Справа № 2а-3973/11/1070
Суддя: Панова Г. В.
Дата ухвалення: 2016-01-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 січня 2016 року м.Київ 2а-3973/11/1070

Київський окружний адміністративний суд у складі: головуючого - судді Панової Г.В., за участю секретаря судового засідання: Волощук Л.В.,

представників сторін:

від позивача - Свинарьов О.В., Сердюкова Т.В.

від відповідача - Григор'єв Д.Т., Селянська В.О., Синьогуб М.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовом Приватного акціонерного товариства "Росава"

до Білоцерківської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області

про визнання неправомірними дій та скасування повідомлення та податкового повідомлення-рішення,

В С Т А Н О В И В:

Приватне акціонерне товариство «Росава» (далі - позивач, ПрАТ «Росава») звернулось до Київського окружного адміністративного суду з позовом до Білоцерківської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області (далі - відповідач, Білоцерківська ОДПІ), в якому просило суд (з урахуванням доповнень до адміністративного позову від 21.09.2011):

- визнати неправомірними дії відповідача щодо винесення повідомлення про перевірку ЗАТ «Росава» (правонаступник ПрАТ «Росава») № 36 від 27.04.2011,

- скасувати повідомлення про перевірку ЗАТ «Росава» (правонаступник ПрАТ «Росава») № 36 від 27.04.2011,

- скасувати податкове повідомлення-рішення № 1766/ від 18.08.2011.

Позовні вимоги позивач обґрунтовував тим, що у травні 2011 працівниками Білоцерківської ОДПІ в Київській області було проведено виїзну документальну перевірку з питань дотримання ПрАТ «Росава» податкового та валютного законодавства за період з 01.01.2010 по 31.03.2011 за результатами якої складено Акт від 05.08.2011 № 4451/23-2/30253385/164 (далі - Акт перевірки) та прийнято податкове повідомленням-рішення №1766/ від 18.08.2011. Зазначеним рішенням підприємству визначено податкове зобов'язання з податку на прибуток в сумі 15945895,00 грн. - за основним платежем та 3986474,00 грн. - за штрафними (фінансовими) санкціями. Водночас, відповідачем перевірка проводилась протиправно, без наявності на те законних підстав. Крім того, ПрАТ «Росава» не погоджується з податковим повідомлення-рішенням у зв'язку з його невідповідністю чинному законодавству України та просить його скасувати.

Постановою Київського окружного адміністративного суду від 14.10.2011, яка залишена без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 26.04.2012 позов задоволено частково.

Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення - рішення Білоцерківської об'єднаної державної податкової інспекції в Київській області №1766/ від 18.08.2011. У решті позовних вимог відмовлено.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 30.09.2015 постанову Київського окружного адміністративного суду від 14.10.2011 та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 26.04.2012 в частині позовних вимог про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 18.08.2011 № 1766/ скасовано та направлено справу в цій частині на новий розгляд до суду першої інстанці. В решті позовних вимог постанову Київського окружного адміністративного суду від 14.10.2011 та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 26.04.2012 по справі № 2-а-3973/11/1070 залишено без змін.

Обґрунтовуючи необхідність перегляду справи в частині збільшення суми грошового зобов'язання у зв'язку з неправомірним відображенням ПрАТ «Росава» у складі валових витрат витрати з оплати авіаквитків на відрядження працівників товариства у загальній сумі 244357,40 грн., суд касаційної інстанції вказав на необхідність дослідження судом першої інстанції: наявності/відсутності у позивача належних підтверджуючих документів понесення витрат на придбання авіаквитків.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 26.10.2015 справу прийнято до провадження та призначено до судового розгляду.

Крім того, враховуючи висновки касаційної інстанції судом було витребувано:

- у позивача: оригінали (для огляду) та належним чином засвідчені копії документів, які підтверджують понесення витрат на придбання авіаквитків.

