Справа № 820/10622/15
Суддя: Мельнікова Л.В.
Дата ухвалення: 2016-03-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

в порядку ч. 3 ст. 25 КАС України
Відповідно до п.п. «г» п. 64 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ особи середнього, старшого і вищого начальницького складу звільняються зі служби в запас (з постановкою на військовий облік) через скорочення штатів - при відсутності можливості подальшого використання на службі.
Пунктом 17 цього ж Положення визначено, що вагітні жінки і матері з числа осіб рядового і начальницького складу користуються всіма правами і пільгами, встановленими законодавством.
Судом встановлено, що позивач має на утриманні сина ОСОБА_1, народження ІНФОРМАЦІЯ_1.
Згідно із ч.ч. 1 та 3 ст. 492 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. Одночасно з попередженням про звільнення у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації.
Власник є таким, що належно виконав вимоги ч. 2 ст. 40, ч. 3 ст. 492 КЗпП України щодо працевлаштування працівника, якщо запропонував йому наявну на підприємстві роботу, тобто вакантну посаду чи роботу за відповідною професією чи спеціальністю, чи іншу вакантну роботу, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду тощо.
При цьому роботодавець зобов'язаний запропонувати всі вакансії, що відповідають зазначеним вимогам, які існують на цьому підприємстві, незалежно від того, в якому структурному підрозділі працівник, який вивільнюється, працював.
Оскільки обов'язок по працевлаштуванню працівника покладається на власника з дня попередження про вивільнення до дня розірвання трудового договору, за змістом ч. 3 ст. 492 КЗпП України роботодавець є таким, що виконав цей обов'язок, якщо працівникові були запропоновані всі інші вакантні посади (інша робота), які з'явилися на підприємстві протягом цього періоду і які існували на день звільнення.
Я вважаю, що судом першої інстанції неповно з'ясовані обставини, що мають значення для справи, а саме, - не з'ясовано, які зміни відбулись у штатному розкладі Управління (відділу) матеріального забезпечення, до складу якого входив відділ (сектор) зв'язку, оскільки штатні розклади цього Управління до скорочення штатів та після скорочення в матеріалах справи відсутні.
Також судом не надана оцінка як доводам позивача ОСОБА_2 про те, що жодної вакантної посади їй відповідач не пропонував, так і Акту від 05.05.2015 року, складеному співробітниками відповідача, щодо відмови ОСОБА_2 від написання рапорту для подальшого проходження служби на будь-якій іншій посаді (т. 1, а.с. 85).
Особи, що склади цей Акт судом не були допитані з приводу обставин складання цього Акту, з приводу з'ясування переліку посад, які були запропоновані позивачці для можливості подальшого проходження нею служби, та доводів позивача щодо причин відмови від запропонованих посад.
При цьому, на мою думку, заслуговує на увагу лист відповідача на адресу позивача від 30.06.2015 року за № 30/1097 (т. 1, а.с. 23, відповідь на рапорт позивача від 29.05.2015 року - т. 1, а.с. 21-22), яким відповідач повідомляє ОСОБА_2 про те, що «У зв'язку з тим, що до 27.05.2015 року Ви не з'явились до підрозділів кадрового забезпечення та не виявили бажання бути перепризначеною на будь-яку вакантну посаду, керівництвом ГУМВС України в Харківській області, … було прийнято рішення… призначити Вас на вакантну посаду дільничного інспектора…». Разом з тим, у рапорті від 29.05.2015 року позивач ОСОБА_2 повідомляє начальника ГУМВС України в Харківській області, окрім іншого, про те, що їй не було запропоновано вакантних посад для подальшого проходження служби.
На мою думку, судом не в повній мірі з'ясовані обставини ознайомлення позивача з наказом про її переведення для подальшого проходження служби та не спростовані беззаперечними доказами доводи позивача щодо своєї необізнаності з цим наказом.
Зазначені обставини не були з'ясовані і судом апеляційної інстанції, відповідно, цим обставинам не була надана належна правова оцінка.
Крім того, поза увагою судів залишились твердження позивача, що наявності у неї статусу одинокої матері та положення ч. 3 ст. 184 КЗоТ України відповідно до яких звільнення вагітних жінок і жінок, які мають дітей віком до трьох років (до шести років - частина шоста статті 179), одиноких матерів при наявності дитини віком до чотирнадцяти років або дитини-інваліда з ініціативи власника або уповноваженого ним органу не допускається, крім випадків повної ліквідації підприємства, установи, організації, коли допускається звільнення з обов'язковим працевлаштуванням.
За таких обставин, я вважаю, що висновок судів щодо необгрунтованності всіх позовних вимог ОСОБА_3 є передчасним, оскільки такий висновок зроблений без з'ясування всіх обставин, що мають значення для справи.
Суддя
Харківського апеляційного
адміністративного суду Мельнікова Л.В.