Справа № 750/4466/14
Суддя: Мєзєнцев Є.І.
Дата ухвалення: 2016-03-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 750/4466/14 Головуючий у 1-й інстанції: Жук М.І. Суддя-доповідач: Мєзєнцев Є.І.
У Х В А Л А

Іменем України

14 березня 2016 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі: головуючого - судді Мєзєнцева Є.І., суддів - Старової Н.Е., Файдюка В.В., при секретарі Войтковській Ю.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Деснянського районного суду м. Чернігова від 10 лютого 2016 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Управління Пенсійного фонду України у м. Чернігові про визнання дій неправомірними та зобов'язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до Управління Пенсійного фонду України у м. Чернігові про визнання протиправними дій Управління Пенсійного фонду України в м. Чернігові щодо відмови у призначенні пенсії у зв'язку з втратою годувальника - чоловіка ОСОБА_3, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 та зобов'язання управління Пенсійного фонду України в м. Чернігові призначити пенсію у зв'язку з втратою годувальника з дня звернення з відповідною заявою, у розмірі 50% пенсії за вислугу років, що отримував чоловік.

Постановою Деснянського районного суду м. Чернігова від 05 червня 2014 року позов ОСОБА_2 до управління Пенсійного фонду України в м. Чернігові про визнання дій неправомірними та зобов'язання вчинити певні дії задоволено повністю.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 14 січня 2016 року скасовано постанову Деснянського районного суду м. Чернігова від 05 червня 2014 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 16 липня 2014 року по справі за позовом ОСОБА_2 до Управління Пенсійного фонду України в м. Чернігові про визнання дій неправомірними, зобов'язання вчинити певні дії, а справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

Постановою Деснянського районного суду м. Чернігова від 10 лютого 2016 року у задоволенні адміністративного позову відмовлено повністю.

Позивач, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, просить скасувати вказане судове рішення і прийняти нову постанову, якою задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

14 березня 2016 року, в судовому засіданні позивачем було заявлено клопотання про відкладення розгляду справи у зв'язку з неможливістю явки адвоката у судове засідання. Втім, позивачем не було надано доказів на підтвердження укладення договору про надання юридичних послуг між зазначеним позивачем адвокатом та ОСОБА_2, а також не надано доказів на підтвердження факту неможливості означеної особи прибути до судового засідання, у зв'язку з чим відсутні підстави для задоволення означеного клопотання.

Перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Судом першої інстанції встановлено, що Позивач перебуває на обліку в УПФУ в м. Чернігові та отримує пенсію по інвалідності. Позивач є вдовою ОСОБА_3, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується копіями пенсійного посвідчення, свідоцтва про шлюб та свідоцтва про смерть.

Померлий отримував пенсію за вислугу років, як працівник льотного екіпажу відповідно до статті 54 Закону України «Про пенсійне забезпечення» (далі - Закон №1788-ХІІ).

У грудні 2013 року позивач звернулася до УПФУ в м. Чернігові із заявою про переведення її на пенсію у зв'язку з втратою годувальника. Проте, листом від 16 грудня 2013 року № 23700/05 відповідач відмовив позивачу у переведенні на інший вид пенсії у зв'язку з тим, що призначити їй пенсію по втраті годувальника в розмірі 50% пенсії, призначеної за вислугу років померлому чоловіку, немає законних підстав.

Частиною 1 статті 4 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон № 1058-IV) встановлено, що законодавство про пенсійне забезпечення базується на Конституції України, складається з Основ законодавства України про загальнообов'язкове державне соціальне страхування, цього Закону, закону про недержавне пенсійне забезпечення, законів, якими встановлюються умови пенсійного забезпечення, відмінні від загальнообов'язкового державного пенсійного страхування та недержавного пенсійного забезпечення, міжнародних договорів з пенсійного забезпечення, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою, а також інших законів та нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до законів про пенсійне забезпечення, що регулюють відносини у сфері пенсійного забезпечення в Україні.

Водночас, в абзаці 7 частини 2 статті 5 Закону № 1058-IV зазначено, що виключно цим Законом визначаються умови набуття права та порядок визначення розмірів пенсійних виплат.

Види пенсійних виплат і соціальних послуг визначені статтею 9 Закону № 1058-IV, в частині 1 якої зазначено, що відповідно до цього Закону за рахунок коштів ПФУ в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: пенсія за віком; пенсія по інвалідності внаслідок загального захворювання (у тому числі каліцтва, не пов'язаного з роботою, інвалідності з дитинства); пенсія у зв'язку з втратою годувальника.

Умови призначення пенсії у зв'язку з втратою годувальника визначені статтями 37-50 Закону №1788-ХІІ та Розділом V Закону № 1058-IV.

