Справа № П/811/3397/15
Суддя: Р.В. Жук
Дата ухвалення: 2016-01-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 січня 2016 року справа № П/811/3397/15

Кіровоградський окружний адміністративний суд у складі судді Жука Р.В., за участю секретаря Бондар Я.Г. та представників:

позивача : ОСОБА_1,

відповідача : Попович С.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовом ОСОБА_3

до Головного управління Держгеокадастру у Кіровоградській області

про визнання протиправною діяльність, скасування рішення та зобов'язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_3 (далі - позивач, ОСОБА_3.) звернувся до Кіровоградського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління Держгеокадастру у Кіровоградській області (далі-відповідач, ГУ Держгеокадастру у Кіровоградській області), в якому просить суд:

- визнати протиправну діяльність Головного управління Держгеокадастру у Кіровоградській області в частині порушення Закону України "Про адміністративні послуги", ст.118 та 121 Земельного Кодексу України;

- скасувати рішення про відмову щодо надання ОСОБА_3 до 2 га землі для ведення особистого селянського господарства;

- зобов'язати Головне управління Держгеокадастру у Кіровоградській області повторно розглянути заяву ОСОБА_3 від 24.11.2014 року та прийняти рішення щодо надання дозволу на розробку проекту землеустрою.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 24.11.2014 р. ним через центр надання адміністративних послуг Новомиргородської районної державної адміністрації подано до Головного управління Держземагентства у Кіровоградській області заяву стосовно надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки площею 2,00 га для ведення особистого селянського господарства із земель державної власності сільськогосподарського призначення на території Туріянської сільської ради Новомиргородського району Кіровоградської області (а.с.7).

Листом №ДС-31-11-0.21-312/22-15 від 02.06.2015 р. Головним управлінням Держгеокадастру у Кіровоградській області відмовлено у задоволенні заяви ОСОБА_3 щодо надання дозволу на розроблення проекту землеустрою, оскільки земельна ділянка віднесена до земельного масиву передбаченого для подальшої передачі у власність учасникам антитерористичної операції.

Представником відповідача подано заперечення на позовну заяву у відповідності до яких позовні вимоги не визнаються у повному обсязі, оскільки відповідач розглянув заяву позивача та повідомив про підстави відмови.

У судовому засіданні представник позивача підтримав заявлені позовні вимоги, представник відповідача заперечив проти задоволення позову.

На підставі ч.3 ст.160 КАС України в судовому засіданні 29.01.2016 р. проголошено вступну та резолютивну частини постанови. Виготовлення постанови у повному обсязі відкладено, про що повідомлено сторонам під час проголошення вступної та резолютивної частини постанови в судовому засіданні.

Дослідивши подані сторонами документи та матеріали, заслухавши пояснення представників сторін та з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступних висновків.

Судом встановлено, що 24.11.2014 р. ОСОБА_3 через Центр надання адміністративних послуг Новомиргородської районної державної адміністрації подав до Головного управління Держземагентства у Кіровоградській області заяву про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки площею 2,00 га для ведення особистого селянського господарства із земель державної власності сільськогосподарського призначення на території Туріянської сільської ради Новомиргородського району Кіровоградської області (а.с.8, 45). До заяви додано, зокрема, графічні матеріали на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки (а.с.51).

Листом від 02.06.2015 р. №ДС-31-11-0.21-315/22-15 Головне управління Держгеокадастру у Кіровоградській області повідомило ОСОБА_3 про відсутність підстав для задоволення заяви від 24.11.2014 р., оскільки відповідна земельна ділянка віднесена до земельного масиву передбаченого для подальшої передачі у власність учасникам антитерористичної операції (а.с.8, 44).

Згідно з ч.2 ст.14 Конституції України право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

Підстави набуття права на землю шляхом передачі ділянок у власність встановлюються нормами Земельного кодексу України.

Відповідно до ч.6, 7 ст.118 Земельного кодексу України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об'єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Згідно з ч.4 ст.122 Земельного кодексу України центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальні органи передають земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, крім випадків, визначених частиною восьмою цієї статті, у власність або у користування для всіх потреб.

