Справа № 808/9121/15
Суддя: Каракуша Сергій Миколайович
Дата ухвалення: 2016-03-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 березня 2016 року 17 год. 55 хв. Справа № 808/9121/15 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі

головуючого судді Каракуші С.М.

за участю секретаря Рибакової М.В.

позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

представника відповідача Єлісеєва Д.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду адміністративну справу

за позовом: ОСОБА_1

до: Управління Державної міграційної служби України в Запорізькій області

про: визнання протиправним та скасування рішення, зобов'язання вчинити певні дії

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 або позивач) звернулась з адміністративним позовом до Управління Державної міграційної служби України в Запорізькій області (далі - УДМС України в Запорізькій області або відповідач) про визнання протиправним та скасування рішення № 2301/03-14154 від 02.12.2015 про скасування дозволу на імміграцію в Україну (від 02.03.2007), зобов'язання поновити дію дозволу на імміграцію в Україну (від 02.03.2007) та видати посвідку на постійне проживання в Україні для іноземців та осіб без громадянства терміном дії «безстроково».

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на відсутність підстав для скасування дозволу на імміграцію в Україну, та зазначає, що вона з 1998 року проживає на території України, у період з 18.07.2007 по 04.10.2011 перебувала у шлюбі з громадянином України, та є матір'ю громадянина України, ІНФОРМАЦІЯ_1, у зв'язку з чим її видворення за межі України дуже негативно позначиться на її дитини. Також позивач вказує, що остання посвідка на постійне проживання для іноземців та осіб без громадянства терміном дії «безстроково» їй була видана 20.05.2010.

В судовому засіданні позивач та її представник позов підтримали, просили його задовольнити та надали пояснення, кожен окремо, аналогічні викладеним у позовній заяві.

Представник відповідача позов не визнав, просив у його задоволенні відмовити, вважає, що рішення про скасування дозволу на імміграцію в Україну прийнято правомірно. Представник відповідача зазначив, що позивач отримала дозвіл на імміграцію в Україну з підстав, визначених пунктом 4 частини 2 статті 4 Закону України «Про імміграцію», який передбачає надання дозволу особам, які є повнорідними братом чи сестрою, дідом чи бабою, онуком чи онукою громадянина України. Вказуючи на те, що позивач не є повнорідною сестрою громадянки України ОСОБА_4, дозвіл на імміграцію позивачу було надано безпідставно.

Вислухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, з'ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

ОСОБА_1 Позивач, ІНФОРМАЦІЯ_2, є громадянкою Російської Федерації (а.с. 7).

Відповідно до свідоцтва про народження, батьком позивача є ОСОБА_6, матір'ю - ОСОБА_7 (а.с. 58).

У 2002 році ОСОБА_1 закінчила загальноосвітню школу № 69 м. Запоріжжя, у 2004 році Запорізький правобережний професійний ліцей, що підтверджується відповідними свідоцтвом про базову загальну середню освіту та атестатом про повну загальну освіту (а.с. 12-13).

19.12.2006 позивачем подано заяву про надання дозволу на імміграцію в Україну, у якій відомості про близьких родичів, що живуть в Україні, зазначені наступним чином: мати - ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_3, громадянка Російської Федерації; вітчим - ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_4, громадянин України; сестра - ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_5, громадянка Російської Федерації; сестра - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_6, громадянка України (а.с. 53-54).

Належність ОСОБА_4 до громадянства України підтверджується довідкою № 295 для оформлення дитині до 16 років свідоцтва про належність до громадянства України від 02.11.2006 (а.с. 66).

Згідно зі свідоцтвом про народження, батько ОСОБА_4 - ОСОБА_9, мати ОСОБА_8 (а.с. 60)

02.03.2007 позивачу надано дозвіл № 1988 на імміграцію в Україну. Як зазначено у дозволі, дозвіл на імміграцію в Україну надано на підставі пункту 4 частини 2 статті 4 Закону України «Про імміграцію». Термін дії дозволу до 02.03.2008 (а.с. 55).

