Справа № 813/7079/14
Суддя: Олексієнко М.М.
Дата ухвалення: 2016-02-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 лютого 2016 року м. Київ К/800/17673/15

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі:

Олексієнка М.М. (доповідач), Ситникова О.Ф., Штульман І.В.,

здійснивши в касаційному порядку попередній розгляд справи за адміністративним позовом управління Пенсійного фонду України в м. Самборі та Самбірському районі Львівської області (далі - УПФ) до відділу державної виконавчої служби Самбірського міськрайонного управління юстиції (далі - ДВС) про визнання дій неправомірними та скасування постанови щодо закінчення виконавчого провадження за касаційною скаргою представника відповідача на постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 19 березня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2014 року представник УПФ звернувся до суду з позовом, у якому просив визнати протиправними дії державного виконавця, допущені при винесенні постанови від 3 жовтня 2014 року № ВП 41335526 про закінчення виконавчого провадження та скасувати зазначене рішення.

Посилався на те, що на момент винесення постанови про закінчення виконавчого провадження кошти на особовий рахунок УПФ не поступили, тому постанова є протиправною.

Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 28 листопада 2014 року в задоволенні позову відмовлено.

Львівський апеляційний адміністративний суд рішенням від 19 березня 2015 року постанову окружного суду скасував та ухвалив нову про задоволення позову. Визнано протиправною та скасовано постанову, яка була предметом оскарження.

У касаційній скарзі представник відповідача, посилаючись на порушення норм процесуального права, допущені судом апеляційної інстанції, просить рішення цього суду скасувати і залишити в силі постанову суду першої інстанції. Вказує на те, що боржник вчинив всі можливі заходи, направлені на погашення боргу.

З'ясувавши обставини справи в межах, передбачених статтею 220 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), колегія суддів приходить до висновку про відмову в задоволенні касаційної скарги з наступних підстав.

Умови і порядок виконання на території України рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку визначається Законом України від 21 квітня 1999 року № 606-ХІV «Про виконавче провадження» (далі - Закон № 606-ХІV).

Як зазначено у пункті 8 частині першій статті 49 цього Закону, виконавче провадження підлягає закінченню лише у випадку фактичного виконання рішення.

Виходячи з положень цієї норми, при винесенні постанови про закінчення виконавчого провадження, державний виконавець повинен пересвідчитися, що рішення виконано в повному обсязі. Для цього перевірити, які дії (рішення) вчинив і повинен був вчинити боржник, направлені на виконання виконавчого листа.

Окрім того, відповідно до статті 51 Закону України від 7 грудня 2000 року № 2121-III «Про банки і банківську діяльність» платіжні інструменти мають бути оформлені належним чином і містити інформацію про їх емітента, платіжну систему, в якій вони використовуються, правові підстави здійснення розрахункової операції і, як правило, держателя платіжного інструмента та отримувача коштів, дату валютування, а також іншу інформацію, необхідну для здійснення банком розрахункової операції, що цілком відповідають інструкціям власника рахунку або іншого передбаченого законодавством ініціатора розрахункової операції.

Відповідно до вимог статті 8.1 Закону України від 5 квітня 2001 року № 2346-III «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» (далі - Закон № 2346-III), банк зобов'язаний виконати доручення клієнта, що міститься в розрахунковому документі, який надійшов протягом операційного часу банку, в день його надходження. У разі надходження розрахункового документа клієнта до обслуговуючого банку після закінчення операційного часу банк зобов'язаний виконати доручення клієнта, що міститься в цьому розрахунковому документі, не пізніше наступного робочого дня.

Міжбанківський переказ виконується в строк до трьох операційних днів (стаття 8.4 Закону № 2346-III).

Згідно із статтею 30.1 вище згаданого Закону переказ вважається завершеним з моменту зарахування суми переказу на рахунок отримувача або її видачі йому в готівковій формі.

Тобто, при винесенні постанови про закінчення виконавчого провадження державний виконавця повинен також враховувати положення згаданих законів для повного виконання вимог виконавчого документа, що в даному разі зроблено не було.

Як установлено судами попередніх інстанцій, 03.10.2014 року державним виконавцем винесено постанову про закінчення виконавчого провадження у зв'язку з фактичним виконанням рішення суду. Підставою до прийняття зазначеного рішення стали лише платіжні доручення від 27 лютого 2014 року №159, від 18 квітня 2014 року №383, від 29 квітня 2014 року. Проте державний виконавець не пересвідчився, що кошти поступили на рахунок УПФ і вони спрямовані саме на виконання вказаного рішення.

З урахуванням зазначених обставин та норм права, апеляційний суд прийшли до обґрунтованого висновку про незаконність постанови державного виконавця про закінчення виконавчого провадження.

Доводи, викладені в касаційній скарзі, висновок судів не спростовують та не дають підстав вважати рішення суду такими, що ухвалені з порушенням норм матеріального чи процесуального права.

Керуючись статтями 220, 220-1, 223, 224, 231 Кодексу адміністративного судочинства України

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу відділу державної виконавчої служби Самбірського міськрайонного управління юстиції відхилити, а постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 19 березня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає, проте може бути переглянута Верховним Судом України з підстав, у строки та в порядку, встановленими статтями 237, 238, 239-1 Кодексу адміністративного судочинства України.

Судді: М.М. Олексієнко

О.Ф. Ситников

І.В. Штульман