Справа № 2а-249/12
Суддя: Епель О.В.
Дата ухвалення: 2016-03-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Головуючий у 1-й інстанції: Сирбул О.Ф. Суддя-доповідач: Епель О.В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 березня 2016 року Справа № 2а-249/12

Київський апеляційний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді: Епель О.В.,

суддів: Карпушової О.В., Кобаля М.І.,

розглянувши в порядку письмового провадження в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу управління Пенсійного фонду України в Дарницькому районі м. Києва на постанову Дарницького районного суду м. Києва від 15 січня 2016 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до управління Пенсійного фонду України в Дарницькому районі м. Києва про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_2 (далі - позивач) звернулась до суду з адміністративним позовом до управління Пенсійного фонду України в Дарницькому районі м. Києва (далі - відповідач) про:

- зобов'язання відповідача провести перерахунок та виплату позивачу підвищення до пенсії як дитині війни в розмірі 30 % мінімальної пенсії за віком на підставі ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», з урахуванням проведених виплат, за 2010 рік та за шість місяців 2011 року і до дати набрання законної сили рішенням суду;

- зобов'язання відповідача кожний місяць проводити нарахування та виплату позивачу щомісячної доплати до пенсії в розмірі 30 % мінімальної пенсії за віком для непрацюючих осіб, відповідно до Закону України «Про соціальний захист дітей війни».

Постановою Дарницького районного суду м. Києва від 15 січня 2016 року адміністративний позов було задоволено частково, а саме: зобов'язано відповідача нарахувати та виплатити позивачу щомісячну державну соціальну надбавку до пенсії як дитині війни в розмірі 30 %, у відповідності до ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», з урахуванням проведених виплат з 01.03.2011 р. по 22.07.2011 р. включно. В іншій частині позовних вимог було відмовлено.

Не погоджуючись з таким судовим рішенням відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та ухвалити нову постанову про відмову в задоволенні адміністративного позову в повному обсязі, так як, на думку апелянта, зазначена постанова суду прийнята з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

У зв'язку з поданням апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції, яка ухвалена в порядку скороченого провадження, згідно з абз. 4 ч. 8 ст. 183-2, п. 3 ч. 1 ст. 197 КАС України, апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши у межах апеляційної скарги, у відповідності з вимогами ч. 1 ст. 195 КАС України, повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а постанова суду - без змін з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, позивач має статус дитини війни.

Задовольняючи адміністративний позов в частині позовних вимог за період з 01.03.2011 р. по 22.07.2011 р. суд першої інстанції виходив з того, що позивач має право на отримання підвищення до пенсії як дитині війни в розмірі 30 % мінімальної пенсії за віком на підставі ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни».

Дослідивши матеріали справи у їх сукупності, колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Спірні правовідносини врегульовані Конституцією України, нормами Закону України «Про соціальний захист дітей війни».

Так, відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» у редакції, яка була чинною на момент виникнення спірних правовідносин, яким передбачено, що дітям війни пенсії або щомісячне довічне утримання чи державна соціальна допомога, що виплачується замість пенсії, підвищується на 30% мінімальної пенсії за віком.

Дія статті 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» у період з 01.01.2011 р. по 22.07.2011 р. Законом України «Про Державний бюджет України на 2011 рік» не зупинялась.

Отже, законодавством, чинним, зокрема станом на період з 01.01.2011 р. по 22.07.2011 р., було регламентовано право осіб, які є дітьми війни, на щомісячне підвищення пенсії на 30 %, а тому, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо наявності достатніх та необхідних правових підстав для задоволення адміністративного позову в частині позовних вимог за період з 01.03.2011 р. по 22.07.2011 р. включно.

Доводи апелянта про те, що до спірних правовідносин слід застосовувати редакцію ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», яка була чинною на момент ухвалення судом оскаржуваної постанови у цій справі, тобто станом на 2016 рік, відповідно до якої до пенсії або щомісячне довічне утримання чи державна соціальна допомога, виплачується в порядку та розмірах, установлених Кабінетом Міністрів України, та постанову КМУ від 28.12.2014 р. № 1381, колегія суддів вважає необґрунтованими і безпідставними, оскільки, виходячи з принципу дії закону в часі, ст. 58 Конституції України, до спірних правовідносин має застосуватися саме та редакція Закону України «Про соціальний захист дітей війни», яка була чинною на момент виникнення спірних правовідносин, тобто станом на березень-липень 2011 року, а не на 2016 рік, як помилково вважає апелянт.

Таким чином, дослідивши ці та всі інші доводи апеляційної скарги, перевіривши рішення суду першої інстанції у межах апеляційної скарги, згідно з вимогами ч. 1 ст. 195 КАС України, колегія суддів вважає, що апелянт, який є суб'єктом владних повноважень, всупереч з положеннями ч. 2 ст. 71 КАС України, не надав суду жодних належних і допустимих, у розумінні ст. 70 КАС України, доказів і навів будь-яких доводів, які б спростовували правильність висновків суду першої інстанції.

Відповідно до ст. 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи вищевикладене, колегія приходить до висновку, що апеляційна скарга управління Пенсійного фонду України в Дарницькому районі м. Києва підлягає залишенню без задоволення, а постанова Дарницького районного суду м. Києва від 15 січня 2016 року - без змін.

Керуючись ст. ст. 41, 159, 160, 195, 197, 198, 200, 205, 206, 254 КАС України, суд,

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу управління Пенсійного фонду України в Дарницькому районі м. Києва залишити без задоволення, а постанову Дарницького районного суду м. Києва від 15 січня 2016 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту постановлення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя:

Судді:

Головуючий суддя Епель О.В.

Судді: Карпушова О.В.

Кобаль М.І.