На підставі п.1 Положення про Державну службу України з питань геодезії, картографії та кадастру, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 14.01.2015 р. №15 Державна служба України з питань геодезії, картографії та кадастру (Держгеокадастр) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Віце-прем'єр-міністра України - Міністра регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства і який реалізує державну політику у сфері топографо-геодезичної і картографічної діяльності та земельних відносин, а також у сфері Державного земельного кадастру.

Відповідно до п.7 зазначеного Положення Держгеокадастр здійснює свої повноваження безпосередньо і через утворені в установленому порядку територіальні органи.

Згідно з п.1 Положення про Головне управління Держгеокадастру у Кіровоградській області, затвердженого наказом Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру від 03.03.2015 р. №20 Головне управління Держгеокадастру у Кіровоградській області є територіальним органом Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру та йому підпорядковане.

Тобто у даному випадку суб'єктом, уповноваженим на розпорядження земельними ділянками сільськогосподарського призначення державної власності є Головне управління Держгеокадастру у Кіровоградській області на яке покладено обов'язок у місячний строк розглянути заяву ОСОБА_3 та додані до неї матеріали та за наслідками такого розгляду прийняти відповідне рішення.

Як встановлено судом, заява ОСОБА_3, подана ним 24.11.2014 р. через Центр надання адміністративних послуг Новомиргородської районної державної адміністрації, реєстраційний номер №241/11/2014 зареєстрована у Головному управлінні Держгеокадастру у Кіровоградській області 12.12.2014 р. за номером 31-16470/0/1-14 (а.с.45).

Таким чином, матеріалами справи підтверджено, що відповідачем не дотримано місячного строку, встановленого ч.7 ст.118 Земельного кодексу України для розгляду заяви позивача про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, оскільки заява ОСОБА_3 від 24.11.2014 р. (вхідний номер 31-16470/0/1-14від 12.12.2014 р.) розглянута 02.06.2015 р.

Отже, позовна вимога про визнання протиправною бездіяльності Головного управління Держгеокадастру у Кіровоградській області стосовно не розгляду впродовж законодавчо встановленого строку заяви ОСОБА_3 про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки площею 2,00 га для ведення особистого селянського господарства із земель державної власності сільськогосподарського призначення на території Туріянської сільської ради Новомиргородського району Кіровоградської області, зареєстрованої Центром надання адміністративних послуг Новомиргородської районної державної адміністрації 24 листопада 2014 року за №241/11/2014, підлягає задоволенню.

Також позивач просить скасувати рішення Головного управління Держгеокадастру у Кіровоградській області про відмову щодо надання ОСОБА_3 до 2 га землі на території Туріянської сільської ради Новомиргородського району Кіровоградської області для ведення особистого селянського господарства ДС-31-11-0.21-312/22-15 від 02.06.2015 р. і зобов'язання відповідача повторно розглянути заяву ОСОБА_3 від 24.11.2014 року.

Суд наголошує, що лист Головного управління Держгеокадастру у Кіровоградській області №ДС-31-11-0.21-312/22-15 від 02.06.2015 р. за своєю правовою природою не є рішенням суб'єкта владних повноважень, а тому викладена у ньому відмова підлягає оцінці саме як дії суб'єкта владних повноважень.

Зважаючи на зміст ч.2 ст.19 Конституції України Головне управління Держгеокадастру у Кіровоградській області зобов'язане діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

З огляду на ч.7 ст.118 Земельного кодексу України судом встановлено, що зазначена норма визначає вичерпний перелік підстав для відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки.

Однак, у листі Головного управління Держгеокадастру у Кіровоградській області від 02.06.2015 р. №ДС-31-11-0.21-312/22-15 не наведено жодної з підстав для відмови визначених частиною 7 статті 118 Земельного кодексу України.

Натомість єдиною підставою для відмови позивачу у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у розмірі 2,00 га для ведення особистого селянського господарства стало посилання на віднесення земельної ділянки до земельного масиву передбаченого для подальшої передачі у власність учасникам антитерористичної операції.

Частиною 1 ст.24 Конституції України визначено, що громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом.

