Справа № 825/138/16
Суддя: Кашпур О.В.
Дата ухвалення: 2016-03-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 березня 2016 року Чернігів Справа № 825/138/16

Чернігівський окружний адміністративний суд у складі:

головуючої судді - Кашпур О.В.,

суддів - Падій В.В., Житняк Л.О.,

при секретарі - Пушенко О.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Чернігові, без фіксації судового процесу, в порядку ч. 1 ст. 41 КАС України, в приміщенні суду справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Командира військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України ОСОБА_2 , Міністерства оборони України про розірвання контракту та звільнення від проходження служби, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач 12.01.2016 звернувся до суду з адміністративним позовом до Командира військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України ОСОБА_2 , Генерального штабу Збройних сил України, в якому просив суд розірвати контракт, укладений між ним та Міністерством оборони України про проходження військової служби у Збройних Силах України від 09.09.2014 та звільнити його від проходження служби у Збройних Силах України із займаної посади.

Ухвалою суду допущено заміну первинного відповідача Генерального штабу Збройних сил України на Міністерство оборони України

Представником позивача було надано уточнений адміністративний позов, в якому позивач просить суд розірвати контракт, укладений між ним та Міністерством оборони України в особі командира військової частини НОМЕР_1 полковником ОСОБА_2 про проходження військової служби у Збройних Силах України від 09.09.2014 та звільнити від проходження служби у Збройних Силах України із займаної посади.

Свої позовні вимоги мотивує тим, що між ним та Міністерством оборони України в особі командира військової частини НОМЕР_1 полковником ОСОБА_2 було укладено контракт про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України від 09.09.2015, строком на 3 роки за погодженням сторін. Однак, оскільки відповідачами було допущено систематичне невиконання умов вказаного контракту, що відповідно до вимог Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України та Закону України Про військовий обов`язок та військову службу, є підставою для його розірвання в судовому порядку.

Також зазначив, що на момент його звернення до суду, закріпленої законом норми, яка б окремо від мобілізації оголосила настання особливого періоду для військовослужбовців, що проходять військову службу за контрактом, не закріплено. Тому посилання відповідачів на ч. 8 ст. 26 Закону України Про військовий обов`язок і військову слу жбу, як на одну із підстав для відмови в розірванні контракту в період особливого стану, є безпідставним.

Позивач в судове засідання не з`явився, від представника позивача надійшло клопотання про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі.

Представник Міністерства оборони України надав письмові заперечення на позовну заяву, в яких позовні вимоги не визнав та просив відмовити в їх задоволенні. Зазначив, що відповідно до Указу Президента України Про часткову мобілізацію, затвердженого Законом України № 1126-VII від 17.03.2014 в Україні оголошено проведення часткової мобілізації. Отже саме з моменту видання зазначеного указу Збройні Сили України переведені на функціонування в умовах особливого періоду. Враховуючи норми ст. 26 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу, вважає, що під час дії особливого періоду чинним законодавством України не передбачено звільнення з військової служби у зв`язку з систематичним невиконанням умов контракту командуванням.

Крім того відповідно до абз. 6 п. 2.12 розділу II наказу Міністра оборони України від 10.04.2009 № 170 Про затвердження Інструкції про організацію виконання Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України систематичним невиконанням умов контракту командуванням є невиконання одного із зобов`язань та інших умов, визначених контрактом, які допускались два чи більше разів протягом останніх 12 місяців служби військовослужбовця. Невиконання зобов`язань та інших умов, визначених контрактом, не враховується для встановлення систематичного невиконання умов контракту командуванням, якщо їх виконання стало неможливим у разі збройної агресії, збройного конфлікту чи загрози нападу шляхом безпосереднього ведення воєнних (бойових) дій, а також залучення до здійснення заходів правового режиму надзвичайного стану, боротьби з тероризмом і піратством, посилення охорони державного кордону, ліквідації надзвичайних ситуацій природного та техногенного характеру, надання військової допомоги іншим державам.

Представник командира військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України Тітлова О.В. в письмовому клопотанні просив розглянути справу без його участі. В письмових запереченнях на позовну заяву пояснив, що факти, які зазначені позивачем у позовній заяві, і в яких на думку позивача вбачається систематичне невиконання умов контракту з боку командування військової частини НОМЕР_1 , є безпідставними та необґрунтованими, оскільки наказ командира військової частини НОМЕР_1 № 104 від 21.05.2015 виданий в межах повноважень командира військової частини НОМЕР_1 та відповідно до вимог Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, пункту 109 Указу Президента України від 10 грудня 2008 року № 1153/2008 Про Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України. Зазначив, що постанова Київського апеляційного адміністративного суду від 27.08.2015 не містить жодних обґрунтувань щодо підстав протиправності вищевказаного наказу.

