Справа № 810/5808/15
Суддя: Панченко Н.Д.
Дата ухвалення: 2016-02-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 лютого 2016 року 810/5808/15

Суддя Київського окружного адміністративного суду Панченко Н.Д., розглянувши у порядку письмового провадження у м. Києві адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Реєстраційної служби Броварського міськрайонного управління юстиції Київської області, третя особа - Товариство з обмеженою відповідальністю «Агрофірма Заворотичі», про визнання протиправним та скасування рішення,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до Київського окружного адміністративного суду з позовом до Реєстраційної служби Броварського міськрайонного управління юстиції Київської області, третя особа - Товариство з обмеженою відповідальністю «Агрофірма Заворотичі», з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог, про визнання протиправним та скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень №6074105 від 20 вересня 2013 року, прийняте державним реєстратором Реєстраційної служби Броварського міськрайонного управління юстиції Київської області Квилінською Н.О.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що у листопаді 2012 року державним нотаріусом Шостої Київської державної нотаріальної контори була відкрита спадкова справа за №804/12 щодо майна її матері - ОСОБА_3, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 року.

У ході оформлення свідоцтва на право на спадщину на земельну ділянку з кадастровим номером НОМЕР_1 нотаріусом, шляхом перевірки відомостей, що містяться у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно було встановлено, що 20 вересня 2013 року державним реєстратором Реєстраційної служби Броварського міськрайонного управління юстиції на підставі рішення №6074105 проведено державну реєстрацію права власності на вказану земельну ділянку за померлою ОСОБА_3

Позивач стверджує, що ОСОБА_3 не могла звернутись до відповідача з заявою про державну реєстрацію права власності, оскільки була померлою. Крім того, позивач зазначає, що з моменту смерті її матері - ОСОБА_3 правовстановлюючі документи на вказану земельну ділянку знаходились у неї.

Таким чином позивач вважає, що оскаржуване рішення є протиправним, оскільки із заявою про державну реєстрацію прав та їх обтяжень звернулася неналежна особа, а подані документи не давали змоги встановити відповідність заявлених прав документам, що їх посвідчують.

Ухвалою суду від 11.02.2016 залучено до участі у справі, в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача, - Товариство з обмеженою відповідальністю «Агрофірма Заворотичі».

Відповідач та третя особа правом надати суду письмові заперечення або пояснення по суті позовних вимог не скористались.

У судове засідання, призначене на 25 лютого 2016 року, сторони та третя особа не з'явились, хоча про дату, час та місце розгляду справи були повідомленні своєчасно та належним чином.

Разом з цим, 25 лютого 2016 року через канцелярію Київського окружного адміністративного суду надійшло клопотання від позивача про здійснення подальшого розгляду справи без його участі та у порядку письмового провадження.

Відповідач та третя особа про причини неявки суд не повідомили, клопотань про відкладення розгляду справи або про розгляд справи за відсутності уповноважених представників від зазначених осіб до суду не надходило.

Дослідивши наявні матеріали справи у їх сукупності та враховуючи, що про дату, час та місце розгляду справи сторони були повідомленні своєчасно та належним чином, зважаючи на відсутність підстав для відкладення судового розгляду, передбачених статтею 128 Кодексу адміністративного судочинства України, беручи до уваги положення частини четвертої та шостої статті 128 Кодексу адміністративного судочинства України, судом прийнято рішення про розгляд справи у порядку письмового провадження за наявними у ній матеріалами та доказами.

Розглянувши подані документи і матеріали, з'ясувавши фактичні обставини на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

ІНФОРМАЦІЯ_1 року померла матір ОСОБА_1 - ОСОБА_3, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_3 (а.с. 13).

22 листопада 2012 року на підставі заяви ОСОБА_1 державним нотаріусом Шостої Київської державної нотаріальної контори було заведено спадкову справу №804/12 щодо майна померлої ОСОБА_3, яке складається з земельної ділянки з кадастровим номером НОМЕР_1, площею 3,1150 га, розташованої на території Заворицької сільської ради Броварського району Київської області, що належала померлій на підставі державного акта на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_2.

Разом з цим, як вбачається з витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, 20 вересня 2013 року державним реєстратором Реєстраційної служби Броварського міськрайонного управління юстиції Київської області було прийнято рішення з індексним номером НОМЕР_4, відповідно до якого право власності на земельну ділянку з кадастровим номером НОМЕР_1 було зареєстровано за померлою ОСОБА_3 (а.с. 36).

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд зазначає таке.

Відносини, пов'язані із державною реєстрацією прав на нерухоме майно та їх обтяжень регулюються Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», у редакції, яка діяла станом на дату виникнення спірних правовідносин (далі - Закон №1952-ІV).

