Справа № 826/15470/15
Суддя: Вівдиченко Т.Р.
Дата ухвалення: 2016-03-01 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Суддя-доповідач: Вівдиченко Т.Р.
ПОСТАНОВА

Іменем України

01 березня 2016 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді: Вівдиченко Т.Р.

Суддів: Борисюк Л.П.

Собківа Я.М.

За участю секретаря: Стеценко А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за апеляційною скаргою Міністерства культури України на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 03 грудня 2015 року у справі за адміністративним позовом Акціонерного товариства «Градобанк» до Міністерства культури України, Національного художнього музею України, третя особа: Національний банк України про розірвання договору, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач - Акціонерне товариство «Градобанк» (далі - АТ «Градобанк») звернувся до суду з адміністративним позовом до Міністерства культури України та Національного художнього музею України, третя особа: Національний банк України, в якому просить розірвати договір №279 про порядок передачі у державну власність та умови постійного зберігання колекції образотворчого мистецтва АТ «Градобанк» від 22 грудня 2005 року, укладений Міністерством культури та туризму України, АТ «Градобанк» та Національним художнім музеєм України.

Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 03 грудня 2015 року адміністративний позов задоволено.

Не погодившись із постановою суду першої інстанції, відповідач - Міністерство культури України подав апеляційну скаргу, просить скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою у задоволенні адміністративного позову відмовити, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

Заслухавши у відкритому судовому засіданні суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до частини 1 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, 24 червня 2004 року Верховною Радою України прийнято Закон України «Про передачу колекції образотворчого мистецтва Акціонерного товариства «Градобанк» у державну власність», статтею 1, якого, колекцію образотворчого мистецтва Акціонерного товариства «Градобанк» визнано об'єктом національного культурного надбання та зобов'язано передати її у державну власність у порядку, встановленому цим Законом.

22 грудня 2005 року між Міністерством культури і туризму України, АТ «Градобанк» та Національним художнім музеєм України, на виконання вищезазначеного Закону, укладено договір про порядок передачі у державну власність та умови постійного зберігання колекції образотворчого мистецтва Акціонерного товариства «Градобанк» №279.

Рішенням Конституційного Суду України від 16 жовтня 2008 року №24-рп/2008 положення статті 1 Закону України «Про передачу колекції образотворчого мистецтва Акціонерного товариства «Градобанк» у державну власність» в частині передачі колекції у державну власність, положення статті 2, положення статті 5 та положення статті 6 Закону України «Про передачу колекції образотворчого мистецтва Акціонерного товариства «Градобанк» у державну власність» визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними).

26 червня 2015 року позивач направив на адресу Міністерства культури України та Національного художнього музею України лист №37, яким, враховуючи істотну зміну обставин, пропонував погодити розірвання договору №279.

Листом від 28 липня 2015 року №1037/15/10-15 Міністерство культури України повідомило позивача, що не вбачає підстав для розірвання договору №279.

Позивач вважає, що у зв'язку із не досягненням згоди про розірвання договору №279, з огляду на визнання неконституційними положень Закону України «Про передачі колекції образотворчого мистецтва Акціонерного товариства «Градобанк» у державну власність», подальше виконання умов договору №279 буде суперечити Конституції України, як наслідок, договір №279 має бути розірваний.

Надаючи правову оцінку обставинам справи та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

24 червня 2004 року Верховною Радою України прийнято Закон України «Про передачу колекції образотворчого мистецтва Акціонерного товариства «Градобанк» у державну власність» від 24.06.2004 року №1881-ІV (із змінами та доповненнями та в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин), відповідно до статті 1 якого, колекцію образотворчого мистецтва АТ «Градобанк» визнано об'єктом національного культурного надбання та передано її у державну власність у порядку, встановленому цим Законом.

Статтею 2 Закону України «Про передачу колекції образотворчого мистецтва Акціонерного товариства «Градобанк» у державну власність» зазначену колекцію передбачено віднести до державної частини Музейного фонду України, передавши її в установленому законодавством порядку на постійне зберігання до Національного художнього музею України у місті Києві.

У відповідності до частини 1 статті 5 Закону України «Про передачу колекції образотворчого мистецтва Акціонерного товариства «Градобанк» у державну власність», Кабінету Міністрів України доручено до 31.12.2004 року розробити механізм відшкодування Національному банку України заборгованості АТ «Градобанк», що забезпечена заставою, предметом якої є зазначена колекція образотворчого мистецтва, та провести відповідні розрахунки з Національним банком України до 01.06.2005 року, передбачивши кошти у проекті Закону України «Про Державний бюджет України на 2005 рік».