- у відповідача: розрахунок нарахувань податкових зобов'язань за порушення щодо завищення валових витрат в частині включення до них витрат на придбання авіаквитків.

Під час судового розгляду справи представники позивача пояснили суду, що суми витрачені ПрАТ «Росава» на придбання авіаквитків не були відображені підприємством у витратах, а тому на оподаткований оборот не вплинули.

Зауважили, що дані витрати були понесені за рахунок прибутку підприємства саме у зв'язку з відсутністю підтвердження цих витрат відповідними розрахунковими або платіжними документами.

Разом з цим, стверджували, що електроні авіабілети, які надавались підприємством посадовим особам податкового органу в ході проведення перевірки є належними первинними документами, які фіксують факти витрачення коштів на придбання цих авіаційних квитків. При цьому, наголошували, що посадовими особами податкового органу не ставиться під сумнів факт командирування працівників підприємства за маршрутом визначеним в цих електроних білетах. Отже, на думку позивача, необхідність у підтвердженні витрат на придбання підприємством авіабілетів іншими доказами - відсутня.

Представники позивача також пояснили суду, що посадочні талони на підприємстві відсутні, оскільки були втрачені працівниками ПрАТ «Росава» під час відрядження.

Представники відповідача, у свою чергу, в ході судового розгляду справи наполягали на необґрунтованості позовних вимог ПрАТ «Росава» у зазначеній частині.

Стверджували, що включення позивачем саме до складу валових витрат коштів у розмірі 244357,40 грн. витрачених на придбання електронних авіабілетів було встановлено посадовими особами податкового органу ще в ході проведення перевірки. Крім того, як зауважили представники відповідача, вказана обставина не зазначалась позивачем раніше, зокрема, ані в адміністративному позові, ані під час розгляду справи в трьох інстанціях.

Відносно безпідставності включення зазначеної суми коштів до складу валових витрат представники податкового органу пояснили суду, що позивачем не було надано підтверджуючих документів щодо фактичної сплати та використання суми коштів у розмірі 244357,40 грн., витраченої підприємством на купівлю електроних авіабілетів для службових відряджень працівників підприємства, як посадовим особам податкової інспекції в ході проведення перевірки, так і судам під час розгляду даної справи.

Наголошували, що електронний квиток, відповідно до вимог чинного законодавства, не є документом що підтверджує вартість понесених витрат на проїзд, і тому не може бути підставою для відшкодування таких витрат.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що адміністративний позов підлягає задоволенню частково з таких підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, на підставі направлень та відповідно до плану - графіка проведення планових виїзних перевірок суб'єктів господарювання на травень 2011 року, а також наказу від 26.04.2011 № 449 посадовими особами Білоцерківської ОДПІ в Київській області була проведена документальна планова виїзна перевірка ПрАТ «Росава» з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.01.2010 по 31.03.2011, валютного та іншого законодавства.

За результатами вказаної перевірки складено Акт 05.08.2011 № 4451/23-2/30253385/164, в якому зафіксовані виявлені порушення, та прийнято податкове повідомлення-рішення від 18.08.2011 №1766/. У вказаному податковому повідомленні-рішенні позивачу визначено суму грошового зобов'язання з податку на прибуток в сумі 19932369,00 грн., в тому числі 15945895,00 грн. - за основним платежем та 3986474,00 грн. - за штрафними (фінансовими) санкціями.

Судами під час первинного розгляду даної справи було встановлено, що фактичною підставою для прийняття оскаржуваного податкового повідомлення-рішення стали висновки податкового органу про те, що позивачем неправомірно включено до складу валових витрат нараховані відсотки за користування кредитом, а також неправомірно відображено у складі валових витрат витрати з оплати авіаквитків на відрядження працівників товариства у загальній сумі 244357,40 грн.