Відповідно до відмітки на заяві ОСОБА_1 про оформлення посвідки на постійне проживання в Україні, посвідкою на постійне проживання серії НОМЕР_1 позивач документована 16.03.2007 (а.с. 56).

Після втрати посвідки на постійне проживання позивач документована посвідкою серії НОМЕР_1 від 20.05.2010, виданою ВГІРФО ГУМВС України в Запорізькій області (а.с. 9).

Відповідно до копії виданої ОСОБА_1 посвідки на постійне проживання для іноземців та осіб без громадянства серії НОМЕР_1 від 20.05.2010, термін дії посвідки «безстроково».

Як вбачається зі змісту подання начальника Ленінського РВ у м. Запоріжжі УДМС України в Запорізькій області від 12.11.2015 № 2313/5873 до УДМВС України в Запорізькій області, яке подавалось щодо скасування дозволу на імміграцію в України, у ньому вказувалось на підстави надання позивачу дозволу на імміграцію в Україну та зазначалось, що ОСОБА_4 є рідною сестрою ОСОБА_1 по матері, у зв'язку з чим порушувалось питання щодо прийняття рішення про законність надання позивачу дозволу на імміграцію в Україну (а.с. 61).

02.12.2015 начальником УДМС України в Запорізькій області затверджено висновок за результатами розгляду матеріалів справи громадянки Російської Федерації ОСОБА_1 про надання дозволу на імміграцію в Україну, відповідно до якого вважалось за доцільне прийняти рішення про скасування дозволу на імміграцію в Україну позивачу на підставі пункту 6 частини першої статті 12 Закону України «Про імміграцію» (а.с. 64).

На підставі вказаного висновку УДМС України в Запорізькій області прийнято Рішення № 2301/03-14154 від 02.12.2015 про скасування дозволу на імміграцію в Україну, виданого 02.03.2007 громадянці Російської Федерації ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 65).

Зазначене рішення прийнято на підставі пункту 6 частини 1 статті 12 Закону України «Про імміграцію».

На підставі вказаного рішення у позивача вилучено посвідку на постійне проживання в Україні серії НОМЕР_2, що видана ВГІРФО ГУМВС України в Запорізькій області 20.05.2010, терміном дії безстроково, для подальшого знищення, що підтверджується доповідною запискою начальника Ленінського РВ у м. Запоріжжі УДМС України в Запорізькій області (а.с. 68).

Умови і порядок імміграції в Україну іноземців та осіб без громадянства визначені Законом України «Про імміграцію».

Відповідно до абзацу другого статті 1 Закону України «Про імміграцію», імміграція - це прибуття в Україну чи залишення в Україні у встановленому законом порядку іноземців та осіб без громадянства на постійне проживання.

Згідно з абзацом п'ятим зазначеної статті дозвіл на імміграцію - рішення, що надає право іноземцям та особам без громадянства на імміграцію.

Судом встановлено, що позивачу надано дозвіл на імміграцію в Україну на підставі пункту 4 частини 2 статті 4 закону України «Про імміграцію», який передбачає надання дозволу особам, які є повнорідними братом чи сестрою, дідом чи бабою, онуком чи онукою громадянина України.

Натомість ОСОБА_4 є рідною сестрою ОСОБА_1 по матері, що підтверджується копіями свідоцтв про народження зазначених осіб, таким чином позивач не є повнорідною сестрою громадянина України.

Відповідно до статті 12 Закону України «Про імміграцію», дозвіл на імміграцію може бути скасовано, якщо: 1) з'ясується, що його надано на підставі свідомо неправдивих відомостей, підроблених документів чи документів, що втратили чинність; 2) іммігранта засуджено в Україні до позбавлення волі на строк більше одного року і вирок суду набрав законної сили; 3) дії іммігранта становлять загрозу національній безпеці України, громадському порядку в Україні; 4) це є необхідним для охорони здоров'я, захисту прав і законних інтересів громадян України; 5) іммігрант порушив законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства; 6) в інших випадках, передбачених законами України.

Згідно з частиною 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Як встановлено судом, оскаржуване рішення прийнято на підставі пункту 6 статті 12 Закону України «Про імміграцію», який передбачає можливість скасування дозволу на імміграцію в інших випадках, передбачених законами України.