Так, статтею 6 Закону України «Про передачу колекції образотворчого мистецтва Акціонерного товариства «Градобанк» у державну власність» зобов'язано Національний банк України до 31.12.2005 року забезпечити передачу колекції образотворчого мистецтва АТ «Градобанк» на постійне зберігання до Національного художнього музею України у м. Києві в повному обсязі.

Судом встановлено, що 22 грудня 2005 року між Міністерством культури та туризму України, Національним художнім музеєм України та АТ «Градобанк» був укладений договір № 279 про порядок передачі у державну власність та умови постійного зберігання колекції образотворчого мистецтва АТ «Градобанк».

Згідно даного договору, Міністерство культури та туризму України зобов'язалось перерахувати Національному художньому музею України кошти у сумі 9 497 100 грн. для відшкодування Національному банку України заборгованості АТ «Градобанк», що виникла за договором застави від 05.11.1996 року, укладеним між Національним банком України та АТ «Градобанк» в забезпечення виконання умов договору № 24 від 04.06.1996 року на купівлю кредитів на закритому кредитному аукціоні Національного банку України, а АТ «Градобанк» зобов'язався передати на постійне зберігання Національному художньому музею України твори колекції у кількості 785 предметів, відповідно до Акту оцінки експертної комісії від 21.12.1996 року, на суму визначену даним актом протягом 5 робочих днів з моменту отримання Національним банком України коштів в сумі 9 496 272,50 грн. на його рахунок (вартість 455 предметів).

Згідно п.3.2 договору, право державної власності на частину колекції у кількості 455 предметів виникає з моменту отримання банком коштів у сумі, встановленій в п. 2.1.1 договору. З цього моменту частина колекції у кількості 455 предметів переходить до державної частини Музейного фонду України.

Так, 26 грудня 2005 року Національний художній музей України, на виконання п.2.2.1 договору, платіжним дорученням № 646 перерахував Національному банку України 9 497 100 грн. з призначенням платежу: відшкодування Національному банку України заборгованості АТ «Градобанк», згідно договору № 279 від 22.12.2005 року.

Колегією суддів апеляційної інстанції встановлено, що ухвалою Господарського суду міста Києва від 26.06.2006 року, у справі № 10/11, колекцію картин АТ «Градобанк» в кількості 857 предметів образотворчого мистецтва (785 предметів з якої знаходяться в заставі у Національного банку України) включено до складу ліквідаційної маси банкрута АТ «Градобанк» та заборонено Національному банку України та будь-яким іншим особам вчиняти дії щодо колекції образотворчого мистецтва АТ «Градобанк» в кількості 785 предметів образотворчого мистецтва, що знаходяться на зберіганні у Національного банка України в заставі.

Також, встановлено, що постановою Господарського суду міста Києва від 19.06.2007 року у справі № 18/560-а за позовом Заступника прокурора міста Києва, в інтересах держави в особі Міністерства культури і туризму України, Національного художнього музею України у м. Києві до Національного банку України про спонукання до вчинення дій - позовні вимоги задоволено повністю. Зобов'язано Національний банк України передати у встановленому порядку колекцію образотворчого мистецтва АТ «Градобанк» у кількості 785 предметів Національному художньому музею України в місті Києві. Зазначена постанова була залишена без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 28.09.2008 року у справі № 22-а-3615/08.

Разом з тим, як вбачається з матеріалів справи, рішенням Конституційного Суду України № 24-рп/2008 від 16.10.2008 року у справі № 1-34/2008 за конституційним поданням 48 народних депутатів України щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень статей 1, 2, 4, 6 Закону України «Про передачу колекції образотворчого мистецтва Акціонерного товариства «Градобанк» у державну власність», Постанови Верховної Ради України «Про визнання колекції образотворчого мистецтва національним надбанням України» визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними) положення статті 1 в частині передачі колекції образотворчого мистецтва Акціонерного товариства «Градобанк» у державну власність та статей 2, 5, 6 вказаного Закону України «Про передачу колекції образотворчого мистецтва Акціонерного товариства «Градобанк» у державну власність».

Так, на виконання рішення Конституційного Суду України, Національний банк України постановою Правління № 290 від 13.05.2009 року поновив облік заборгованості АТ «Градобанк» перед Національним банком України та застави колекції образотворчого мистецтва, переданої Національному банку України за договором застави (закладу) від 05.11.1996 року.

