Справа № 2а-199/11
Суддя: Черпіцька Л.Т.
Дата ухвалення: 2016-03-01 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"01" березня 2016 р. м. Київ К/800/13783/13

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі:

Суддів:Черпіцької Л.Т.
Розваляєвої Т.С.
Маслія В.І.

розглянувши у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами адміністративну справу за касаційною скаргою ОСОБА_4 на постанову Одеського апеляційного адміністративного суду від 05 грудня 2012 року у справі за позовом ОСОБА_5 до Білгород-Дністровської міської ради Одеської області, Виконавчого комітету Білгород-Дністровської міської ради, третя особа ОСОБА_4 про скасування рішення та державного акту,

ВСТАНОВИЛА:

Позивачка звернулась з позовом в якому просила:

- скасувати Рішення Білгород-Дністровської міської ради «Про затвердження матеріалів інвентаризації земельних ділянок, проектів відведення земельних ділянок та передачу у приватну власність громадянам України земельних ділянок на території м. Білгород - Дністровського» №685-ІУ від 30 вересня 2004 року в частині надання в приватну власність ОСОБА_4 земельну ділянку площею 0,0965 га, за адресою АДРЕСА_1»;

- визнати недійсним державний акт від 28 січня 2005 року на право приватної власності на земельну ділянку за адресою АДРЕСА_1 виданий на ім'я ОСОБА_4.

Постановою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 19 квітня 2011 року адміністративний позов було задоволено.

Постановою Одеського апеляційного адміністративного суду від 05 грудня 2012 року постанову Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 19 квітня 2011 року в частині позовних вимог про визнання незаконним та скасування державного акту на земельну ділянку від 28 січня 2005 року на право приватної власності на земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_1 на ім'я ОСОБА_4 - скасовано. Ухвалено у цій частині позовних вимог нову постанову, якою у задоволенні адміністративного позову відмовлено. Абзац другий резолютивної частини постанови Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 19 квітня 2011 року у справі № 2-а-199/11/1505 - змінено, виклавши його у наступній редакції: «Визнати протиправним та скасувати Рішення Білгород-Дністровської міської ради «Про затвердження матеріалів інвентаризації земельних ділянок, проектів відведення земельних ділянок та передачу у приватну власність громадянам України земельних ділянок на території м. Білгород - Дністровського» №685-ІУ від 30 вересня 2004 року в частині надання в приватну власність ОСОБА_4 земельну ділянку площею 0,0965 га, за адресою АДРЕСА_1». В решті постанову суду першої інстанції залишено без змін.

На постанову Одеського апеляційного адміністративного суду від 05 грудня 2012 року та постанову Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 19 квітня 2011 року надійшла касаційна скарга ОСОБА_4, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального та процесуального права, ставиться питання про їх скасування, відмову в задоволенні позовних вимог про скасування рішення та закриття провадження в частині позовних вимог про визнання недійсним державного акта.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи касаційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на наступне.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що позивачка є власником житлового будинку, що знаходиться у АДРЕСА_2, на земельній ділянці розміром 1653 кв.м., згідно договору купівлі-продажу житлового будинку від 01.04. 2004 року.

Рішенням Білгород-Дністровської міської ради №685-ІУ від 30.09. 2004 року ОСОБА_4 передано у приватну власність земельну ділянку площею 0,0965 га. по АДРЕСА_1. 28 січня 2005 року ОСОБА_4 видано державний акт серії НОМЕР_1 на право власності на зазначену земельну ділянку.

Відповідно до ст.91 ЗК України, власники земельних ділянок зобов'язані: а) забезпечувати використання їх за цільовим призначенням; б) додержуватися вимог законодавства про охорону довкілля; в) своєчасно сплачувати земельний податок; г) не порушувати прав власників суміжних земельних ділянок та землекористувачів; д) підвищувати родючість ґрунтів та зберігати інші корисні властивості землі; е) своєчасно надавати відповідним органам виконавчої влади та органам місцевого самоврядування дані про стан і використання земель та інших прилюдних ресурсів у порядку, встановленому законом; є) дотримуватися правил добросусідства та обмежень, пов'язаних з встановленням земельних сервітутів та охоронних зон; в) зберігати геодезичні знаки, протиерозійні споруди, мережі зрошувальних і осушувательних систем; ж) за свій рахунок привести земельну ділянку у попередній стан у разі незаконної зміни її рельєфу, за винятком здійснення такої зміни не власником земельної ділянки, коли приведення у попередній стан здійснюється за рахунок особи, яка незаконно змінила рельєф. Законам можуть бути встановлені інші обов'язки власників земельних ділянок.