Відповідно до ч. 4 ст. 128 КАС України у разі неприбуття відповідача, належним чином повідомленого про дату, час і місце судового розгляду, без поважних причин розгляд справи може не відкладатися і справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів. Враховуючи наведене, суд вважає, що справу належить розглядати за відсутності представника Міністерства оборони України, від якого надійшли клопотання про відкладення розгляду справи та письмові заперечення на позовну заяву.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 09.09.2014 між ОСОБА_1 (військовослужбовець) та Міністерством оборони України в особі командира військової частини НОМЕР_1 полковника ОСОБА_2 було укладено контракт про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України (а.с. 9-10).

Пунктом 1 вказаного Контракту визначено, що громадянин України ОСОБА_1 ознайомився із законами та іншими нормативно-правовими актами України, які регулюють порядок проходження військової служби, і добровільно бере на себе зобов`язання, зокрема, проходити військову службу у Збройних Силах України протягом строку контракту відповідно до вимог, визначених законодавством, що регулює порядок проходження військової служби, та цим контрактом.

Відповідно до п. 3 Контракту він є строковим та укладається відповідно до строків, установлених законодавством, за погодженням сторін на 3 роки.

Пунктом 9 Контракту передбачено, що умови контракту можуть бути змінені або доповнені тільки за згодою сторін у письмовій формі.

Як вбачається з матеріалів справи, постановою Чернігівського окружного адміністративного суду від 09.06.2015 у справі № 825/1685/15-а за адміністративним позовом ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , ОСОБА_24 , ОСОБА_1 , ОСОБА_25 , ОСОБА_26 , ОСОБА_27 , ОСОБА_28 , ОСОБА_29 , ОСОБА_30 , ОСОБА_31 , ОСОБА_32 , ОСОБА_33 , ОСОБА_34 , ОСОБА_35 , ОСОБА_36 , ОСОБА_37 , ОСОБА_38 , ОСОБА_39 , ОСОБА_40 , ОСОБА_41 , ОСОБА_42 , ОСОБА_43 , ОСОБА_44 , ОСОБА_45 , ОСОБА_46 до військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України, Генерального штабу Збройних Сил України Міністерства оборони України про визнання протиправними та скасування наказів, у задоволенні позовних вимог відмовлено (а.с. 20-23).

Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 27.08.2015 постанову Чернігівського окружного адміністративного суду від 09.06.2015 скасовано та прийнято нову, якою позовні вимоги позивачів задоволено і визнано протиправними та скасовано накази Генерального штабу Збройних Сил України від 18.05.2015 № 119 РС та Командира військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_2 від 21.05.2015 №104 щодо увільнення та призначення на посади за новим місцем служби (а.с. 23-25).

ОСОБА_1 08.09.2015 подав заяву на адресу Міністерства оборони України та Військової частини НОМЕР_1 , в якій позивач на підставі п. «з» ч. 6 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» просить розірвати контракт від 09.09.2014, укладений між ним та Міністерством оборони України в особі командира військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_2 , та звільнити його від проходження служби у Збройних Силах України із займаної посади (а.с. 28).

Листом від 15.09.2015 № 911 Військова частина НОМЕР_1 повідомила ОСОБА_1 про те, що з 18.03.2014 Збройні Сили України переведені на умови функціонування в особливому періоді. Під час дії особливого періоду звільнення військовослужбовців з лав Збройних Сил України проводиться відповідно до ч. 8 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу». Звільнення військовослужбовців у зв`язку із систематичним невиконанням умов контракту командуванням (за бажанням військовослужбовця) частиною 8 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» не передбачено.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 17 Конституції України захист суверенітету і територіальної цілісності України, забезпечення її економічної та інформаційної безпеки є найважливішими функціями держави, справою всього Українського народу.

Оборона України, захист її суверенітету, територіальної цілісності і недоторканності покладаються на Збройні Сили України.

Згідно зі ст. 65 Конституції України захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України.

Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни здійснює Закон України Про військовий обов`язок і військову службу.

Частиною 1 ст. 1 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу визначено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.

Згідно із ч. 1 ст. 2 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, пов`язаній із захистом Вітчизни.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу Збройні Сили України та інші військові формування комплектуються військовослужбовцями шляхом: призову громадян України на військову службу та прийняття громадян України на військову службу за контрактом.

