалежності судових органів, ухвалені резолюціями 40/32 від 29 листопада 1985 року та 40/146 від 13грудня 1985 року Генеральної Асамблеї ООН, Процедури ефективного здійснення Основних принципів незалежності судових органів, затверджені 24 травня 1989 року.

Цей підхід підтверджується і практикою Європейського суду з прав людини.

Тож щомісячне довічне грошове утримання є не тільки соціальною виплатою /пенсією/, але й конституційною гарантією незалежності судді у відставці, є складовою його правового статусу як діючого судді з урахуванням правомірних /законних/ очікувань на майбутнє щодо захищеного соціального статусу при видаленні його з посади /відставки/, яке у своєму розмірі має бути максимально наближеним до рівня грошового утримання судді, який перебуває на відповідній посаді.

Починаючи з 1992 року держава Україна понад 20 років на конституційному (п.п.2,9, ч 5 ст. 126 Основного Закону України) та законодавчому (ст. 43 Закону України № 2862-ХII, ст. 138 Закону № 2453 VI, ст. 141 Закону № 2453-VI у редакції Закону 192-VIII) рівнях гарантувала право судді на відставку та отримання суддями за наявності стажу на посаді судді не менше 20 років, виплати щомісячного довічного грошового утримання в розмірі максимально наближеному до розміру суддівської винагороди.

28 березня 2015 року набрав чинності Закон України від 12 лютого 2015 року N 192-VIII "Про забезпечення права на справедливий суд" , яким викладено в новій редакції всі положення Закону України від 7 липня 2010 року N 2453-VI "Про судоустрій і статус суддів".

Частина третя статті 141 Закону N 2453-VI у редакції Закону N 192-VIII передбачала, що щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у розмірі 80 відсотків грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки заробітку, але не може бути більшим ніж 90 відсотків заробітної плати судді, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання.

У разі зміни грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді, здійснюється перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання.

Зазначена норма була прийнята, однак не була практично реалізована, оскільки відповідно до Закону N 213-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» вказана частина набула нового змісту, згідно з яким:

1) щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді в розмірі 60 відсотків грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді;

2) вилучено речення щодо можливості перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді в разі зміни грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді.

Частиною 5 Закону України № 213-VIII щомісячне довічне грошове утримання обмежено до десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність.

Згідно п.5 Прикінцевих положень вказаного Закону, у разі неприйняття до 1 червня 2015 року закону щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах з 1 червня 2015 року взагалі скасовуються норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії/щомісячне довічне грошове утримання призначаються відповідно до законів України «Про державну службу», «;Про прокуратуру», «;Про судоустрій і статус суддів», «;Про статус народного депутата України», «Про Кабінет Міністрів України», «;Про судову експертизу», «;Про Національний банк України», «;Про службу в органах місцевого самоврядування», «;Про дипломатичну службу», Податкового та Митного кодексів України, Положення про помічника-консультанта народного депутата України.

Частиною першою статті 126 Основного Закону України передбачено, що незалежність і недоторканність суддів гарантуються Конституцією України і законами України.

Зазначений конституційний принцип знайшов відображення і в положеннях Закону N 2453-VI у редакції Закону N 192-VIII.

Так, у пунктах 8, 11 частини четвертої статті 48 цього Закону зазначено, що незалежність судді, у тому числі, забезпечується його належним матеріальним і соціальним забезпеченням та правом на відставку.

Крім того, частиною шостою статті вказаної норми права передбачено, що при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу визначених Конституцією України гарантій незалежності судді.

Тобто гарантії незалежності суддів не можуть бути звужені чи скасовані під час прийняття нових законів і внесення змін до чинних, про що неодноразово було наголошено у правових позиціях Конституційного Суду України (зокрема, у рішеннях від 3 червня 2013 року N 3-рп/2013 (Рішення N 3-рп/2013), від 22 травня 2008 року N 10-рп/2008, від 11 жовтня 2005 року N 8-рп/2005).

З урахуванням викладеного суд вважає, що первинна редакція закону N 2453-VI у редакції Закону N 192-VIII у частині забезпечення гарантій незалежності суддів відповідала положенням Конституції України, принципу верховенства права в Україні.

Між тим, положеннями статті 141 Закону N 2453-VI у редакції Закону N 213-VIII, якими установлено обмеження рівня матеріального забезпечення суддів у відставці, а також прикінцевими положеннями Закону суттєво порушуються конституційні гарантії суддів, в тому числі і гарантії позивачки. Вказані положення суперечать конституційним нормам, а саме: ст..ст. 8,21, 22 Конституції України.

Крім того, «Прикінцеві положення» Закону носять загальний характер, прийняті під умовами неприйняття до 1 червня 2015 року закону щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних на загальних підставах і фактично не скасовують норми ст. 141 спеціального закону України «Про судоустрій і статус суддів».

Враховуючи вищевикладене, і те, що позивач працювала суддею в період дії спеціальних Законів України «Про статус суддів» від 15.12.1992 року, з наступними змінами, та «Про судоустрій і статус суддів» в редакції від 07.07.2010 року, з наступними змінами, які давали їй право на відставку та довічне грошове утримання, з урахуванням стажу роботи суддею і відповідного віку, суд вважає, що вона на підставі вказаних законів і п. 9 ст. 126 Конституції України набула право на відставку з призначенням щомісячного довічного грошового утримання або право на призначення пенсії у порядку та на умовах, передбачених Законом України «Про державну службу».

Право на щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці позивачка мала до 01.06.2015 року і не втратила його у результаті прийняття п.5 Розділу ІІІ «Прикінцеві положення» Закону України від 02.03.2015 року № 2013- VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення».

В результаті прийняття пункту 5 розділу III "Прикінцеві положення" Закону №213-VIII, яким фактично ліквідовано конституційно закріплений інститут відставки судді, судді, які звернулися до Пенсійного фонду України із заявою про призначення щомісячного довічного грошового утримання (пенсії) після 1 червня 2015 року, перебувають у різному правовому становищі порівняно із суддями, які звернулися із аналогічною заявою до 1 червня 2015 року.

Вказівка лише на дату звернення до пенсійного фонду із заявою про призначення щомісячного довічного грошового утримання є порушенням принципу правової визначеності та принципу рівності всіх громадян, верховенства права (статті 8, 21 Конституції України).

Судді є рівними, адже здійснюючи правосуддя, мали відповідно до законодавства однаковий статус та гарантії незалежності, що включають і порядок призначення щомісячного довічного грошового утримання. Викладене підтверджує порушення приписами Закону № 213-VIII універсального принципу рівності, закріпленого статтею 21 Основного Закону України, а також порушення принципів незалежності суддів, передбачених частиною першою, пунктами 2, 9 частини п'ятої статті 126 Конституції України.

Зі змісту розділу IX Закону України «Про судоустрій і статус суддів» вбачається, що єдиним видом грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді, є суддівська винагорода, яка в свою чергу складається із посадового окладу та доплат за вислугу років, перебування на адміністративній посаді в суді, науковий ступінь, роботу, яка передбачає доступ до державної таємниці.

Частиною 3статті 141 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» (зі змінами, внесеними Законом України «Про забезпечення права на справедливий суд» від 12.02.2015 року) встановлено, що щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у розмірі 80 відсотків грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки заробітку, але не може бути більшим ніж 90 відсотків заробітної плати судді, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання.

У разі зміни грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді, здійснюється перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання.

Аналізуючи наведені положення, суд приходить до висновку про те, що в усіх випадках розмір щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці має визначатись, виходячи з розміру грошового утримання працюючого на відповідній посаді судді.

Вирішуючи питання про задоволення позову виходячи з принципу верховенства права, який ст. 22 Конституції України, згідно з якими при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод, суд вважає обґрунтованими доводи ОСОБА_1 про те, що вона має право на отримання щомісячного довічного грошового утримання в розмірі, передбаченому ч. 3 ст. 141 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» від 7 липня 2010 року № 2453-VI ( в редакції від 12.02.2015 року).

Розмір довічного грошового утримання повинен складати 90% заробітної плати судді, який працює на відповідній посаді, без обмеження граничного розміру.

Зміни в законодавстві, які суттєво звужують соціальні права судді у відставці і суперечать Конституції України, а також нормам міжнародного права, не можуть бути підставою для відмови у задоволенні адміністративного позову.

Оскільки Конституція України має найвищу юридичну силу, а її норми є нормами прямої дії, суд при розгляді конкретної справи застосовує Конституцію України як акт прямої дії, так як рішення суду повинно ґрунтуватися на Конституції України, а також на чинному законодавстві, яке не суперечить їй.

Враховуючи те, що позивачка є суддею у відставці, з огляду на положення статті 19 Конституції України, відповідно до якої органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України та законами України, суд приходить до висновку про те, що при вирішенні даного спору підлягають застосуванню ст.ст.8, 19, 22, 126 Конституції України, а також ч. 3 ст. 141 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»(зі змінами, внесеними Законом України «Про забезпечення права на справедливий суд» від 12.02.2015 року).

Враховуючи викладене, роз'яснення відповідача за № 264/01/24 від 21.01.2016 року про відмову у призначенні (перерахунку) пенсії є таким, що порушує права та інтереси позивачки і суперечить Конституції України та Закону України, який прийнятий на основі Конституції України.

З урахуванням викладеного суд вважає, що при звільненні позивача у відставку не може бути замінено довічне грошове утримання на пенсію за віком.

За таких обставин суд приходить до висновку про необхідність задоволення позовних вимог щодо визнання протиправними рішення управління Пенсійного фонду України в Апостолівському районі Дніпропетровської області щодо відмови в призначенні та виплаті позивачу щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці.

Таким чином, відповідач повинен призначити, нарахувати та виплатити щомісячне довічне грошове утримання позивачу у розмірі 90% грошового утримання працюючого на відповідній посаді судді, з якого було сплачено єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання, починаючи з 26 листопада 2015 року, згідно з довідкою Державної судової адміністрації України ТУ ДСА в Дніпропетровській області про заробітну плату для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці.

На підставі п. 1, 2 ч. 1ст. 256 КАС України постанова суду в частині здійснення призначення та виплати позивачу щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці у межах суми платежу за один місяць підлягає негайному виконанню.

Керуючись ст.ст.7,9,11,13,159-163,183-2 КАС України, суд

ухвалив:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Управління пенсійного фонду України в Апостолівському районі Дніпропетровської області про визнання протиправним рішення задовольнити.

Визнати протиправними рішення управління Пенсійного фонду України в Апостолівському районі Дніпропетровської області щодо відмови в призначенні та виплаті ОСОБА_1 щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці.

Зобов'язати управління Пенсійного фонду України в Апостолівському районі Дніпропетровської області призначити та виплачувати ОСОБА_1 щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці в розмірі 90 % від грошового утримання діючого судді Апостолівського районного суду Дніпропетровської області з 26 листопада 2015 року.

Віднести судовий збір на рахунок держави.

Постанова суду в частині призначення та виплати ОСОБА_1 щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці у межах суми платежу за один місяць підлягає негайному виконанню.

Постанова може бути оскаржена до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня отримання копії постанови шляхом подачі через Апостолівський районний суд Дніпропетровської області апеляційної скарги.

Суддя: Т. А. Чумак