Національний банк України 02 грудня 2010 року повернув на рахунок Національного художнього музею України у Головному управлінні державного казначейства України в м. Києві в повній сумі грошові кошті, що були перераховані Національним художнім музеєм України як відшкодування заборгованості АТ «Градобанк» перед Національним банком України з посиланням на договір № 279 від 22.12.2005 року.

Статтею 152 Конституції України визначено, що закони, інші правові акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність.

Під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції було встановлено, що на час укладання договору № 279 від 22 грудня 2005 року Закон України «Про передачу колекції образотворчого мистецтва Акціонерного товариства «Градобанк» у державну власність» був чинним і передбачав передачу колекції картин позивача у державну власність у порядку встановленому законом шляхом віднесення до державної частини Музейного фонду України, передавши її на постійне зберігання до Національного художнього музею України.

Отже, положення статті 1 зазначеного Закону втратили чинність, як такі, що є неконституційними, в частині передачі колекції образотворчого мистецтва АТ «Градобанк» у державну власність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення № 24-рп/2008 від 16.10.2008 року у справі № 1-34/2008.

Встановлено, що колекція картин позивача не була передана ним до Національного художнього музею України у м. Києві, на виконання умов договору № 279 від 22.12.2005 року, а грошові кошти перераховані Національному банку України, в якості відшкодування заборгованості позивача за кредитним договором, були йому повернуті.

З огляду на те, що позивачем належними та допустимими доказами не доведено, що договір № 279 від 22 грудня 2005 року при його укладанні був спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, що його сторони (або одна із сторін) мали намір порушити право власності позивача та договір є таким, що порушує публічний порядок, а також те, що жодна із сторін договору нічого не одержувала на виконання вказаного договору, колегія суддів вважає, що, у даному випадку, такий договір не породжує для його сторін будь яких наслідків, а тому в задоволенні позовних вимог слід відмовити.

Так, в суді апеляційної інстанції представником позивача зазначено, що, оскільки є рішення Конституційного Суду України, то виконати договір №279 не вбачається за можливе, однак вказане твердження спростовується вищенаведеним.

Разом з тим, в цьому ж судовому засіданні представник позивача зазначила інше, що умови вказаного договору виконували, однак належних та допустимих доказів такому твердженню не надала, а тому факт виконання договору №279 з боку позивача не встановлений.

Враховуючи важливість встановлення всіх обставин по справі, колегією суддів було досліджено постанову Вищого господарського суду України від 15 квітня 2015 року у справі №5011-36/8485-2012, якою відмовлено у задоволенні адміністративного позову Акціонерного товариства «Градобанк» до Міністерства культури України, Національного художнього музею України, третя особа: Національний банк України, за участю Прокуратури міста Києва, про застосування наслідків нікчемності правочину. Так, у вказаному рішенні суд касаційної інстанції дійшов аналогічного висновку.

Тобто, Вищий господарський суд України своєю постановою від 15 квітня 2015 року, в аналогічній справі, залишив у державній власності колекцію образотворчого мистецтва із 785 картин відомих художників, частина з яких, і є фактично предметом за договором №279 у даній справі.

Крім того, встановлено, що в період з 2007 року по 2015 рік в адміністративному провадженні знаходилась справа №18/560-а (2а-97/12/2670/4853/13) за позовом заступника прокурора міста Києва в інтересах держави в особі Міністерства культури і туризму України, Національного художнього музею України до Національного банку України про спонукання до вчинення дій (про передачу колекції до Національного художнього музею України). У вказаній справі позовні вимоги задоволено повністю та зобов'язано Національний банк України передати у встановленому порядку колекцію у кількості 785 предметів. Вказане рішення набрало законної сили.

Разом з тим, відповідно до частини 1 статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України, обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Судовою практикою, а саме, постановою Верховного Суду України від 27.02.2012 року, встановлено, що частиною 1 статті 652 Цивільного кодексу України, на підставі якої пред'явлено даний позов, передбачено, що у разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, договір може бути змінений або розірваний за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті зобов'язання.