Абзацом 1 пункту 16 Прикінцевих положень Закону № 1058-IV, який прийнятий пізніше Закону № 1788-XII, встановлено, що до приведення законодавства України у відповідність із цим Законом закони України та інші нормативно-правові акти застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону.

Згідно з абзацом 2 пункту 16 Прикінцевих положень Закону № 1058-IV положення Закону № 1788-XII застосовуються в частині визначення права на пенсію за віком на пільгових умовах і за вислугу років. Цим абзацом було доповнено вказаний пункт згідно із Законом № 3108-IV.

Таким чином, враховуючи, що Закон № 1058-IV, який прийнятий останнім у часі та, як зазначено у його преамбулі, розроблений відповідно до Конституції України та Основ законодавства України про загальнообов'язкове державне соціальне страхування, визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов'язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів ПФУ, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, передбаченим цим Законом, а також те, що він чітко визначає, в якій частині застосовується Закон № 1788-XII, пріоритетному застосуванню до відносин, пов'язаних з призначенням і виплатою пенсій у зв'язку з втратою годувальника, підлягає Закон № 1058-IV.

Право на призначення пенсії у зв'язку з втратою годувальника закріплено, зокрема, абзацом 2 частини 1 статті 36 Закону № 1058-IV, відповідно до якого батьки і чоловік (дружина) померлого, які не були на його утриманні, мають право на пенсію у зв'язку з втратою годувальника, якщо втратили джерело засобів до існування.

Отже, згідно з правовою позицією Верховного Суду України, викладену в постановах від 15 квітня 2014 року (справа № 21-67а14) та від 15 липня 2014 року (справа № 21-263а14) призначення і виплата пенсії у зв'язку з втратою годувальника має здійснюватись відповідно до вимог Закону № 1058-IV.

Відповідно до ч. 1 ст. 36 Закону № 1058-IV пенсія у зв'язку з втратою годувальника призначається непрацездатним членам сім'ї померлого годувальника, які були на його утриманні, за наявності в годувальника на день смерті страхового стажу, який був би необхідний йому для призначення пенсії по III групі інвалідності, а в разі смерті пенсіонера або осіб, зазначених у частині другій статті 32 цього Закону, - незалежно від тривалості страхового стажу. При цьому дітям пенсія у зв'язку з втратою годувальника призначається незалежно від того, чи були вони на утриманні годувальника.

Частиною 1 статті 37 Закону № 1058-IV встановлено, що пенсія у зв'язку з втратою годувальника призначається в розмірі: на одного непрацездатного члена сім'ї - 50 відсотків пенсії за віком померлого годувальника; на двох та більше непрацездатних членів сім'ї - 100 відсотків пенсії за віком померлого годувальника, що розподіляється між ними рівними частками.

Отже, зі змісту наведеної норми вбачається, що пенсія у зв'язку з втратою годувальника призначається у відсотковому відношення від розміру пенсії за віком померлого годувальника.

Перелік осіб, які мають право на пенсію за віком та умови її призначення визначені статтями 12 та 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення». Так, зокрема, це досягнення чоловіками віку 60 років і при стажі роботи не менше 25 років (абзац 1 частини 1 статті 12) або зайнятість на перелічених у статті 13 цього Закону роботах, що дають право на призначення такої пенсії на пільгових з умовах.

Як вбачається з матеріалів справи, чоловік позивача ОСОБА_3 помер у віці 53 роки та отримував пенсію за вислугу років, призначену відповідно до статті 54 Закону №1788-ХІІ, якою передбачено окремий вид пенсійного забезпечення, що не застосовується при обчисленні розміру пенсії у зв'язку з втратою годувальника.

Таким чином, позивач має право на пенсію у зв'язку з втратою годувальника відповідно до частини 1 статті 37 Закону № 1058-IV і її розмір повинен обчислюватись із розміру пенсії за віком. Проте такий вид пенсії її чоловіку не призначався.

Крім того, УПФУ в м. Чернігові зазначило, що у разі переведення позивача на пенсію у зв'язку з втратою годувальника, розмір її пенсії буде меншим, ніж вона отримує. Виходячи із загальних приписів пенсійного законодавства, згідно з якими у разі, якщо після перерахунку пенсії, її розмір зменшиться, то пенсія виплачується в раніше встановленому розмірі.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

Доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду попередньої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права. За правилами ст. 200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 160, 195, 198, 200, 205, 206, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - залишити без задоволення, а постанову Деснянського районного суду м. Чернігова від 10 лютого 2016 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили в порядку, встановленому статтею 254 КАС України та може бути оскаржена безпосередньо до адміністративного суду касаційної інстанції в порядку і строки, встановлені статтею 212 КАС України.

Головуючий суддя Є.І. Мєзєнцев

суддя Н.Е.Старова

суддя В.В. Файдюк

Головуючий суддя Мєзєнцев Є.І.

Судді: Файдюк В.В.

Старова Н.Е.