Справа № 2-а-820/10
Суддя: Сторчак В. Ю.
Дата ухвалення: 2016-03-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 2-а-820/10 Головуючий у 1-й інстанції: Літвінова О.Г.

Суддя-доповідач: Сторчак В. Ю.

03 березня 2016 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Сторчака В. Ю.,

суддів: Ватаманюка Р.В., Мельник-Томенко Ж. М.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу управління Пенсійного фонду України в м. Чернівцях на постанову Шевченківського районного суду м. Чернівці від 20 листопада 2014 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до управління Пенсійного фонду України в Шевченківському районі м.Чернівці про скасування рішення та зобов'язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

21.09.2010 року ОСОБА_2 звернувся до Шевченківського районного суду м. Чернівці з адміністративним позовом до управління Пенсійного фонду України в Шевченківському районі м. Чернівці про скасування рішення про відмову в задоволенні заяви про призначення пенсії за вислугу років, відповідно до Закону України "про прокуратуру" та зобов'язання призначити таку пенсію з 16.07.2010 року.

Постановою Шевченківського районного суду м. Чернівці від 20 листопада 2014 року адміністративний позов задоволено.

Скасовано рішення управління Пенсійного фонду України в Шевченківському районі (в м. Чернівці) від 04.08.2010 року про відмову у задоволенні заяви ОСОБА_2 від 27.07.2010 року про призначення пенсії за вислугу років відповідно до Закону України "Про прокуратуру".

Зобов'язано управління Пенсійного фонду України в Шевченківському районі (в м. Чернівці) на підставі Закону України "Про прокуратуру", з урахуванням вимог Закону України "Про військовий обов'язок і військову службу" призначити ОСОБА_2 пенсію за вислугу років з моменту подання заяви, а саме з 16.07.2010 року.

Не погоджуючись з таким судовим рішенням відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просив постанову суду першої інстанції скасувати та ухвалити нову постанову, якою у задоволенні позову відмовити.

Постановою Вінницького апеляційного адміністративного суду від 10.02.2015 року апеляційну скаргу управління Пенсійного фонду України в м. Чернівці задоволено частково, а постанову Шевченківського районного суду м. Чернівці від 20 листопада 2014 року - змінено.

Не погодившись із рішеннями судів першої та апеляційної інстанції, управління Пенсійного фонду України в м. Чернівцях оскаржило їх до касаційного суду.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 26.01.2016 року касаційну скаргу управління Пенсійного фонду України в м. Чернівці задоволено частково, постанову Вінницького апеляційного адміністративного суду від 10.02.2015 року - скасовано, а справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції з огляду на те, що ні вступна та резолютивна частина постанови, ні повний її текст не підписані всім складом суду, який розглянув справу.

Ухвалою Вінницького апеляційного адміністративного суду дану адміністративну справу суддею прийнято до свого провадження та призначено до апеляційного розгляду.

Заслухавши суддю-доповідача, вивчивши доводи апеляційної скарги та перевіривши матеріали справи, колегія суддів, вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково, а постанову суду першої інстанції - змінити, з урахуванням наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_2 з 22.11.2005 року призначено пенсію за вислугу років, відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб".

В липні 2010 року, позивач звернувся до управління Пенсійного фонду України в Шевченківському районі м. Чернівці з заявою про призначення йому пенсії за вислугу років, відповідно до статті 50-1 Закону України "Про прокуратуру".

Проте, позивачу було відмовлено в призначенні пенсії на тій підставі, що Законом України "Про прокуратуру" не передбачено зарахування до 20-річного стажу, що дає право на призначення пенсії за вислугу років, всього періоду військової служби (крім строкової).

Задовольняючи позов, суд першої інстанції мотивував своє рішення тим, що спеціальний стаж військової служби на посаді курсанта у військовому училищі та військова служба в Збройних Силах СРСР та України відносяться до роботи, що дає право на пенсійне забезпечення за вислугу років згідно статті 50-1 Закону України "Про прокуратуру".

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, проте дійшла висновку, що оскаржувана постанова підлягає зміні, з огляду на таке.

З послужного списку ОСОБА_2 вбачається, що:

- з 17.11.1994 по 21.11.2005 року - працював на прокурорсько-слідчих посадах в органах прокуратури. Стаж роботи на вказаних посадах становить 11 років 4 місяці;

- з 25.04.1985 по 01.08.1987 року - проходив строкову військову службу;

- з ІНФОРМАЦІЯ_1 по ІНФОРМАЦІЯ_2 - навчався в Свердловському вищому військово-політичному танко-артиллерійському училищі;

- з 23.08.1991 по 17.11.1994 року - проходив кадрову військову службу на офіцерських посадах.

