Справа № 2а-5751/09/1370
Суддя: Штульман І.В.
Дата ухвалення: 2016-02-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 лютого 2016 року м. Київ К/9991/61547/12

Вищий адміністративний суд України в складі колегії суддів:

головуючого:Штульман І.В. (доповідач),
суддів:Олексієнка М.М.,
Рецебуринського Ю.Й., -

провівши в порядку касаційного провадження попередній розгляд справи за позовом Приватного підприємства «Аутпост-3» до Управління Пенсійного фонду України в Залізничному районі міста Львова про скасування рішення та вимоги, за касаційною скаргою Управління Пенсійного фонду України в Залізничному районі міста Львова на постанову Львівського окружного адміністративного суду від 15 квітня 2010 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 11 вересня 2012 року, -

в с т а н о в и в :

У вересні 2009 року Приватне підприємство «Аутпост-3» звернулося в суд з позовом, у якому просило скасувати рішення Управління Пенсійного фонду України в Залізничному районі міста Львова від 18 лютого 2008 року № 74 про застосування фінансових санкцій за донарахування органом Пенсійного фонду України або страхувальником сум своєчасно не обчислених та не сплачених страхових внесків у сумі 74535,43 гривень і вимогу Управління Пенсійного фонду України в Залізничному районі міста Львова від 8 лютого 2008 року № Ю-260 про сплату боргу у сумі 136026,55 гривень.

Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 15 квітня 2010 року, залишеною без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 11 вересня 2012 року, позовні вимоги задоволено частково. Визнано рішення Управління Пенсійного фонду України в Залізничному районі міста Львова від 18 лютого 2008 року № 74 про застосування фінансових санкцій до позивача у сумі 74535,43 гривень частково протиправним, а саме - в частині застосування штрафних санкцій у сумі 41812,92 гривень. Скасовано рішення відповідача від 18 лютого 2008 року № 74 в частині застосування санкцій у сумі 41812,92 гривень. Визнано вимогу Управління Пенсійного фонду України в Залізничному районі міста Львова від 8 лютого 2008 року № Ю-260 про сплату Приватним підприємством «Аутпост-3» боргу у сумі 136026,55 гривень частково протиправною, а саме - в частині вимоги про сплату недоїмки у сумі 89867,92 гривень. Скасовано вимогу відповідача від 8 лютого 2008 року № Ю-260 в частині сплати недоїмки у сумі 89867,92 гривень. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

У касаційній скарзі Управління Пенсійного фонду України в Залізничному районі міста Львова, посилаючись на порушення судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, просить Вищий адміністративний суд України скасувати постанову Львівського окружного адміністративного суду від 15 квітня 2010 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 11 вересня 2012 року і прийняти нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Касаційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до частини 1 статті 220 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі і не може досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні, та вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що Приватне підприємство «Аутпост-3» є юридичною особою, перебуває на спрощеній системі оподаткування, є платником єдиного податку.

У період з 17 січня 2008 року по 8 лютого 2008 року Управлінням Пенсійного фонду України в Залізничному районі міста Львова була проведена позапланова перевірка Приватного підприємства «Аутпост-3» на предмет правильності обчислення, повноти нарахування та своєчасності сплати страхових внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування за період з 2 травня 2006 року по 8 лютого 2008 року і достовірності даних персоніфікованого обліку у системі загальнообов'язкового державного пенсійного страхування за період з 1 січня 2006 року по 31 грудня 2006 року.

За наслідками вказаної перевірки позивача складено Акт від 8 лютого 2008 року № 14, згідно якого здійснено донарахування своєчасно не обчислених та не сплачених страхових внесків у сумі 133323,39 гривень (за ставкою 31,8%, а з 1 січня 2007 року - 33,2%) на фонд оплати праці найманих працівників за період з травня 2006 року по грудень 2007 року, в тому числі: - на заробітну плату штатних працівників у сумі 46158,63 гривень; - на винагороди за цивільно-правовими договорами про надання послуг працівників, які не перебувають у штаті підприємства, у сумі 87164,76 гривень.