Відповідно до ст.103 ЗК України власники та землекористувачі земельних ділянок повинні обирати такі способи використання земельних ділянок,відповідно до їх цільового призначення, при яких власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок завдається найменше незручностей.

Згідно ч.2 ст.90 ЗК України, порушені права власників земельних ділянок підлягають відновленню в порядку, встановленому законам.

Всупереч діючому законодавству та зобов'язанням встановленим ч.4 рішення №685-ІУ Білгород-Дністровської міської ради від 30.09.2004 року третя особа ОСОБА_4 самовільно зайняла та збудувала гараж на земельній ділянці площею 0,0148 га. яка була єдиним проїздом і проходом до земельної ділянки позивачки, у зв'язку з чим остання на протязі 4 років і до теперішнього часу не може потрапити до свого будинку, який є єдиним її житлом.

До будівлі позивачки АДРЕСА_2 іншого проїзду не існує, крім вузького проїзду з АДРЕСА_1, що підтверджується листом з управління містобудування та архітектури виконавчого комітету Білгород-Дністровської міської ради №418 від 25.01.2006 року.

Судами також встановлено, що 15.02.2006 року позивачка зверталась з заявою до Білгород-Дністровської міської ради про вирішення конфліктної ситуації та 15.03.2006 року погоджувальною комісією виїздом на місце було з'ясовано, що в процесі приватизації земельної ділянки №29 ОСОБА_4 був переданий єдиний прохід земельної ділянки №31, про що складено акт та ОСОБА_4 запропоновано укласти договір про встановлення сервітуту, але вона відмовилась. Позивачу ОСОБА_5 листом від Білгород-Дністровської міської ради №К-32-01 від 04.04.2006 року рекомендовано вирішити спірне питання згідно висновку погоджувальної комісії.

03.04.2006 року позивач звернулась з заявою до управління містобудівництва та архітектури м. Білгород-Дністровського з проханням ліквідувати самовільні забудови ОСОБА_4 06.04.2006 року за №46 інспекцією ГАСК ОСОБА_4 вручено розпорядження про розбір гаражу, що перешкоджає проходу до будинку №31 та попереджено, що за умови невиконанням розпорядження, до неї будуть застосовані заходи згідно з законодавством, про що її повідомлено листом від 07.04.2006 року за №К/151.

25.04.2006 року складено протокол та постанову № 52 про адміністративне правопорушення Білгород-Дністровською міською інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю на ОСОБА_4

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновками судів, що оскаржуване рішення органу місцевого самоврядування порушує права позивача.

Водночас, колегія суддів не погоджується з судом апеляційної інстанції щодо відмови в задоволенні позовних вимог в частині визнання недійсним державного акту на право приватної власності на землю. Так суд апеляційної інстанції виходив з того, що позовні вимоги щодо визнання незаконним (протиправними) та скасування державного акта необхідно заявляти до осіб, які цей акт видали. Проте у матеріалах справи такі вимоги відсутні, що зумовлює відмову у задоволенні таких позовних вимог, тому як позивачем обрано неправильний спосіб захисту.

Колегія суддів вважає такі висновки передчасними, оскільки вимога про визнання недійсним державного акту є похідною від вимоги про скасування Рішення Білгород-Дністровської міської ради №685-ІУ від 30 вересня 2004 року. А тому, в разі задоволення позовної вимоги про скасування рішення міської ради №685-ІУ від 30 вересня 2004 року в частині надання в приватну власність ОСОБА_4 земельну ділянку площею 0,0965 га., для повного та об'єктивного захисту порушеного права позивача необхідним є і задоволення вимоги про визнання недійсним державного акту.