За визначенням, наведеним у частині першій статті 2 Закону №1952-ІV, державна реєстрація речових прав на нерухоме майно - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Статтею 3 Закону №1952-IV встановлено, що державна реєстрація прав є обов'язковою. Інформація про права на нерухоме майно та їх обтяження підлягає внесенню до Державного реєстру прав. Держава гарантує достовірність зареєстрованих прав на нерухоме майно та їх обтяжень.

Частиною першою статі 4 Закону України №1952-IV визначено, що обов'язковій державній реєстрації підлягають речові права та обтяження на нерухоме майно, розміщене на території України, що належить фізичним та юридичним особам, державі в особі органів, уповноважених управляти державним майном, іноземцям та особам без громадянства, іноземним юридичним особам, міжнародним організаціям, іноземним державам, а також територіальним громадам в особі органів місцевого самоврядування, зокрема, право оренди земельної ділянки.

За приписами частини першої статті 6 цього ж Закону систему органів державної реєстрації прав становлять: Міністерство юстиції України; центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері державної реєстрації прав; органи державної реєстрації прав, утворені Міністерством юстиції України в установленому законодавством порядку.

Орган державної реєстрації прав: проводить державну реєстрацію прав та їх обтяжень або відмовляє у їх реєстрації; забезпечує ведення Державного реєстру прав; надає інформацію про зареєстровані права та їх обтяження в порядку, встановленому цим Законом; забезпечує облік безхазяйного нерухомого майна; здійснює інші повноваження, передбачені цим Законом та іншими законами України (стаття 8 Закону №1952-IV).

Згідно зі статтею 19 Закону №1952-IV державна реєстрація прав проводиться на підставі: 1) договорів, укладених у порядку, встановленому законом, та актів прийому-передачі активів та/або зобов'язань неплатоспроможного банку приймаючому або перехідному банку, крім випадків, визначених законом; 2) свідоцтв про право власності на нерухоме майно, виданих відповідно до вимог цього Закону; 3) свідоцтв про право власності, виданих органами приватизації наймачам житлових приміщень у державному та комунальному житловому фонді; 4) державних актів на право власності або постійного користування на земельну ділянку у випадках, встановлених законом; 5) рішень судів, що набрали законної сили; 6) інших документів, що підтверджують виникнення, перехід, припинення прав на нерухоме майно, поданих органу державної реєстрації прав разом із заявою.

За змістом статті 16 Закону №1952-IV державна реєстрація речових прав на нерухоме майно здійснюється на підставі заяви. Разом із заявою про державну реєстрацію прав та їх обтяжень у паперовій формі подаються оригінали документів, необхідних для державної реєстрації прав та їх обтяжень, їх копії, засвідчені в установленому порядку.

Порядок проведення державної реєстрації прав та їх обтяжень закріплено у статті 15 Закону №1952-IV, відповідно до якої державна реєстрація прав та їх обтяжень включає такі етапи:

1) прийняття і перевірка документів, що подаються для державної реєстрації прав та їх обтяжень, реєстрація заяви;

2) встановлення факту відсутності підстав для відмови в державній реєстрації прав та їх обтяжень, зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та/або обтяжень;

3) прийняття рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, відмову в ній або зупинення державної реєстрації;

4) внесення записів до Державного реєстру прав;

5) видача свідоцтва про право власності на нерухоме майно у випадках, встановлених статтею 18 цього Закону;

6) надання витягів з Державного реєстру прав про зареєстровані права та/або їх обтяження.

У силу положень частини четвертої статті 15 Закону №1952-IV, державній реєстрації підлягають виключно заявлені права та їх обтяження за умови їх відповідності законодавству і поданим документам.

Відповідно до частини другої статті 9 Закону №1952-IV державний реєстратор встановлює відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями, зокрема, відповідність повноважень особи, яка подає документи на державну реєстрацію прав та їх обтяжень; відповідність відомостей про нерухоме майно, наявних у Державному реєстрі прав та поданих документах; наявність обтяжень прав на нерухоме майно, зареєстрованих відповідно до вимог цього Закону; наявність факту виконання умов правочину, з якими закон та/або договір (угода) пов'язує можливість проведення державної реєстрації виникнення, переходу, припинення прав на нерухоме майно або обтяження таких прав.

Процедуру проведення державної реєстрації прав, перелік документів, необхідних для її проведення, права та обов'язки суб'єктів у сфері державної реєстрації прав на момент прийняття оскаржуваного рішення було визначено Порядком державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 22 червня 2011 року № 703 (далі - Порядок №703).