Законами України не передбачена можливість скасування дозволу на імміграцію у разі, якщо такий дозвіл надано без достатніх підстав, або помилково, у зв'язку з чим суд приходить до висновку про протиправність прийнятого рішення.

Частиною 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до частини 1 статті 11 Кодексу адміністративного судочинства України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з частиною 1 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Згідно з частиною 2 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Представником відповідача в судовому засіданні не доведено наявність передбачених законами України підстав для скасування наданого позивачу дозволу на імміграцію, таким чином оскаржуване рішення прийнято за відсутності передбачених законами України підстав.

Крім того, суд приходить до висновку, що при прийнятті оскаржуваного рішення відповідачем не були враховані усі обставини, що мають значення для його прийняття, а саме те, що позивач тривалий час проживає на території України, не вчиняла жодних дій, які є підставою для скасування дозволу на імміграцію, її син є громадянином України, що підтверджується довідкою про реєстрацію громадянина України № 1604, у зв'язку з чим також не дотриманий принцип пропорційності, що призводить до настання несприятливих наслідків для позивача, яка повинна виїхати за межі України з малолітньою дитиною, яка є громадянином України (а.с. 70).

Також суд приходить до висновку про несвоєчасність прийняття рішення відповідачем, оскільки дозвіл на імміграцію в Україну позивачу надано 02.03.2007, посвідка на постійне проживання в Україні видана 16.03.2007, а рішення про скасування наданого дозволу на імміграцію в Україну прийнято лише 02.12.2015.

За наведених обставин рішення про скасування наданого дозволу на імміграцію від 02.12.2015 не може бути визнано таким, що прийнято на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, у зв'язку з чим суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги про його скасування є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Також, враховуючи, що видана ОСОБА_1 посвідка на посвідку на постійне проживання в Україні для іноземців та осіб без громадянства серії НОМЕР_2 від 20.05.2010, терміном дії «безстроково», вилучена для подальшого знищення, що підтверджується доповідною запискою начальника Ленінського РВ у м. Запоріжжі УДМС України в Запорізькій області, позовні вимоги про зобов'язання відповідача видати таку посвідку є обґрунтованими та підлягають задоволенню (а.с. 68).

Заявлені ж позовні вимоги про зобов'язання УДМС України в Запорізькій області поновити дію дозволу на імміграцію в Україну не підлягають задоволенню, оскільки скасування судом рішення про скасування дозволу на імміграцію в Україну, є достатнім способом захистом прав позивача, та наданий ОСОБА_1 дозвіл на імміграцію в Україну у такому випадку є чинним.

За вказаних обставин суд приходить до висновку про часткове задоволення позову.

Відповідно до статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України, присудженню на користь позивача підлягають всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа, пропорційно до задоволених позовних вимог (а.с. 2-а, 19-а).

Керуючись статтями 2, 4, 7 -12, 14, 17, 71, 94 158 -163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Позов задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати Рішення Управління Державної міграційної служби України в Запорізькій області № 2301/03-14154 від 02.12.2015 про скасування дозволу на імміграцію в Україну, виданого 02.03.2007 громадянці Російської Федерації ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Зобов'язати Управління Державної міграційної служби України в Запорізькій області видати громадянці Російської Федерації ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, посвідку на постійне проживання в Україні для іноземців та осіб без громадянства терміном дії «безстроково».

У решті позовних вимог відмовити.

Присудити на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Управління Державної міграційної служби України в Запорізькій області судові витрати у розмірі 487 (чотириста вісімдесят сім) грн. 20 коп.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо вона не була подана у встановлені строки. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Запорізький окружний адміністративний суд шляхом подачі в 10-денний строк з дня її проголошення, а в разі складення постанови у повному обсязі відповідно до статті 160 Кодексу адміністративного судочинства України, або прийняття постанови у письмовому провадженні - з дня отримання копії постанови, апеляційної скарги, з подачею її копії відповідно до кількості осіб, які беруть участь у справі.

Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Суддя С.М. Каракуша