Справа № 486/2059/13-а
Суддя: Волкова О. І.
Дата ухвалення: 2016-03-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа №: 486/2059/13-а Провадження №8-а/486/1/2016
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 березня 2016 року Суддя Южноукраїнського міського суду Миколаївської області Волкова О. І. ознайомившись з матеріалами адміністративної справи із заявою про перегляд постанови Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 03.04.2014 року по справі №486/2059/13-а за нововиявленими обставинами за адміністративним позовом ОСОБА_1 до виконавчого комітету Южноукраїнської міської ради Миколаївської області та секретаря Южноукраїнської міської ради ОСОБА_2 про визнання дій секретаря ради ОСОБА_2 протиправними та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

В С Т А Н О В И В:

15 березня 2016 року протоколом повторного розподілу судової справи між суддями автоматизованою системою документообігу суду вказана справа була розподілена судді Волковій О.І.

16 березня 2016 року суддею Южноукраїнського міського суду Миколаївської області Волковою О.І. заявлено самовідвід в звязку з тим, що 25 листопада 2015 року нею було винесено ухвалу якою заяву ОСОБА_1 про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами визнано неподаною та повернуто заявнику зі всіма доданими до неї документами. Дане рішення було оскаржено ОСОБА_1 до Одеського Апеляційного адміністративного суду. 18.02.2016 року колегією суддів Одеського Апеляційного адміністративного суду ухвалу Южноукраїнського міського суду Миколаївської області скасовано і справу направлено для продовження розгляду. В самій же мотивувальній частині ухвали колегією суддів заначено, що вважає таку позицію судді першої інстанції неправомірною, оскільки судом передчасно надана оцінка доказів заявника, чим фактично суд вирішив спір по суті даної заяви.

Згідно практики Європейського суду з прав людини (рішення від 09.11.2006 року у справі "Білуха проти України" від 28.10.1998р. у справі "Веттштайн проти Швейцарії", тощо) важливим питанням є довіра, яку суди повинні вселяти у громадськість у демократичному суспільстві. Судді зобов'язані викликати довіру в учасників судового розгляду, а тому будь-який суддя, стосовно якого є підстави для підозри у недостатній неупередженості, повинен брати самовідвід.

Розглядаючи питання безсторонності з двох точок зору, Європейський Суд з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" зазначив, що по-перше, йдеться про суб'єктивний підхід, для того щоб спробувати визначити переконання та особисту поведінку конкретного судді у конкретній обстановці. Зокрема, суд не повинен суб'єктивно виявляти будь-яку упередженість або особисті переконання; особиста безсторонність судді не ставиться під сумнів, аж доки не буде доведено протилежне. По-друге, слід застосувати об'єктивний підхід, метою якого є пересвідчитися, чи надає суд необхідні гарантії, щоб зайнятий з цього приводу можливість будь-якого правомірного сумніву; крім того, поняття незалежності та об'єктивної безсторонності тісно пов'язанні між собою ("Пуллар проти Сполученого Королівства" і "Томанн проти Швейцарии", а також "Екедемі Трейдинг Лтд" та інші проти Греції" і "Дактарас проти Литви" та проти України).

Суд, який розглядає справу має бути "безстороннім" і "незалежним" за ст. 6 ч. 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод і засад судочинства.

Відповідно до ст. 27 КАС України суддя не може брати участі в розгляді справи і підлягає відводу (самовідводу), якщо є інші обставини, які викликають сумнів в об'єктивності та неупередженості судді.

Суддя звертає увагу й на ті зовнішні ознаки незалежності, що можуть стосуватись навіть гепотетичної можливості впливу на Європейський суд іноді визнається достатнім, щоб поставити під сумнів незалежність суду (рішення у справах Белілос проти Швейцарії, Очолан проти Турції. Європейський суд застерігає, що навіть самі лише сумніви розсудливого спостерігача в тому, що суд незалежний та неупереджений, можуть мати певне значення в розумінні забезпечення громадянам права на справедливий суд (рішення у справах Ферантелі та Сантанджело проти Італії , Хаусчілдт проти Данії.

Згідно ст. 6 ч.1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод "кожен має право на справедливий розгляд його справи… незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків …".

Суд вважає, що на підставі вищевикладеного у заявника можуть виникнути сумніви щодо незалежності та неупередженості головуючого.

Зовнішня незалежність не є прерогативою чи привілеєм наданим для задоволення власних інтересів суддів. Вона надається в інтересах верховенства права та осіб, як домогаються та очікують неупередженого правосуддя. Незалежність суддів слід розуміти як гарантію свободи, поваги до прав людини та неупередженого застосування права. Неупередженість та незалежність суддів є необхідним для гарантування рівності сторін перед судом (п. 11 Рекомендацій CM/Rec (2010) 12 КМ РЄ .

За таких обставин вважаю за доцільним заявити собі самовідвід.

Керуючись ст. 6 Конвенції з прав людини і основоположних свобод, ст..ст. 15-1,27 КАС України, суддя

У Х В А Л И В:

Задовольнити заявлений самовідвід судді Волкової О.І. та повернути справу №486/2059/13-а до секретаріату суду для проведення її перерозподілу в порядку ст.15-1 КАС України.

Ухвала суду оскарженню не підлягає.

Суддя Южноукраїнського міського суду ОСОБА_3