Також проведено донарахування своєчасно не обчислених та не сплачених страхових внесків у сумі 2703,16 гривень (за ставкою 1-5%, а з 1 січня 2007 року - 0,5-5%) із винагород за цивільно-правовими договорами про надання послуг працівників, які не перебувають в штаті підприємства, в тому числі: - за період з лютого по квітень 2006 року, який підлягав попередній перевірці - 227,39 гривень; за період з травня 2006 року по грудень 2007 року - 2475,77 гривень.

На реалізацію наведених висновків Акту Управління Пенсійного фонду України в Залізничному районі міста Львова надіслало Приватному підприємству «Аутпост-3» рішення від 18 лютого 2008 року № 74 про застосування фінансових санкцій за донарахування органом Пенсійного фонду України або страхувальником сум своєчасно не обчислених та не сплачених страхових внесків у сумі 74535,43 гривень і вимогу від 8 лютого 2008 року № Ю-260 про сплату боргу у сумі 136026,55 гривень.

Статтею 5 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» від 9 липня 2003 року № 1058-IV (у редакції, чинній на час виникнення спірних відносин; далі - Закон № 1058-IV) закріплено, що цей Закон регулює відносини, що виникають між суб'єктами системи загальнообов'язкового державного пенсійного страхування. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону. Виключно цим Законом визначаються, зокрема, принципи та структура системи загальнообов'язкового державного пенсійного страхування; коло осіб, які підлягають загальнообов'язковому державному пенсійному страхуванню; платники страхових внесків, їх права та обов'язки; порядок нарахування, обчислення та сплати страхових внесків, стягнення заборгованості за цими внесками.

Пунктом 1 статті 11 Закону № 1058-IV встановлено, що загальнообов'язковому державному пенсійному страхуванню підлягають громадяни України, іноземці (якщо інше не встановлено міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України) та особи без громадянства, які працюють на підприємствах, в установах, організаціях, створених відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, у філіях, представництвах, відділеннях та інших відокремлених підрозділах цих підприємств та організацій, в об'єднаннях громадян, у фізичних осіб - суб'єктів підприємницької діяльності та інших осіб (включаючи юридичних та фізичних осіб - суб'єктів підприємницької діяльності, які обрали особливий спосіб оподаткування (фіксований податок, єдиний податок, фіксований сільськогосподарський податок, придбали спеціальний торговий патент) на умовах трудового договору (контракту) або працюють на інших умовах, передбачених законодавством, або виконують роботи на зазначених підприємствах, в установах, організаціях чи у фізичних осіб за договорами цивільно-правового характеру.

За змістом пункту 1 статті 14 Закону № 1058-IV страхувальниками відповідно до цього Закону є роботодавці: підприємства, установи і організації, створені відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, об'єднання громадян, профспілки, політичні партії (у тому числі філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи зазначених підприємств, установ, організацій, об'єднань громадян, профспілок, політичних партій, які мають окремий баланс і самостійно ведуть розрахунки із застрахованими особами), фізичні особи - суб'єкти підприємницької діяльності та інші особи (включаючи юридичних та фізичних осіб - суб'єктів підприємницької діяльності, які обрали особливий спосіб оподаткування (фіксований податок, єдиний податок, фіксований сільськогосподарський податок, придбали спеціальний торговий патент), які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, або за договорами цивільно-правового характеру, - для осіб, зазначених у пунктах 1, 10, 15 статті 11 цього Закону.

Згідно частини 1 статті 15 Закону № 1058-IV платниками страхових внесків до солідарної системи є страхувальники, зазначені в статті 14 цього Закону, і застраховані особи, зазначені в частині 1 статті 12 цього Закону.

Відповідно до пункту 6 частини 2 статті 17 вказаного Закону страхувальник зобов'язаний нараховувати, обчислювати і сплачувати в установлені строки та в повному обсязі страхові внески.