Пунктом 7 Порядку №703 передбачено, що для проведення державної реєстрації прав заявник подає органові державної реєстрації прав, нотаріусові заяву про державну реєстрацію, форму та вимоги до заповнення якої встановлює Мін'юст.

При цьому, відповідно до пункту 9 Порядку №703 заявник під час подання заяви про державну реєстрацію пред'являє органові державної реєстрації прав, нотаріусові документ, що посвідчує його особу.

Документом, що посвідчує особу, є паспорт громадянина України, посвідка на проживання особи, яка мешкає в Україні, національний, дипломатичний чи службовий паспорт іноземця або документ, що його заміняє.

У разі подання заяви уповноваженою особою така особа пред'являє органові державної реєстрації прав, нотаріусові, крім документа, що зазначений в абзаці другому або третьому цього пункту, документ, що підтверджує її повноваження.

За змістом пункту 26 та 28 Порядку №703 для проведення державної реєстрації права власності та інших речових прав на нерухоме майно необхідними документами є документи, що підтверджують виникнення, перехід або припинення права власності та інших речових прав на нерухоме майно та інші документи, визначені цим Порядком.

Для проведення державної реєстрації права власності та інших речових прав на нерухоме майно заявник, крім документів, що зазначені у пункті 27 цього Порядку, подає копії документів, що зазначені в пункті 9 цього Порядку (крім документа, що посвідчує посадову особу органу державної влади або органу місцевого самоврядування).

Суд зазначає, що за загальним правилом у разі проведення державної реєстрації права власності на нерухоме майно заінтересованою особою є власник такого майна, який звертається до державного реєстратора з відповідною заявою до якої додається правовстановлюючі документи, перелік яких визначений Законом №1952-IV.

Зі змісту наведених положень Закону №1952-IV та Порядку №703 слідує, що державний реєстратор приймає заяву та вчиняє обумовлені нею реєстраційні дії виключно після встановлення особи заявника. Документом, на підставі якого державний реєстратор встановлює особу, яка звернулась із заявою, є, зокрема, паспорт громадянина України. Копії документів, на підставі яких встановлено та ідентифіковано особу заявника державний реєстратор зобов'язаний долучити до матеріалів реєстраційної справи.

З метою забезпечення повного та об'єктивного розгляду справи, суд ухвалою від 25 січня 2016 року витребував у Реєстраційної служби Броварського міськрайонного управління юстиції Київської області належним чином засвідчені копії документів, що стали підставою для прийняття оскаржуваного рішення та матеріали реєстраційної справи щодо об'єкта нерухомого майна - земельної ділянки з кадастровим номером НОМЕР_1.

Проте відповідач вимог вказаної ухвали не виконав, пояснень щодо причин неможливості надати витребувані документи не надав, явку уповноваженого представника у судові засідання жодного разу не забезпечив.

Разом з тим, відповідно до частини першої статті 10 Закону №1952-IV, Державний реєстр прав містить відомості про зареєстровані права і обтяження, суб'єктів прав, об'єкти нерухомого майна, документи, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав.

Відповідно до пункту 21 Порядку ведення Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26 жовтня 2011 року № 1141, у разі проведення державної реєстрації виникнення права власності на нерухоме майно державний реєстратор вносить до запису про право власності та суб'єкта цього права такі відомості:

1) щодо суб'єкта права власності - фізичної особи (громадянина України, іноземця, особи без громадянства):

- прізвище, ім'я та (за наявності) по батькові;

- податковий номер (крім громадян України, які через свої релігійні або інші переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податку (ідентифікаційного номера), офіційно повідомили про це відповідні органи державної влади та мають відмітку в паспорті громадянина України);

- номер та серія паспорта громадянина України (для громадян України, які через свої релігійні або інші переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податку (ідентифікаційного номера), офіційно повідомили про це відповідні органи державної влади та мають відмітку в паспорті громадянина України);

Таким чином, Державний реєстр прав на нерухоме майно містить інформацію про документи, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав та особу, яка звернулась з заявою про державну реєстрацію.

Як вбачається з витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, рішення з індексним номером НОМЕР_4 про державну реєстрацію права власності на земельну ділянку з кадастровим номером НОМЕР_1 було прийнято за наслідками розгляду заяви, яку було подано ОСОБА_3.

При цьому особу ОСОБА_3 державним реєстратором було встановлено на підставі паспорту НОМЕР_5, виданого Броварським РВ ГУ МВС України в Київській області 14 березня 1997 року (а.с. 36).

Аналогічні обставини були встановлені державним нотаріусом Шостої Київської державної нотаріальної контори під час оформлення свідоцтва про право на спадщину за зверненням позивача.

