Справа № 344/5198/15-а 2-а/344/274/15
Суддя: Нос Степан Петрович
Дата ухвалення: 2016-03-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 березня 2016 р. Справа № 876/8032/15

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді - Носа С. П.,

суддів - Яворського І. О., Кухтея Р. В.;

за участю секретаря судового засідання - Гелецького П. В.;

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу управління Пенсійного фонду України в м. Івано-Франківську на постанову Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 17 липня 2015 року в справі за позовом ОСОБА_1 до в.о. начальника управління Пенсійного фонду України в м. Івано-Франківську Козло О. М. про скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності, -

ВСТАНОВИВ:

07 квітня 2015 року Івано-Франківським міським судом Івано-Франківської області зареєстровано позовну заяву ОСОБА_1 до в.о. начальника управління Пенсійного фонду України в м. Івано-Франківську Козло О. М. про скасування постанови в.о. начальника управління Пенсійного фонду України в м. Івано-Франківську Козло О. М. № 1 від 31 березня 2015 року про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 165-1 КУпАП.

В обґрунтування вимог позовної заяви зазначено, що позивач незаконно був притягнутий до адміністративної відповідальності.

Постановою Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 17 липня 2015 року позов задоволено. Визнано протиправною та скасовано постанову в.о. начальника управління Пенсійного фонду України в м. Івано-Франківську Козло О. М. № 1 від 31 березня 2015 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 165-1 КУпАП.

Зазначену постанову мотивовано тим, що доводи відповідача щодо наявності складу триваючого адміністративного правопорушення є необґрунтованими.

Не погоджуючись з прийнятою постановою, відповідачем - управлінням Пенсійного фонду України в м. Івано-Франківську, подано апеляційну скаргу до Львівського апеляційного адміністративного суду, в якій висловлено прохання скасувати оскаржувану постанову та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні адміністративного позову.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги вказано, що судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваної постанови було порушено норми матеріального та процесуального права.

Особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не прибули, про дату, час і місце апеляційного розгляду повідомлені належним чином, а тому, суд апеляційної інстанції, відповідно до ч. 1 ст. 41 та ч. 4 ст. 196 КАС України, вважає можливим проведення розгляду справи за їхньої відсутності без здійснення фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Заслухавши суддю-доповідача, проаналізувавши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів не знаходить підстав для її задоволення.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із ст. 70 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом при вирішенні справи не беруться до уваги. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування, крім випадків, коли щодо таких обставин не виникає спору.

Статтею 71 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до ст. 86 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Як вбачається з оскаржуваної постанови по справі про адміністративне правопорушення на ОСОБА_1 накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 510,00 грн. за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 165-1 КУпАП.

Позивача визнано винним в тому, що він порушив порядок нарахування страхових внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування за період з 01 квітня 2005 року по 31 грудня 2005 року, в результаті чого донараховано 8474,85 грн. Такими діями позивач порушив п. 6 ст. 17 та ст. 106 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» та п. 5 Інструкції про порядок обчислення і сплати страхувальником та застрахованими особами внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування до ПФУ, затвердженої Мінюстом 16.01.2014р. № 64/8663.

Згідно ч. 1 ст. 38 КУпАП адміністративне стягнення може бути накладено не пізніш як через два місяці з дня вчинення правопорушення, а при триваючому правопорушенні - не пізніш як через два місяці з дня його виявлення, за винятком випадків, коли справи про адміністративні правопорушення відповідно до цього Кодексу підвідомчі суду (судді).

Встановлено, що відповідач виносячи постанову № 1 від 31 березня 2015 року, зазначив, що порушення за 2005 рік є триваючим, однак з такими доводами суд не погоджується, оскільки правопорушення вчинялося тільки в період з 01 квітня 2005 року по 31 грудня 2005 року.

Суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що триваючими адміністративними проступками є проступки, пов'язані з тривалим, неперервним невиконанням обовязків, передбачених правовою нормою, які припиняються або виконанням регламентованих обовязків, або притягненням винної у невиконанні особи до відповідальності.

Вчинення зазначеного в оскаржуваній постанові правопорушення завершилося в 2005 році, однак адміністративне стягнення накладено 31 березня 2015 року, тобто з порушенням строків притягнення до адміністративної відповідальності.

Узагальнюючи викладене, суд апеляційної інстанції переконаний, що судом першої інстанції надано належну оцінку наявним у справі доказам, а їх достатня кількість та взаємний зв'язок у сукупності дали змогу суду першої інстанції зробити вірний висновок про наявність підстав для задоволення позову.

Враховуючи вищенаведене, суд апеляційної інстанції визнає, що судом першої інстанції, при вирішенні даного публічно-правового спору, правильно встановлено обставини справи та ухвалено законне рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права, постанова суду першої інстанції ґрунтується на повно, об'єктивно і всебічно з'ясованих обставинах, доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, тому підстав для скасування постанови суду першої інстанції немає.

Керуючись ст. ст. 41, 158-160, 195, 196, п. 1 ч. 1 ст. 198, ст. ст. 200, 205, 206, 254 КАС України, суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу управління Пенсійного фонду України в м. Івано-Франківську - залишити без задоволення, а постанову Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 17 липня 2015 року в справі № 344/5198/15-а - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення.

Ухвала може бути оскаржена у касаційному порядку, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України, протягом двадцяти днів з дня набрання ухвалою законної сили, а у випадку коли, відповідно до частин 3 та 7 ст. 160 КАС України, складення ухвали в повному обсязі відкладено - з дня складення ухвали в повному обсязі.

Головуючий суддя: С. П. Нос

Судді: І. О. Яворський

Р. В. Кухтей

Ухвалу складено в повному обсязі 04 березня 2016 року.