Відповідно до ч. 1 ст. 24 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу початком проходження військової служби вважається день зарахування до списків особового складу військової частини (військового навчального закладу, установи тощо) - для громадян, прийнятих на військову службу за контрактом, у тому числі військовозобов`язаних, які проходять збори, та резервістів під час мобілізації.

Згідно із ч. 1 ст. 19 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу військовослужбовці, які проходять кадрову або строкову військову службу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб офіцерського складу, громадяни призовного віку, які мають вищу, професійно-технічну, повну або базову загальну середню освіту і не проходили строкової військової служби, військовозобов`язані, а також жінки, які не перебувають на військовому обліку, укладають контракт про проходження військової служби за контрактом з додержанням умов, передбачених статтею 20 цього Закону.

На військову службу за контрактом приймаються громадяни, які пройшли професійно-психологічний відбір і відповідають установленим вимогам проходження військової служби, а саме: особи рядового складу, які проходять строкову військову службу або військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, громадяни призовного віку, які мають вищу, професійно-технічну, повну або базову загальну середню освіту, військовозобов`язані, резервісти, які не мають військових звань сержантського, старшинського і офіцерського складу, та жінки з відповідною освітою віком від 18 до 40 років - на військову службу за контрактом осіб рядового складу (ч. 1 ст. 20 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу).

Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 23 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу строки строкової військової служби в календарному обчисленні встановлюються: для громадян України, які приймаються на військову службу за контрактом та призначаються на посади, установлюються такі строки військової служби в календарному обчисленні для осіб рядового складу - 3 роки.

Для громадян, які приймаються на військову службу за контрактом у разі виникнення кризової ситуації, що загрожує національній безпеці, оголошення рішення про проведення мобілізації та (або) введення правового режиму воєнного стану та призначаються на посади, строк військової служби в календарному обчисленні встановлюється до закінчення особливого періоду або до оголошення рішення про демобілізацію.

Форма, порядок і правила укладення контракту, припинення (розірвання) контракту та наслідки припинення (розірвання) контракту визначаються положеннями про проходження військової служби громадянами України, якщо інше не передбачено законом.

Порядок проходження військової служби за контрактом також визначений розділом ІІ Інструкції про організацію виконання Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженої наказом Міністра оборони України №170 від 10.04.2009, згідно з пунктом 2.12 якої контракт про проходження служби припиняється (розривається), а військовослужбовці, які проходять військову службу за контрактом, звільняються з військової служби з підстав, визначених пунктом 35 Положення.

За умовами підпункту 2 пункту 35 Положення контракт припиняється (розривається), а військовослужбовець звільняється з військової служби (крім випадку, передбаченого пунктом 195 цього Положення) за рішенням військовослужбовця за наявності підстав, передбачених пунктами "а", "б", "в", "д", "з" та "к" частини шостої статті 26 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу.

Згідно із п. «з» ч. 6 ст. 26 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу контракт припиняється (розривається), а військовослужбовці, які проходять військову службу за контрактом, звільняються з військової служби у зв`язку із систематичним невиконанням умов контракту командуванням (за бажанням військовослужбовця).

Згідно абзацу третього ч. 1 ст. 1 Закону України Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію особливий період - період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Відповідно до Указу Президента України від 17.03.2014 № 1126-VII Про часткову мобілізацію в Україні оголошено проведення часткової мобілізації.

При цьому, пунктом 2 частини 9 статті 23 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу передбачено, що у разі настання особливого періоду для військовослужбовців, які проходять військову службу за контрактом, дія контракту продовжується понад встановлені строки на період до оголошення демобілізації, крім випадків, визначених абзацом другим частини третьої цієї статті та частиною восьмою статті 26 цього Закону.

У свою чергу, підстави щодо звільнення військовослужбовців з військової служби під час дії особливого періоду визначені у частині 8 статті 26 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу.