Так у ході перевірки відомостей, що містяться у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно нотаріусом було з'ясовано, що 20 вересня 2013 року ОСОБА_3 було особисто подано заяву про державну реєстрацію права власності на земельну ділянку, паспорт та державний акт про право власності на земельну ділянку (а.с. 38).

З приводу викладеного суд зазначає, що як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 року, підтвердженням чого є свідоцтво про смерть серії НОМЕР_3 (а.с. 34). Тобто станом на момент звернення з відповідною заявою до відповідача та вчинення реєстраційної дії ОСОБА_3 була померлою.

За змістом статті 25 Цивільного кодексу України цивільна правоздатність фізичної особи виникає у момент її народження та припиняється у момент її смерті.

Відповідно до абзацу другого пункту 21 Положення про паспорт громадянина України, затвердженого Постановою Верховної Ради України від 26 червня 1992 року №2503-XII, паспорт померлого здається до органу державної реєстрації актів цивільного стану, який після реєстрації смерті громадянина надсилає паспорт до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері громадянства.

З огляду на зазначене, суд погоджується з доводами позивача, що ОСОБА_3 не могла особисто 20 вересня 2013 року подати на розгляд відповідача заяву про державну реєстрацію права власності на земельну ділянку.

У свою чергу, відповідач під час прийняття оскаржуваного рішення не мав об'єктивної можливості встановити особу ОСОБА_3 на підставі паспорту НОМЕР_5, виданого Броварським РВ ГУ МВС України в Київській області 14 березня 1997 року.

Суд також бере до уваги пояснення позивача, у яких вона зазначила, що померла ОСОБА_3 з 1992 року проживала разом з позивачкою за адресою: АДРЕСА_1, оскільки потребувала постійного догляду та опіки. При цьому оригінал державного акта на право власності на земельну ділянку НОМЕР_2, на підставі якого було прийняте оскаржуване рішення, постійно знаходився у позивача і третім особам не передавався.

Відповідно до частини першої статті 24 Закону №1952-IV у державній реєстрації прав та їх обтяжень може бути відмовлено у разі, якщо із заявою про державну реєстрацію прав та їх обтяжень звернулася неналежна особа; подані документи не відповідають вимогам, встановленим цим Законом, або не дають змоги встановити відповідність заявлених прав документам, що їх посвідчують.

Тому, приймаючи до уваги, що ОСОБА_3 не могла 20 вересня 2013 року звернутись до відповідача з заявою про державну реєстрацію права власності на земельну ділянку з кадастровим номером НОМЕР_1, а відповідачем не було встановлено відповідність повноважень особи, яка подала документи на державну реєстрацію, рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень з індексним номером НОМЕР_4 від 20 вересня 2013 року є протиправним та підлягає скасуванню.

Відповідно до частини першої статті 26 Закону України №1952-IV записи до Державного реєстру прав вносяться на підставі прийнятого рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень.

Частина друга статті 26 Закону №1952-IV вказує, що у разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав.

Судове рішення у даній справі є підставою для внесення державним реєстратором до Державного реєстру прав запису про скасування державної реєстрації права власності на нерухоме майно.

За загальним правилом, що випливає з принципу змагальності, кожна сторона повинна подати докази на підтвердження обставин, на які вона посилається, або на спростування обставин, про які стверджує інша сторона.

Відповідно до частини другої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідач, як суб'єкт владних повноважень, належних і достатніх доказів, які б спростовували доводи позивача не надав.

З огляду на зазначене та беручи до уваги достатній і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що викладені у позовній заяві доводи позивача є обґрунтованими, а його вимоги такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі.

Відповідно до статті 97 Кодексу адміністративного судочинства України, суд за клопотанням однієї зі сторін визначає грошовий розмір судових витрат, які повинні бути їй компенсовані. Оскільки жодних клопотань з приводу відшкодування судових витрат позивачем суду не заявлено судові витрати компенсації не підлягають.

Керуючись статтями 11, 14, 70, 71, 72, 86, 94, 122, 128, 159-163, 167, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення Реєстраційної служби Броварського міськрайонного управління юстиції Київської області про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) індексний номер НОМЕР_4 від 20 вересня 2013 року.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано в установлені строки. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішення за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга на постанову суду подається до Київського апеляційного адміністративного суду через Київський окружний адміністративний суд протягом десяти днів з дня її проголошення, а в разі проголошення лише вступної та резолютивної частини постанови або прийняття постанови у письмовому провадженні, - протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя Панченко Н.Д.

Постанову виготовлено у повному обсязі та підписано 25.02.2016