Справа № 815/6874/13-а
Суддя: Тракало В.В.
Дата ухвалення: 2016-02-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"23" лютого 2016 р. м. Київ К/800/30003/14

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі:

головуючого - судді суддівТракало В.В., Іваненко Я.Л., Мойсюка М.І.,
секретар Буденко В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Міністерства доходів і зборів України на постанову Одеського апеляційного адміністративного суду від 14 травня 2014 року у справі за позовом ОСОБА_4 до Міністерства доходів і зборів України, третя особа ОСОБА_5 про визнання незаконним та скасування наказу, поновлення на посаді,

в с т а н о в и л а :

У вересні 2013 року ОСОБА_4 звернувся до суду із позовом до Міністерства доходів і зборів України, третя особа ОСОБА_5, уточнивши який просив визнати незаконним та скасувати наказ Міністерства доходів і зборів України № 577-О від 23 серпня 2013 року про звільнення ОСОБА_4 з посади начальника відділу організації оперативно-розшукової діяльності Головного управління податкової міліції Державної податкової служби України за п.п. «а» п. 65 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ у відставку (із зняттям звійськового обліку) за віком та поновити позивача на роботі на посаді начальника відділу організації оперативно-розшукової діяльності Головного оперативного управління Міністерства доходів і зборів України.

Постановою Одеського окружного адміністративного суду від 14 січня 2014 року у задоволенні позову відмовлено.

Постановою Одеського апеляційного адміністративного суду від 14 травня 2014 року постанову суду першої інстанції скасовано в частині визнання протиправним та скасування наказу Міністерства доходів і зборів України № 577-О від 23 серпня 2013 року та ухвалено в цій частині нову постанову про задоволення позову. Визнано протиправним та скасовано наказ Міністерства доходів і зборів України № 577-О від 23 серпня 2013 року про звільнення ОСОБА_4 з посади начальника відділу організації оперативно-розшукової діяльності Головного управління податкової міліції Державної податкової служби України за пп. «а» п. 65 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів Української РСР від 29 липня 1991 року № 114 у відставку із зняттям з військового обліку (за віком). В решті постанову суду першої інстанції залишено без змін.

У касаційній скарзі ставиться питання про скасування судового рішення суду апеляційної інстанції з підстав порушення норм матеріального та процесуального права та залишення в силі судового рішення суду першої інстанції.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які беруть участь у справі, перевіривши правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права у межах доводів касаційної скарги, правової оцінки обставин у справі, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що ОСОБА_4 з 31 грудня 1999 року працював в системі органів податкової міліції України, 10 жовтня 2009 року його було звільнено з органів податкової міліції у відставку Збройних сил України за віком.

Наказом Державної податкової адміністрації № 1175-0 від 16 липня 2010 року позивача було поновлено в органах податкової служби до 31 грудня 2010 року, далі позивач проходив службу, як особа, яку залишено на службі відповідно до п. 8 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів Української РСР від 29 липня 1991 року № 114 (далі - Положення).

З 10 грудня 2011 року по день звільнення з роботи ОСОБА_4 обіймав посаду начальника відділу організації оперативно-розшукової діяльності Головного управління податкової міліції Державної податкової служби України та мав спеціальне звання «полковник податкової міліції».

1 серпня 2013 року атестаційною комісією по роботі з працівниками податкової міліції органів Міністерства доходів і зборів України (протокол № 2) розглянуто питання щодо подальшого проходження служби полковником податкової міліції ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 (54 роки), який досяг граничного віку перебування на службі.

На підставі вказаного протоколу засідання атестаційної комісії та відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 30 жовтня 1998 року № 1716 «Про проходження служби особами начальницького складу податкової міліції та обчислення їм вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги» та Положення головою комісії з проведення реорганізації Державної податкової служби України прийнято наказ від 23 серпня 2013 року № 577-о «Про звільнення працівників податкової міліції», яким звільнено з посади та податкової міліції у відставку (із зняттям з військового обліку) за п.п. «а» п. 65 (за віком) полковника податкової міліції ОСОБА_4, начальника відділу організації оперативно-розшукової діяльності Головного управління податкової міліції Державної податкової служби України.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач при прийнятті наказу від 23 серпня 2013 року № 577-о діяв на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Скасовуючи постанову суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позову про визнання протиправним та скасування наказу Міністерства доходів і зборів України № 577-О від 23 серпня 2013 року та задовольняючи позов в цій частині, суд апеляційної інстанції виходив з того, що наказ відповідача про припинення публічної служби позивача є протиправним.

Проте з такими висновками суду апеляційної інстанції погодитися не можна, оскільки вони не ґрунтуються на матеріалах справи та законі.

Пунктом 353.1. ст. 353 Податкового Кодексу України визначено, що особи начальницького і рядового складу податкової міліції проходять службу у порядку, встановленому законодавством для осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ.