Разом з цим, у постанові від 30.09.2015 Вищим адміністративним судом України зазначено, що як встановлено судами попередніх інстанцій на підставі належних та допустимих доказів, кредитні кошти були використані позивачем за цільовим призначенням та у зв'язку з веденням господарської діяльності, тому висновки податкового органу про завищення Приватним акціонерним товариством "Росава" валових витрат по сплаті відсотків за користування кредитом є необґрунтованими. При цьому, суд касаційної інстанції у постанові від 30.09.2015 не зазначав, що судам при новому розгляді даної справи слід додатково дослідити обставини або докази щодо вказаного епізоду.

Отже, враховуючи, що судом касаціної інстанції була надана відповідна правова оцінка обставинам щодо формування позивачем витрат по сплаті відсотків за користування кредитом, та викладено висновок про те, що податковий орган необгрунтовано встановив завищення валових витрат по вказаним операціям податкове повідомлення-рішення від № 1766/ від 18.08.2011 в цій частині позовних вимог прийнято безпідставно та підлягає скасуванню.

Водночас, направляючи зазначену справу на новий розгляд колегія суддів Вищого адміністративного суду зазначила, що для правильного вирішення справи судам необхідно перевірити наявність/відсутність у позивача належних підтверджуючих документів понесення витрат на придбання авіаквитків.

Крім того, Вищий адміністративний суд в ухвалі від 30.09.2015 зауважив, що електронний квиток та роздруківка маршруту не входить до переліку розрахункових або платіжних документів, встановлених законом, для правомірного віднесення до сум витрат, пов'язаних з його придбанням. Тому, платнику податку необхідно було підтвердити зазначені витрати відповідними розрахунковими або платіжними документами, які б свідчили про здійснення розрахункової операції у готівковій або безготівковій формі.

При цьому, як вказав суд касаційної інстанції, у випадку встановлення за результатами розгляду справи відсутності відповідних розрахункових чи платіжних документів, сума донарахувань за відповідне порушення має бути виокремлена із загальної суми за відповідним податковим повідомленням-рішенням.

Відповідно до вимог частини п'ятої статті 227 Кодексу адміністративного судочинства України висновки і мотиви, з яких скасовані рішення, є обов'язковими для суду першої чи апеляційної інстанції при розгляді справи.

Враховуючи дані висновки Вищого адміністративного суду, всебічно і повно з'ясувавши та перевіривши всі фактичні обставини справи, об'єктивно оцінивши докази, що мають юридичне значення для її розгляду і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

Як вже зазначалось, однією з підстав для прийняття відповідачем оскаржуваного рішення стало виявлене в ході перевірки порушення ПрАТ «Росава» вимог підпункту 5.3.9 пункту 5.3 статті 5 Закону № 334/94-ВР, а саме: віднесено до складу валових витрат витрати, не підтверджені первинними документами. Зокрема, витрати на відрядження, які оформлені електронними авіаквитками без надання підтверджуючих документів щодо фактичної сплати та використання на суму 244357,40 грн.

Відповідно до пункту 5.1 статті 5 Закону України "Про оподаткування прибутку підприємств" валові витрати виробництва та обігу - це сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних як компенсація вартості товарів (робіт, послуг), які придбаваються (виготовляються) таким платником податку для їх подальшого використання у власній господарській діяльності.

За змістом підпункту 5.2.1 пункту 5.2 статті 5 зазначеного Закону до складу валових витрат включаються суми будь-яких витрат, сплачених (нарахованих) протягом звітного періоду у зв'язку з підготовкою, організацією, веденням виробництва, продажем продукції (робіт, послуг) і охороною праці, у тому числі витрати з придбання електричної енергії (включаючи реактивну), з урахуванням обмежень, установлених пунктами 5.3 - 5.7 цієї статті.

Відповідно до абзацу четвертого підпункту 5.3.9 пункту 5.3 статті 5 Закону України "Про оподаткування прибутку підприємств" не належать до складу валових витрат будь-які витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення податкового обліку.