Водночас статтею 12 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту"від 22.10.1993 р. №3551-ХІІ встановлені пільги учасникам бойових дій, зокрема, пільги на першочергове відведення земельних ділянок для індивідуального житлового будівництва, садівництва і городництва (п.14 ч.1 ст.12).

Суд враховує, що Земельним кодексом України розрізняються земельні ділянки призначені для ведення особистого селянського господарства, земельні ділянки для індивідуального житлового будівництва, садівництва та городництва, як за цільовим призначенням, так і за нормами їх безоплатної передачі громадянам.

Водночас, на законодавчому рівні взагалі відсутня таке визначення, як формування земельної ділянки "для подальшої передачі у власність учасникам АТО".

При цьому суду не надано жодного рішення уповноваженого органу щодо виділення/формування земельного масиву для подальшої передачі у власність учасникам АТО. Отже, станом на день розгляду справи в суді, запитувана земельна ділянка є землею сільськогосподарського призначення.

Разом з тим, Земельний Кодекс України містить вичерпний перелік цільового використання земельних ділянок, в якому відсутнє визначення цільового призначення земельної ділянки - "для подальшої передачі у власність учасникам АТО".

Таким чином, чинним законодавством не встановлено пільг для учасників бойових дій щодо першочергової передачі земельних ділянок для ведення особистого селянського господарства.

Під час розгляду справи по суті встановлено, що відповідно до наказу Головного управління Держгеокадастру у Кіровоградській області від 02.07.2015 року №11-879/21-15-СГ, ОСОБА_6, згідно поданих ним документів, надано дозвіл на розроблення документації із землеустрою на території Туріянської сільської ради Новомиргородського району, орієнтовний розмір виділеної земельної ділянки - 2,00 га (а.с.53-61).

З наданих відповідачем документів судом встановлено, що відповідачем відповідно до заяви від 17.06.2015 р. видано ОСОБА_6 дозвіл на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, розташованої на території Туріянської сільської ради Новомиргородського району Кіровоградської області, при цьому розмір земельної ділянки складав 2,00 га., тобто після звернення позивача.

Відведення земельної ділянки відбувається за відповідним рішення уповноваженого органу із розробленням проекту землеустрою та із формуванням такої земельної ділянки у земельному кадастрі.

Враховуючи дані висновку, суд відхиляє доводи відповідача про те, що запитувана земельна ділянка "відведена" для подальшої передачі у власність учасникам АТО.

З огляду на викладене відмова Головного управління Держгеокадастру у Кіровоградській області, викладена у листі ДС-31-11-0.21-311/22-15 від 02 червня 2015 року є не обґрунтованою та протиправною, а тому позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню.

В абз.10 п.9 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 30.01.2003 р. №3-рп/2003 Конституційний Суд України наголошував, що правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах.

Суд вважає за необхідне зазначити, що на законодавчому рівні визначено право розпорядження землями сільськогосподарського призначення виключено на підставі норм Земельного Кодексу України, а тому відповідач не мав право перебирати на себе функції законодавця щодо розпорядження землею без законодавчого врегулювання питання про надання земельних ділянок для учасників АТО.

Поряд з цим, позивач правомірно очікував на розгляд його заяви від 01.10.2014 р. про надання дозволу на розробку проекту землеустрою в порядку черговості, та отримання позитивного рішення на свою заяву.

Судовому захисту підлягає не лише порушене право, а й порушений інтерес, при цьому інтересом юридичної особи у сфері публічно-правових відносин слід розуміти не будь-який інтерес, а правовий, тобто такий, що може бути об'єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення потреб юридичних особи, які не суперечать Конституції та законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності ті іншим загальноправовим засадам.

Згідно рішення Конституційного Суду України від 01.12.2004р., поняття "охоронюваний законом інтерес", що вживається в частині першій статті 4 Цивільного процесуального кодексу України (1501-06) та інших законах України у логічно-смисловому зв'язку з поняттям "права", треба розуміти як прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, як зумовлений загальним змістом об'єктивного і прямо не опосередкований у суб'єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об'єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції (254к/96-ВР) і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загальноправовим засадам.