Статтею 18 Закону України «Про міліцію» передбачено, що порядок та умови проходження служби в міліції регламентуються Положенням про проходження служби особовим складом органів внутрішніх справи, затвердженим Кабінетом Міністрів України 29 липня 1991 року № 114, яке поряд із Законом України «Про міліцію», постановою Кабінету Міністрів України від 30 жовтня 1998 року № 1716 «Про проходження служби особами начальницького складу податкової міліції та обчислення їм вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги» є спеціальним нормативно-правовим актом, що регулює спірні відносини в частині проходження служби в органах податкової міліції.

Відповідно до п. 1 постанови Кабінету Міністрів України від 30 жовтня 1998 року № 1716, особи начальницького складу податкової міліції проходять службу в порядку, встановленому Положенням.

Пунктом 2 Положення передбачено, що особам, які перебувають на службі в органах внутрішніх справ, присвоюються такі спеціальні звання як полковник міліції (старший начальницький склад).

На підставі п.п. «а» п. 65 Положення особи рядового і начальницького складу звільняються зі служби у відставку (із зняттям з військового обліку) за віком - при досягненні граничного віку, встановленого п. 7 цього Положення та Законом України «Про військовий обов'язок і військову службу» для перебування в запасі осіб, які мають відповідні військові звання.

Згідно з п. 7 Положення, особи середнього, старшого і вищого начальницького складу залежно від присвоєних їм спеціальних звань перебувають на службі в органах внутрішніх справ до такого віку: особи середнього і старшого начальницького складу, за винятком полковників міліції та полковників внутрішньої служби - 45 років; полковники міліції та полковники внутрішньої служби - 50 років; генерал-майори міліції, генерал-майори внутрішньої служби, генерал-лейтенанти міліції та генерал-лейтенанти внутрішньої служби - 55 років; генерал-полковники внутрішньої служби - 60 років.

Отже, умовами для звільнення зі служби осіб середнього, старшого і вищого начальницького складу органів внутрішніх справ у відставку на підставі п.п. «а» п.65 Положення є досягнення віку перебування на службі залежно від присвоєного їм спеціального звання.

Таким чином, правовідносини, пов'язані із проходженням служби в органах внутрішніх справ та податковій міліції, врегульовані вищенаведеним спеціальним законодавством, аналіз якого дає підстави дійти висновку, що особи середнього, старшого і вищого начальницького складу органів внутрішніх справ можуть бути звільнені у відставку на підставі п.п. «а» п.65 Положення за умови досягнення граничного віку перебування на службі залежно від присвоєного їм спеціального звання, а також досягнення віку перебування в запасі у військовому званні, яке такій особі було присвоєно.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом України в постановах від 26 травня 2015 року (справа №21-172а15) від 8 грудня 2015 року (справа № 21-5405а15).

За таких обставин, коли на час звільнення позивач мав спеціальне, а не військове звання «полковник податкової міліції», досяг граничного віку перебування на службі в цьому званні, бо мав уже 54 роки, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що він не міг бути залишений на службі понад граничний вік.

Висновок суду апеляційної інстанції про те, що позивач був звільнений до закінчення строку, на який було продовжено перебування позивача на службі понад граничний вік, а тому наказ є незаконним, не ґрунтується на матеріалах справи та вимогах нормативних актів.

Пунктом 8 Положення передбачено, що особи середнього, старшого і вищого начальницького складу, залишені на службі в органах внутрішніх справ понад граничний вік перебування на службі, можуть бути звільнені в запас Збройних Сил або у відставку до закінчення строку, на який вони були залишені на службі.

Не врахувавши вищенаведених вимог, суд апеляційної інстанції помилково скасував постанову суду першої інстанції, який дійшов обґрунтованого висновку, що дії відповідача при звільненні позивача відповідали приписам п. 8 Положення.

Не можна погодитися і з висновками суду апеляційної інстанції про порушення відповідачем при звільненні позивача ч. 3 ст. 40 та ст.ст. 43, КЗпП України, які застосовуються у випадках звільнення працівника за ініціативою власника чи уповноваженого ним органу. В даному з випадку позивача звільнено у зв'язку з досягненням позивачем граничного віку перебування на службі, а не з ініціативи власника чи уповноваженого ним органу, на що звернув увагу суд першої інстанції, відхиляючи ці доводи позивача.

Відповідно до статті 226 КАС суд касаційної інстанції скасовує судове рішення суду апеляційної інстанції та залишає в силі рішення суду першої інстанції, яке ухвалено відповідно до закону і скасоване або змінене помилково.

Оскільки суд апеляційної інстанції помилково скасував постанову суду першої інстанції, яка ухвалена відповідно до закону, то колегія суддів на підставі ст. 226 КАС України скасовує судове рішення суду апеляційної інстанції та залишає в силі постанову суду першої інстанції.

Керуючись статтями 220, 221, 223, 226, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу Міністерства доходів і зборів України задовольнити.

Постанову Одеського апеляційного адміністративного суду від 14 травня 2014 року скасувати, постанову Одеського окружного адміністративного суду від 14 січня 2014 року залишити в силі.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, оскарженню не підлягає.

Головуючий: В.В. Тракало

Судді: Я.Л. Іваненко

М.І. Мойсюк