Згідно частини 2 статті 652 Цивільного кодексу України, якщо сторони не досягли згоди щодо приведення договору у відповідність з обставинами, які істотно змінились, або щодо його розірвання, договір може бути розірваний, а з підстав, встановлених частиною четвертою цієї статті, - змінений за рішенням суду на вимогу заінтересованої сторони за наявності одночасно таких умов: в момент укладення договору сторони виходили з того, що така зміна обставин не настане; зміна обставин зумовлена причинами, які заінтересована сторона не могла усунути після їх виникнення при всій турботливості та обачності, які від неї вимагалися; виконання договору порушило б співвідношення майнових інтересів сторін і позбавило б заінтересовану сторону того, на що вона розраховувала при укладенні договору; із суті договору або звичаїв ділового обороту не випливає, що ризик зміни обставин несе заінтересована сторона.

Отже, закон пов'язує можливість розірвання договору безпосередньо не з наявністю істотної зміни обставин, а з наявністю чотирьох умов, визначених частиною 2 статті 652 Цивільного кодексу України, при істотній зміні обставин.

Разом з тим, в рішенні Верховного Суду України від 26.05.2012 року встановлено, що при наявності істотної зміни обставин, що істотно порушила баланс інтересів сторін, сторони спочатку здійснюють спроби щодо зміни або розірвання договору за взаємною згодою, як зазначено у частині першій статті 651 Цивільного кодексу України.

Так, з листа АТ «Градобанк» від 26.06.2015 року № 37 «Щодо розірвання Договору № 279 про порядок передачі у державну власність та умови постійного зберігання колекції образотворчого мистецтва АТ «Градобанк» від 22.12.2005 року» вбачається, що АТ «Градобанк» звернулось до Міністерства культури України одразу з вимогою про розірвання Договору № 279 та не зверталось з пропозицією щодо зміни умов Договору № 279.

Оскільки постанова Господарського суду міста Києва від 19.06.2007 року по справі № 18/560-а (2а-97/12/2670/4853/13) набрала законної сили, Міністерство культури України неодноразово зверталось до судів різних інстанцій з заявами про видачу виконавчого листа (копії заяв наявні в матеріалах справи).

Також, під час розгляду справи колегією суддів апеляційної інстанції встановлено, що Міністерство культури України зверталось з вимогою про передачу колекції до Національного банку України, проте, отримувало негативні відповіді.

Так, 29 січня 2016 року відділом примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №49988127.

24 лютого 2016 року Міністерством культури України отримано скаргу на дії головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України та постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №49988127 від 29.01.2016 року написану Національним банком України. У скарзі скаржником вказується на обставину розгляду судом апеляційної інстанції справи про розірвання Договору № 279.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів погоджується з висновком Міністерства культури України про те, що дії Національного банку України спрямовані на залишення колекції образотворчого мистецтва АТ «Градобанк» у сховищах Національного банку України, що, в подальшому, становить загрозу збереження колекції образотворчого мистецтва АТ «Градобанк», яка визнана законом об'єктом національного культурного надбання.

Аналізуючи обставини справи та норми чинного законодавства, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції безпідставно задоволено позовні вимоги та розірвано договір №279 від 22 грудня 2005 року, а тому рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню із винесенням нового рішення про відмову у задоволенні адміністративного позову АТ «Градобанк».

Відповідно до ч. 1 ст. 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову (ч. 2 ст. 71 КАС України).

При цьому, доводи викладені в апеляційній скарзі, спростовують висновки суду першої інстанції та знайшли своє належне підтвердження в суді апеляційної інстанції.

Відповідно до ст. 159 КАС України, обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин у адміністративній справі, підтверджених такими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Таким чином, колегія суддів вважає, що висновки суду першої інстанції не відповідають встановленим обставинам по справі, допущені судом першої інстанції порушення норм матеріального права призвели до неправильного вирішення справи, а тому оскаржувана постанова підлягає скасуванню з прийняттям нового рішення.

Згідно ст. 202 КАС України, підставами для скасування постанови або ухвали суду першої інстанції та ухвалення нового рішення є порушення норм матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи або питання.

Керуючись ст. ст. 160, 167, 198, 202, 205, 206, 212, 254 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Міністерства культури України задовольнити.

Постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 03 грудня 2015 року скасувати та прийняти нове рішення.

У задоволенні адміністративного позову Акціонерного товариства «Градобанк» відмовити.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня складення в повному обсязі шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя: Вівдиченко Т.Р.

Судді: Борисюк Л.П.

Собків Я.М.

Повний текст постанови виготовлено 04.03.2016 року

Головуючий суддя Вівдиченко Т.Р.

Судді: Борисюк Л.П.

Собків Я.М.