Незалучення судом першої інстанції у даному випадку відповідачем міського відділу земельних ресурсів не є провиною позивача, не повинно позбавляти його права на належний судовий захист свого порушеного права та не може бути підставою для відмови в задоволенні позовної вимоги про визнання недійсним державного акту.

Таким чином, рішення суду апеляційної інстанції в цій частині є передчасним.

Колегія суддів відхиляє як необґрунтованим посилання скаржника на необхідність закриття провадження у справі з підстав п.4 ч.1 ст. 157 КАС України та ухвали Вищого адміністративного суду України від 21.06.2007р. № К-32969/09, якою закрито провадження у справі за позовом ОСОБА_5 до Білгород-Дністровської міської ради Одеської області, ОСОБА_4 про скасування рішення №685-ІУ від 30 вересня 2004 року та державного акту від 28.01.2005р.

Відповідно до п.4 ч.1 ст. 157 КАС України суд закриває провадження у справі, зокрема, якщо є такі, що набрали законної сили, постанова чи ухвала суду з того самого спору і між тими самими сторонами.

Колегія суддів вважає, що звернення до суду із вимогою про визнання недійсним рішення і державного акта та вимоги про визнання незаконним(протиправним) і скасування рішення і державного акта не є тотожними, оскільки правила недійсності застосовуються виключно до правочинів(угод) з підстав наявності дефектів його елементів, а правила незаконності (протиправності) до правопідтверджуючих рішень та документів(актів), які за своїм змістом не є правочинами.

Тобто судом вирішувався інший спір, ніж у даній справі, а тому вказані вище судові рішення не можуть бути підставою для закриття провадження у справі № 2-а-199/11/1505 відповідності до приписів п. 4 ч. 1 ст. 157 КАС України.

Крім того, колегія суддів враховує, що після ухвали Вищого адміністративного суду України від 21.06.2007р. № К-32969/09 позивач звернувся з аналогічним позовом до Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області, який ухвалою від 23.06.2010р. закрив провадження у справі оскільки заявлені позовні вимоги підлягають розгляду в порядку адміністративного судочинства.

Відповідно до ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ. До адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Згідно з ст. 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. Норми Конституції України є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

Таким чином, колегія суддів вважає обґрунтованим висновок судів щодо задоволення позовних вимог про визнання протиправним та скасування Рішення Білгород-Дністровської міської ради №685-ІУ від 30 вересня 2004 року, та помилковим висновок суду апеляційної інстанції щодо відмови в задоволенні позовних вимог про визнання недійсним державного акту.

Одночасно з викладеним, погоджуючись із позицією судів попередніх інстанцій щодо наявності підстав для розгляду зазначеного спору у порядку адміністративного судочинства України, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Так, відповідно до частини другої статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України юрисдикція адміністративних судів поширюється на всі публічно-правові спори, крім спорів, для яких законом встановлений інший порядок судового вирішення.

За змістом пункту 1 частини першої статті 3 КАС України справа адміністративної юрисдикції - це переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб'єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Виходячи з предмету спірних правовідносин, зважаючи на наявність у відповідача у спірних правовідносинах визначальних ознак суб'єкта владних повноважень у розумінні пункту 7 частини першої статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів дійшла висновку про наявність у переданому на вирішення суду спорі визначальних ознак справи адміністративної юрисдикції.

Зазначена правова позиція колегії суддів Вищого адміністративного суду України відповідає висновкам, викладеним у рішенні Конституційного Суду України від 01.04.2010 №10-рп/2010, яке згідно з вимогами частини другої статті 150 Конституції України є обов'язковим до виконання на території України.

Відповідно до статті 69 Закону України "Про Конституційний Суд України" рішення і висновки Конституційного Суду України рівною мірою є обов'язковими до виконання.

На підставі викладеного, керуючись статтями 222, 223, 226, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити частково.

Постанову Одеського апеляційного адміністративного суду від 05 грудня 2012 року скасувати, а постанову Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 19 квітня 2011 року залишити в силі.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення копії особам, які беруть участь у справі та може бути переглянута в порядку ст.ст.235-2391 Кодексу адміністративного судочинства України.

Судді: