Справа № 813/6203/15
Суддя: Грень Наталія Михайлівна
Дата ухвалення: 2016-03-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 березня 2016 року Справа № 813/6203/15

Львівський окружний адміністративний суд в складі:

головуючий суддя Грень Н. М.,

секретар судового засідання Приймак С.І.,

представник позивача ОСОБА_1,

представник відповідача Здинянчин Р.Т.,

розглянув у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_3 до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області, про стягнення середнього заробітку за час затримки виконання постанови, -

в с т а н о в и в :

ОСОБА_3 звернувся до Львівського окружного адміністративного суду з позовною заявою про стягнення середнього заробітку з Головного управління Національної поліції у Львівській області за час затримки виконання постанови.

У судовому засіданні протокольною ухвалою суду задоволено клопотання представника позивача та замінено відповідача у справі - Головне управління Національної поліції у Львівській області на належного відповідача - Головне управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області.

Звернення з позовом про стягнення середнього заробітку за час за час затримки виконання постанови мотивує тим, що постановою Львівського окружного адміністративного суду від 26.12.2014 р., яка набрала законної сили 05.01.2015 року, ОСОБА_3 поновлено на посаді помічника оперуповноваженого оперативно-розшукового сектору відділу карного розшуку Львівського міського управління ГУ МВС у Львівській області з 23.08.2011 року. Зазначає, що поновлення повинно було відбутися з моменту набрання рішенням законної сили, а саме з 05.01.2015 року, однак, таке відбулось лише 05.05.2015 року. У зв'язку з тим, що з вини Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області ОСОБА_3 не був своєчасно поновлений на посаді, має місце затримка виконання рішення суду, яка підлягає оплаті роботодавцем. Сума середньої заробітної плати за два останніх місяці роботи становить 2700,31 грн., середньоденна заробітна плата становить 72,98 грн. Час затримки з моменту набрання постановою законної сили по момент фактичного поновлення на посаді складає 82 дні, а відтак, середній заробіток за час затримки виконання постанови суду становить 5984,36 грн.

Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав повністю, просив позов задовольнити.

Представник відповідача проти задоволення позову заперечив, зазначив, що судове рішення виконано повністю, крім того, вважає, що ОСОБА_3 обрав невірний спосіб захисту прав у формі звернення до суду з окремим позовом.

Суд з'ясував обставини, якими обґрунтовуються позовні вимоги та заперечення, а також ті, які мають значення для вирішення справи, повно, всебічно та об'єктивно дослідив докази у справі, та встановив наступне.

Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 26.12.2014 року адміністративний позов ОСОБА_3 задоволено повністю, поновлено ОСОБА_3 на посаді помічника оперуповноваженого оперативно-розшукового сектору відділу карного розшуку Львівського міського управління ГУ МВС України у Львівській області з 23.08.2011 року та стягнуто з Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області грошове забезпечення за час вимушеного прогулу в сумі 7950,64 грн.

25.02.2015 року державним виконавцем відкрито виконавче провадження з примусового виконання судового рішення.

Наказом Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області № 300о/с від 05.05.2015 року ОСОБА_3 поновлено на посаді з 23.08.2011 року на підставі виконавчого листа №813/4975/14 виданого 04.02.2015 року Львівським окружним адміністративним судом.

ОСОБА_3 зазначає, що заробітна плата за останніх два місяці роботи становить 2700,31 грн., середньоденна заробітна плата становить 72,98 грн. Час затримки виконання постанови з моменту набрання такою законної сили, а саме з 5 січня 2015 року до моменту фактичного поновлення на посаді - 5 травня 2015 року становить 82 дні.

Таким чином, ОСОБА_3 вважає, що в період з 05.01.2015 року по 05.05.2015 року він не був поновлений на посаді, на обліку як безробітний не перебував та допомогу як безробітний не отримував, не працевлаштовувався, а тому за цей період йому слід виплатити середню заробітну плату за час затримки виконання судового рішення в сумі 5984,36 грн. При зверненні до суду з даним позовом позивач керується ст. 256, КАС України

Надаючи правову оцінку спірним відносинам, що виникли між сторонами у справі, суд виходить з наступного.

Порядок та умови вирішення питання про оплату вимушеного прогулу при затримці виконання судового рішення про поновлення на роботі працівника передбачено ст. 236 Кодексу законів про працю України, яка передбачає обов'язок власника, а в сфері публічно-правових відносин суб'єкта владних повноважень, виплатити працівникові середній заробіток або різницю в заробітку за весь час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника. В цьому випадку орган, який розглядав спір, виносить ухвалу про виплату такого відшкодування.

Крім цього, ч. 9, 10 ст. 267 КАС України встановлено, що особа-позивач, на користь якої ухвалено постанову суду, має право подати до суду першої інстанції заяву про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб'єктом владних повноважень - відповідачем на виконання такої постанови суду або порушення прав позивача, підтверджених такою постановою суду. В разі наявності підстав для задоволення заяви суд ухвалює одну із постанов, що передбачені ч.2 ст. 162 КАС України.

При цьому Суд виходить з того, що правовідносини сторін, що виникають під час та у зв'язку із виконанням постанови суду, є частиною судового провадження. Європейський Суд з прав людини звертав увагу, що судове та виконавче провадження є першою та другою стадіями у загальному провадженні (див. рішення у праві "Скордіно проти Італії" (Scordino v. Italy) (N 1) [ВП], № 36813/97, п. 197). Таким чином, виконання рішення не відокремлюється від судового розгляду і провадження повинно розглядатися загалом (див. рішення у справі "Сіка проти Словаччини" (Sika v. Slovaki), № 2132/02, пп. 24-27, від 13 червня 2006 року, пп. 18 рішення "Ліпісвіцька проти України" N 11944/05 від 12 травня 2011 року).

У цьому контексті вартими уваги видаються правові позиції, висловлені у рішеннях Євросуду у справах "Бурдов проти Росії" від 07.05.2002 р., "Ромашов проти України" від 27.07.2004 р., "Шаренок проти України" від 22.02.2004 р., в яких зазначається, що право на судовий захист було б ілюзорним, якби правова система держави дозволяла, щоб остаточне зобов'язувальне рішення залишалося бездієвим на шкоду одній із сторін; виконання рішення, винесеного будь-яким судом, має вважатися невід'ємною частиною судового процесу.

Саме на державу покладено обов'язок дбати про те, щоб остаточні рішення, винесені проти її органів, установ чи підприємств, які перебувають у державній власності або контролюються державою, виконувалися відповідно до зазначених вище вимог Конвенції (у справі «Войтенко проти України" (Voytenko v. Ukraine) №81966/02 від 29.06.2004 року; рішення у справі "Ромашов проти України" (Romashov v. Ukraine), № 67534/01, від 27 липня 2004 року; у справі "Дубенко проти України" (Dubenko v. Ukraine), № 74221/01, від 11 січня 2005 року; та у справі "Козачек проти України" (Kozachek v. Ukraine), № 29508/04, від 7 грудня 2006 року).

Держава несе відповідальність за виконання остаточних рішень, якщо чинники, які затримують чи перешкоджають їх повному й вчасному виконанню, перебувають у межах контролю органів влади (див. рішення у справі "Сокур проти України" (Sokur v. Ukraine), № 29439/02, від 26 квітня 2005 року, і у справі "Крищук проти України" (Kryshchuk v. Ukraine), № 1811/06, від 19 лютого 2009 року).

Засіб юридичного захисту, якого вимагає стаття 13 Конвенції, має бути "ефективним" як з практичної, так і з правової точки зору, тобто таким, що або запобігає стверджуваному порушенню чи його повторенню в подальшому, або забезпечує адекватне відшкодування за те чи інше порушення, яке вже відбулося (див. рішення у справі "Вассерман проти Росії" (N 2) (Wasserman v. Russia) (no. 2), № 21071/05, п. 45, від 10 квітня 2008 року).