Як вбачається з Акта перевірки посадовими особами податкового органу встановлено, що ПрАТ «Росава» було віднесено до складу валових витрат витрати на відрядження, які оформлені електроними авіаквитками (а саме визначеними на стор. 13-16 Акта перевірки).

Зазначена обставина не спростовувалась позивачем під час звернення до суду з даним адміністративним позовом, а також під час первинного розгляду справи.

Отже, доводи позивача відносно того, що суми витрачені ПрАТ «Росава» на придбання авіаквитків не були відображені підприємством у витратах - не приймаються судом до уваги, оскільки зазначені обставини не були вказані позивачем у позові як обгрунтування позовних вимог та не досліджувались судами під час первинного розгляду справи, і лише після переходу до слухання справи по суті при новому розгляді справи позивач зазначив про ці обставини.

Таким чином, судом встановлено, що витрати на відрядження, які оформлені електронними авіаквитками були влючені ПрАТ «Росава» саме до валових витрат підприємства в декларації за перевіряємий період.

Як вже зазначалось, відповідно до вимог чинного законодавства витрати підприємства, включенні до складу валових витрат мають бути підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення податкового обліку.

У листі Міністерства фінансів України від 02.03.2009 № 31-34000-10-25/5704 вказано, що первинними документами, які фіксують факти витрачання коштів на придбання електронного авіаційного квитка і можуть бути підставою для їх відображення в бухгалтерському обліку, є відповідні платіжні документи.

Отже, обґрунтованість віднесення вартості електронного квитка до валових витрат платник податку має підтверджуватись відповідними розрахунковими або платіжними документами, які б засвідчували здійснення розрахункової операції у готівковій чи безготівковій формі (платіжне доручення, розрахунковий чек, касовий чек, розрахункова квитанція, квитанція до прибуткового касового ордера, виписка з карткового рахунку).

Разом з цим, у вказаному листі законодавцем чітко зазначено, що електронний авіаційний квиток не складається на бланках суворого обліку та законом його не віднесено до переліку розрахункових або платіжних документів.

Відповідно до розділу 3 Правил повітряних перевезень пасажирів і багажу, затвердженихнаказом Державної служби України з нагляду за забезпеченням безпеки авіації від 14.03.2006 №187, електронний квиток - це електронний документ, який включає роздрук маршруту, електронні купони і, у разі використання, документ для посадки.

Електронний купон - частина електронного квитка, яка використовується для перевезення на відповідному рейсі, або інший документ, який його замінює, що зберігається у базі даних автоматизованої системи бронювання перевізника. Купон - відривний талон на рейс і/або електронний купон.

Роздрук маршруту - це документ (документи), який перевізник видає пасажиру, що подорожує за електронним квитком, і в якому містяться прізвище пасажира, інформація щодо рейсу та повідомлення.

Отже, з аналізу вказаних норм законодавства вбачається, що сам по собі електронний авіаційний квиток не є належним розрахунковим або платіжним документом, який засвідчує здійснення розрахункової операції у готівковій чи безготівковій формі, а також надає можливість включення його вартості до складу валових витрат.

Крім того, суд звертає увагу, що електронний авіаційний квиток включає в себе такі документи: купон, роздрук маршруту, а також документ для посадки.

Як встановлено судами під час первинного розгляду справи, на підтвердження включених до валових витрат коштів у розмірі 244357,40 грн., витрачених підприємством на відрядження, позивач надав лише електронні білети, які, як вже зазначалось, не є належним підтверджуючим документом понесення витрат на придбання авіаквитків.

Разом з цим, суд звертає увагу, що вимог ухвали суду від 26.10.2015, якою у ПрАТ «Росава» було витребувано документи, які б підтверджували понесення витрат на придбання авіаквитків позивач також не виконав та вказаних документів суду не надав.

З наданих у судовому засіданні представниками позивачів пояснень, судом встановлено, що такі документи у ПрАТ «Росава» - відсутні.