Поняття "охоронюваний законом інтерес", означає правовий феномен, який: а)виходить за межі змісту суб'єктивного права; б)є самостійним об'єктом судового захисту та інших засобів правової охорони; в)має на меті задоволення усвідомлених індивідуальних і колективних потреб; г)не може суперечити Конституції (254к/96-ВР) і законам України, суспільним інтересам, загальновизнаним принципам права; д)означає прагнення (не юридичну можливість) до користування у межах правового регулювання конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом; є)розглядається як простий легітимний дозвіл, тобто такий, що не заборонений законом. Охоронюваний законом інтерес регулює ту сферу відносин, заглиблення в яку для суб'єктивного права законодавець вважає неможливим або недоцільним.

У зв'язку з викладеним, враховуючи встановлення в судовому засіданні порушення прав позивача під час розгляду його заяви від 24.11.2014 р., суд вважає за необхідне зобов'язати відповідача повторно розглянути заяву ОСОБА_3 від 24 листопада 2014 року щодо надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки площею 2,00 га для ведення особистого селянського господарства із земель державної власності сільськогосподарського призначення на території Туріянської сільської ради Новомиргородського району Кіровоградської області.

При цьому суд зауважує, що надання наказом Головного управління Держгеокадастру у Кіровоградській області від 02.07.2015 р. №11-879/21-15-СГ дозволу іншій особі на розроблення проекту землеустрою щодо відведення відповідної земельної ділянки у власність (а.с.53), не є перешкодою для повторного розгляду заяви позивача.

Так, заява позивача не розглянута, а передана земельна ділянка іншій особі яку бажав отримати позивач не є перешкодою для розгляду його первинної заяви. При цьому, позивач має право надати додаткову заяву вказавши іншу земельну ділянку щодо відведення у власність земельної ділянки площею 2,00 га для ведення особистого селянського господарства із земель державної власності сільськогосподарського призначення на території Туріянської сільської ради Новомиргородського району Кіровоградської області.

Щодо позовної вимоги в частині прийняття рішення щодо надання дозволу на розробку проекту землеустрою суд зазначає наступне.

Відповідно до Рекомендацій №R (80) 2 щодо здійснення дискреційних повноважень адміністративними органами, прийнята Комітетом Міністрів Ради Європи 11.03.1980 р. термін "дискреційне повноваження" означає повноваження, яке надає адміністративному органу певний ступінь свободи під час прийняття рішення, таким чином даючи йому змогу вибрати з кількох юридично допустимих рішень те, яке буде найбільш прийнятним.

Таким чином, дискреційними є повноваження, які залишають державному органу чи його посадовій особі свободу розсуду після з'ясування усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення.

Оскільки надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, за своєю правовою природою відносяться до виключної компетенції ГУ Держгеокадастру у Кіровоградській області, то зобов'язуючи відповідача надати ОСОБА_3 дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки суд фактично перебере на себе функції територіального органу виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин. Таким чином, зазначена позовна вимога задоволенню не підлягає.

У відповідності до ч.1 ст.94 КАС України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Отже, ОСОБА_3 підлягає присудженню за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Держгеокадастру у Кіровоградській області судовий збір у розмірі 1 461,60 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 86, 159-163, 167 КАС України, суд -

П О С Т А Н О В И В:

1.Адміністративний позов задовольнити частково.

2.Визнати протиправними дії Головного управління Держгеокадастру у Кіровоградській області в частині порушення Закону України "Про адміністративні послуги" та ст. 118, ст.121 Земельного Кодексу України.

3.Скасувати рішення про відмову у наданні ОСОБА_3 до 2 га землі для ведення особистого селянського господарства.

4.Зобов'язати Головне управління Держгеокадастру у Кіровоградській області повторно розглянути заяву ОСОБА_3 від 24.11.2014 року.

5.В задоволенні решти частини позовних вимог - відмовити.

6.Присудити з Державного бюджету України на користь ОСОБА_3 (код - НОМЕР_1) понесені ним витрати по сплаті судового збору у розмірі 1461,60 грн. (одну тисячу чотириста шістдесят одну гривню шістдесят копійок) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Держгеокадастру у Кіровоградській області (код - 39767636).

Постанова набирає законної сили відповідно до статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Р.В. Жук