Зважаючи на важливість реального виконання судових рішень, це питання неодноразово ставало предметом обговорення як на національному, так і на міжнародному рівнях. Регулюванню цього питання, зокрема, присвячена Рекомендація № Rec (2003) 16 від 09.09.2003 р. Комітету міністрів Ради Європи державам-членам "Про виконання адміністративних рішень і судових рішень у галузі адміністративного права", обов'язкова для виконання Україною як членом Ради Європи, в якій зазначається, що держави-члени повинні забезпечити виконання судових рішень адміністративними органами в межах розумного строку. Вони мають вживати всіх необхідних заходів згідно з законом з метою надання цим рішенням повної сили. У разі, якщо адміністративний орган не виконує судового рішення, слід передбачити відповідну процедуру, що дозволятиме домагатися виконання такого рішення, зокрема, за допомогою винесення судових заборон або накладення штрафів. Держави-члени повинні забезпечити притягнення адміністративних органів до відповідальності за відмову у виконання та невиконання судових рішень. Посадові особи, відповідальні за невиконання судових рішень, також можуть притягуватись до дисциплінарної, цивільної або кримінальної відповідальності у разі невиконання таких рішень.

У Рішенні Конституційного Суду України у справі за конституційним поданням 54 народних депутатів України щодо відповідності Конституції України (конституційності) окремих положень Закону України "Про судоустрій і статус суддів", Кримінально-процесуального кодексу України, Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України від 13.12.2011 р. № 17-рп/2011, зокрема, зазначено, що посилення судового контролю за виконанням судових рішень та наділення суду з цією метою правом накладати штрафні санкції є заходом для забезпечення конституційного права громадян на судовий захист.

З метою забезпечення права особи на ефективний судовий захист в адміністративному судочинстві існує інститут судового контролю за виконанням судового рішення. Судовий контроль є спеціальним видом провадження в адміністративному судочинстві, відмінним від позовного, що має спеціальну мету та полягає не у вирішенні нового публічно-правового спору, а у перевірці усіх обставин, що перешкоджають виконанню постанови суду та реальному відновленню порушених прав.

Спеціальна мета судового контролю та процесуальні особливості його здійснення зумовлюють неможливість вирішення питань, пов'язаних з контролем за виконанням судового рішення в порядку позовного провадження шляхом пред'явлення до суду окремого позову, крім випадків, передбачених ст. 181 КАС України, про що прямо зазначено у ч. 12 ст. 267 КАС України.

Звернення ОСОБА_3. до суду має на меті вирішення правових питань, що виникли у зв'язку із виконанням постанови суду від 26.12.2014 р. та захисту його прав як позивача, підтверджених такою постановою, зокрема права на оплату праці за час вимушеного прогулу за період з 05.01.2015 р. по 05.05.2015 р. З огляду на це, розгляд заяви повинен відбуватись в межах того самого публічно-правового спору, тобто спору про поновлення ОСОБА_3 на публічній службі з 23.08.2011 р., що був вирішений судом, та в порядку судового контролю за виконанням судового рішення, що набрало законної сили.

Відтак, підстав для розгляду та вирішення нового публічно-правого спору за позовом ОСОБА_3 про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 05.01.2015 р. по 05.05.2015 р. немає, а тому в задоволенні позову слід відмовити.

Керуючись ст. ст. 7-14, 17-20, 69-71, 86, 94, 158-163, 167, 267 КАС України, суд -

п о с т а н о в и в :

1.У задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

2. Судові витрати стягненню не підлягають.

Постанова може бути оскаржена, згідно зі ст. 186 КАС України, протягом 10 днів з дня її проголошення чи отримання копії постанови, шляхом подання апеляційної скарги до Львівського апеляційного адміністративного суду через Львівський окружний адміністративний суд. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом 10 днів з дня отримання копії постанови.

Постанова набирає законної сили, згідно зі ст. 254 КАС України, після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, то вважається, що постанова суду не набрала законної сили.

Суддя Грень Н.М.

Повний текст постанови складено та підписано 14.03.2016 року.