Так, у відповідності до пункту 1 частини 8 статті 26 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу під час дії особливого періоду з військової служби звільняються військовослужбовці з моменту оголошення мобілізації до часу, визначеного пунктами 2 або 3 цієї частини: а) жінки, які мають дитину (дітей) віком до 18 років, якщо вони не висловили бажання продовжувати військову службу; б) за станом здоров`я - на підставі висновку (постанови) військово-лікарської комісії про непридатність до військової служби в мирний час, обмежену придатність у воєнний час, якщо вони не висловили бажання продовжувати військову службу; в) у зв`язку з позбавленням військового звання в дисциплінарному порядку; г) у зв`язку з обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили, яким призначено покарання у виді позбавлення волі, обмеження волі або позбавлення військового звання; ґ) через такі сімейні обставини або інші поважні причини: виховання матір`ю (батьком) - військовослужбовцем, яка (який) не перебуває у шлюбі, дитини або кількох дітей віком до 18 років, які з нею (з ним) проживають, без батька (матері); утримання матір`ю (батьком) - військовослужбовцем, яка (який) не перебуває у шлюбі, повнолітньої дитини віком до 23 років, якщо вона (він) є інвалідом I чи II групи; необхідність постійного стороннього догляду за хворою дружиною (чоловіком), дитиною, а також батьками своїми чи дружини (чоловіка), що підтверджується відповідним медичним висновком медико-соціальної експертної комісії для осіб віком понад 18 років чи лікарсько-консультативної комісії для осіб до 18 років; д) у зв`язку з проведенням організаційних заходів у порядку, визначеному Генеральним штабом Збройних Сил України, за умови завершення виконання визначених завдань; е) через службову невідповідність осіб рядового, сержантського і старшинського (крім прапорщиків, старших прапорщиків, мічманів, старших мічманів) складу у разі невиконання службових обов`язків; є) призвані на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, а також які вислужили встановлені строки строкової військової служби, військової служби за призовом осіб офіцерського складу у строки, визначені рішенням Президента України; ж) які вислужили строк військової служби за контрактом, укладеним на умовах, передбачених абзацом другим частини третьої статті 23 цього Закону; з) які досягли граничного віку перебування військовозобов`язаних у запасі, якщо вони не висловили бажання продовжувати військову службу під час особливого періоду.

З аналізу вищевказаної статті вбачається, що під час дії особливого періоду не передбачено звільнення з військової служби військовослужбовців у зв`язку з систематичним невиконанням умов контракту з боку командування.

При цьому, як встановлено в судовому засіданні, з моменту прийняття Президентом України Указу від 17.03.2014 № 1126-VII Про часткову мобілізацію Збройні Сили України переведені на функціонування в умовах особливого періоду.

Колегія суддів вважає необґрунтованими твердження позивача про те, що особливий період є наслідком оголошення мобілізації та не може існувати сам по собі за межами дії мобілізації, з огляду на таке.

За змістом статті 1 Закону України Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію особливий період продовжується з моменту оголошення рішення про мобілізацію та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Мобілізацією, згідно з положеннями наведеної статті, є комплекс заходів, здійснюваних, серед іншого, з метою переведення Збройних Сил України на організацію і штати воєнного часу.

У ч. 4 ст. 3 Закону України Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію зазначено, що зміст мобілізації становить переведення національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій, а також адміністративно-територіальних одиниць України на роботу в умовах особливого періоду.

Таким чином, закінчення періоду мобілізації не є самостійною підставою для припинення особливого періоду.

Водночас статтею 1 Закону України Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію надано визначення поняттю демобілізації як комплексу заходів, рішення про порядок і терміни проведення яких приймає Президент України, спрямованих на планомірне переведення національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на роботу і функціонування в умовах мирного часу, а Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - на організацію і штати мирного часу.

Аналізуючи наведені норми чинного законодавства, колегія суддів вважає, що закінчення мобілізації не припиняє існування особливого періоду, а його закінчення пов`язане виключно з виданням Президентом України Указу про демобілізацію.

Крім того, суд вважає необґрунтованим посилання позивача на систематичне невиконання умов контракту з боку командування військової частини НОМЕР_1 , з огляду на таке.

Так, пунктом 2.12 Інструкції про організацію виконання Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженої наказом Міністра оборони України №170 від 10.04.2009 визначено, що систематичним невиконанням умов контракту командуванням є невиконання одного із зобов`язань та інших умов, визначених контрактом, які допускались два чи більше разів протягом останніх 12 місяців служби військовослужбовця.

Разом з тим, колегією суддів під час розгляду справи не встановлено допущення систематичного (два і більше разів) порушення умов контракту командуванням військової частини НОМЕР_1 протягом останніх 12 місяців служби позивача.

Згідно частини 1 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Частиною 2 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

За наведених обставин, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для розірвання контракту, укладеного між позивачем та Міністерством оборони України в особі командира військової частини НОМЕР_1 полковником ОСОБА_2 про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України від 09.09.2014.

Таким чином, позовні вимоги ОСОБА_1 задоволенню не підлягають.

Керуючись статтями 160-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 відмовити в задоволенні позову.

Постанова суду набирає законної сили в порядку статей 167,186 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена до Київського апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня отримання її копії.

Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення.

Головуюча суддя О.В. Кашпур

Судді В.В. Падій

Л.О. Житняк