Частинами 3, 4, 6 статті 18 Закону № 1058-IV визначено, що страхові внески є цільовим загальнообов'язковим платежем, який справляється на всій території України в порядку, встановленому цим Законом. Страхові внески не включаються до складу податків, інших обов'язкових платежів, що складають систему оподаткування. На ці внески не поширюється податкове законодавство. Законодавством не можуть встановлюватися пільги з нарахування та сплати страхових внесків або звільнення від їх сплати.

Позивач посилається на положення статті 6 Указу Президента України «Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності суб'єктів малого підприємництва» від 3 липня 1998 року № 727/98 (далі - Указ № 727/98), згідно якої платник єдиного податку не є платником збору на обов'язкове державне пенсійне страхування.

Ставки, механізм справляння та пільги щодо сплати збору на обов'язкове державне пенсійне страхування встановлені Законом України «Про збір на обов'язкове державне пенсійне страхування» від 26 червня 1997 року № 400/97-ВР, яким, як і Законом № 1058-IV, не передбачено такої пільги, як звільнення від сплати цього збору для суб'єктів підприємницької діяльності, котрі перейшли на спрощену систему оподаткування.

Таким чином, страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування не входять до системи оподаткування, на них не поширюється податкове законодавство, а законодавством не встановлені пільги з нарахування та сплати страхових внесків або звільнення від їх сплати.

Отже, обов'язок сплачувати страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування не зумовлюється статусом платника податку як суб'єкта підприємницької діяльності.

Згідно з пунктом 16 розділу ХV «Прикінцеві положення» Закону № 1058-IV до приведення законодавства України у відповідність із цим Законом закони України та інші нормативно-правові акти застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону.

Положення статті 6 Указу № 727/98 про звільнення суб'єктів малого підприємництва, які сплачують єдиний податок, від збору на обов'язкове державне пенсійне страхування суперечить цьому Закону і застосуванню не підлягає.

За таких обставин суд першої інстанції, з рішенням якого погодився апеляційний суд, дійшов вірного висновку про обґрунтованість донарахування позивачеві своєчасно не обчислених та не сплачених страхових внесків на фонд оплати праці штатних працівників, що працюють на умовах трудового договору, за період з травня 2006 року по грудень 2007 року у сумі 46158,63 гривень. Відповідно, Управління Пенсійного фонду України в Залізничному районі міста Львова правомірно застосувало до позивача штрафні санкції за несвоєчасне нарахування таких внесків.

Також встановивши, що укладені підприємством договори, які були предметом перевірки Управлінням Пенсійного фонду України в Залізничному районі міста Львова, за своїм змістом, характером та правовою природою є договорами про надання послуг, суди попередніх інстанцій правильно виходили з того, що донарахування страхових внесків на суми винагороди за цивільно-правовими договорами про надання послуг працівників, які не перебувають в штаті позивача, на загальну суму 87164,76 гривень (за ставками 31,8%, 33,2%), а також 2703,16 гривень (за ставками 1-5%, 0,5-5%), не ґрунтується на законі. Відповідно, безпідставним є і застосування фінансових санкцій на загальну суму 41812,92 гривень.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів Вищого адміністративного суду України погоджується із висновком судів попередніх інстанцій про часткове задоволення позовних вимог Приватного підприємства «Аутпост-3».

Доводи, викладені у касаційній скарзі, не спростовують встановлених судами обставин справи та їх висновків, підстави для призначення справи до розгляду в судовому засіданні відсутні.

Згідно частини 3 статті 2201 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Відповідно до частини 1 статті 224 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Керуючись статтями 220, 2201, 223, 224, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

у х в а л и в :

Касаційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в Залізничному районі міста Львова - залишити без задоволення.

Постанову Львівського окружного адміністративного суду від 15 квітня 2010 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 11 вересня 2012 року у справі за позовом Приватного підприємства «Аутпост-3» до Управління Пенсійного фонду України в Залізничному районі міста Львова про скасування рішення та вимоги - залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає, може бути переглянута Верховним Судом України з підстав, у строк та у порядку, визначеними статтями 237-2391 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий: Штульман І.В.

Судді: Олексієнко М.М.

Рецебуринський Ю.Й.