Отже, з наведеного вбачається, що ПрАТ «Росава» було віднесено до складу валових витрат витрати на відрядження, які оформлені електронними авіаквитками на суму 244357,40 грн., які не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення податкового обліку які б свідчили про їх фактичну сплату та використання.

Як вбачається з розрахунку штрафних санкцій по податку на прибуток в частині віднесення до складу валових витрат, витрати на відрядження, який наявний у матеріалах справи (том VII, а.с. 5) та як пояснив суду представник податкового органу сума податкових зобов'язань за основним платежем, яка була донараховано позивачу по епізоду щодо завищення витрат по придбанню авіаквитків складає 61090,00 грн., а штрафні (фінансові) санкції 15273,00 грн.

Відповідно до статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Водночас, враховуючи принцип змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів, а також у доведенні перед судом їх переконливості, суд зазначає, що обов'язок доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності відповідачем не звільняє позивача від обов'язку доказування протилежного.

Разом з цим, представниками позивача в судовому засіданні не надано жодних доказів фактичної сплати та використання електроних авіабілетів під час відряджень працівниками ПрАТ «Росава», витрати по яких були віднесені підприємством до складу валових витрат за перевіряємий період.

Крім того, суд звертає увагу, що в судовому засіданні представники позивача підтвердили, що такі докази у ПрАТ «Росава» - відсутні.

Отже, при перегляді справи в частині судом встановлено відсутность у позивача належних підтверджуючих документів понесення витрат на придбання авіаквитків.

Таким чином, судом встановлено, що висновок податкового органу про порушення позивачем вимог підпункту 5.3.9 пункту 5.3 статті 5 Закону № 334/94-ВР є обґрунтованим та правомірним, а податкове повідомлення-рішення від 18.08.2011 №1766/, в частині визначення позивачу суми грошового зобов'язання з податку на прибуток в сумі 61090,00 грн. за основним платежем та штрафними (фінансовими) санкціями в розмірі 15237,00 грн. прийнято правомірно.

Отже, податкове повідомлення-рішення від 18.08.2011 №1766/ підлягає скасуавнню частково в сумі збільшення суми грошового зобов'язання за основним платежем 15884805,00 грн. (15945895,00 грн. - 61090,00 грн.) та за штрафним санкціям на суму 3971201,00 грн. (3986474,00 грн. - 15273,00 грн.).

Відповідно до вимог частини третьої статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України якщо адміністративний позов задоволено частково, судові витрати, здійснені позивачем, присуджуються йому відповідно до задоволених вимог, а відповідачу - відповідно до тієї частини вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

За приписами статті 97 Кодексу адміністративного судочинства України суд за клопотанням однієї зі сторін визначає грошовий розмір судових витрат, які повинні бути їй компенсовані.

Позивачем у позові та доповненнях до адміністративного позову клопотання про розподіл судових витрат не заявлено, відтак сума судового збору стягнення з Державного бюджету України на користь позивача не підлягає.

Керуючись статтями 11, 14, 69, 70, 71, 158 - 163, 167, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

П О С Т А Н О В И В:

1. Адміністративний позов задовольнити частково.

2. Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Білоцерківської об'єднаної державної податкової інспекції у Київській області № 1766/ від 18.08.2011 в частині збільшення суми грошового зобов'язання за основним платежем на суму 15884805,00 грн. та за штрафними санкціями на суму 3971201,00 грн.

3. У задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Постанова набирає законної сили в порядку, встановленому статтею 254 Кодексу адміністративного судочинства України.

У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга на постанову суду подається до Київського апеляційного адміністративного суду через Київський окружний адміністративний суд.

Згідно з частиною другою статті 186 Кодексу адміністративного судочинства України апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя Панова Г. В.

Дата виготовлення і підписання повного тексту постанови - 25 січня 2016 р.