Відповідно до частини 1 статті 50-1 Закону України "Про прокуратуру" від 05.11.1991 року №1789-XII (далі - Закон №1789-XII), прокурори і слідчі зі стажем роботи не менше 20 років, у тому числі зі стажем роботи на посадах прокурорів і слідчих прокуратури не менше 10 років, мають право на пенсійне забезпечення за вислугу років незалежно від віку.

Згідно частини 5 вищевказаної статті, до 20-річного стажу роботи, що дає право на пенсію за вислугою років, зараховується час роботи на прокурорських посадах, перелічених у статті 56 цього Закону, в тому числі у військовій прокуратурі, стажистами в органах прокуратури, слідчими, суддями, на посадах начальницького складу органів внутрішніх справ, офіцерських посадах Служби безпеки України, посадах державних службовців, які займають особи з вищою юридичною освітою, в науково-навчальних закладах Генеральної прокуратури України працівникам, яким присвоєно класні чини, на виборних посадах у державних органах, на посадах в інших організаціях, якщо працівники, що мають класні чини, були направлені туди, а потім повернулися в прокуратуру, строкова військова служба, половина строку навчання у вищих юридичних навчальних закладах, частково оплачувана відпустка жінкам по догляду за дитиною до досягнення нею трьох років.

Згідно зі статтею 11 Закону СРСР "Про загальний військовий обов'язок" на громадян, які були прийняті до військово-навчальних закладів, перебували на дійсній військовій службі, розповсюджувалися обов'язки, які встановлені для військовослужбовців строкової служби.

Постановою Верховної Ради України "Про порядок тимчасової дії на території України окремих актів законодавства Союзу РСР" від 12.09.1991 року №1545-ХХІІ встановлено, що до прийняття відповідних актів законодавства України на території Республіки застосовуються акти законодавства Союзу РСР з питань, які не врегульовані законодавством України, за умови, що вони не суперечать Конституції і законам України.

25.03.1992 року прийнято Закон України "Про військовий обов'язок і військову службу" №2232-ХП (далі - Закон №2232-ХП), у частині 1 статті 25 якого зазначено, що навчання у військово-навчальних закладах зараховується курсантам як строкова військова служба.

Законом України "Про внесення змін до Закону України «Про військовий обов'язок та військову службу" від 18.06.1999 року №766 в статті 25 вказаного Закону внесено зміни, зокрема, частиною 6 визначено, що в строк військової служби військовослужбовцям зараховується тривалість служби під час навчання у вищих військових навчальних закладах та вищих навчальних закладах, які мають військові навчальні підрозділи, із розрахунку два місяці служби (навчання) у зазначених військових навчальних закладах за один місяць строкової військової служби.

Відповідно до частини 1 статті 58 Конституції України Закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи.

Дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що до події, факту застосовується той закон, або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце. Дія закону та іншого нормативно-правового акта не може поширюватися на правовідносини, які виникли і закінчилися до набрання чинності цим законом або іншим нормативно-правовим актом.

За таких умов, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що строк навчання позивача з ІНФОРМАЦІЯ_1 по ІНФОРМАЦІЯ_2 курсантом Свердловського вищого військово-політичного танко-артиллерійського училища прирівнюється до строкової військової служби, яка підлягає зарахуванню до 20-річного стажу роботи, що дає право на пенсію за вислугою років відповідно до статті 50-1 Закону №1789-XII.

Разом з тим, щодо позовних вимог ОСОБА_2 про зарахування часу проходження військової служби на офіцерських посадах у Збройних Силах в період з 23.08.1991 по 17.11.1994 року до 20-річного стажу роботи, що дає право на пенсію за вислугою років, передбачену статтею 50-1 Закону №1789-XII, суд апеляційної інстанції вказує на наступне.

Відповідно до пункту 1 статті 2 Закону України "Про військовий обов'язок і військову службу" № 2232-XII (в редакції, чинній на час виникнення спірних відносин) військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров'я і віком громадян України, пов'язаній із захистом Вітчизни. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Відповідно до частини 1 статті 8 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" від 20.12.1991 року №2011-XII (в редакції, чинній на час виникнення спірних відносин) час перебування громадян України на військовій службі зараховується до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Вимогами статей 1 та 2 Закону України "Про державну службу" визначено, що державна служба в Україні - це професійна діяльність осіб, які займають посади в державних органах та їх апараті щодо практичного виконання завдань, функцій держави та одержують заробітну плату за рахунок державних коштів. Ці особи є державними службовцями і мають відповідні службові повноваження.

Згідно пункту 3 Порядку обчислення стажу державної служби, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.05.1994 року №283, до стажу державної служби включається час військової служби у Збройних Силах та інших військових формуваннях.

Статтею 17-1 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" передбачено, що порядок обчислення вислуги років та визначення пільгових умов призначення пенсій особам, які мають право на пенсію за цим Законом, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України "Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та членам їхніх сімей" від 17.07.1992 року № 393 для призначення пенсій за вислугу років зараховується дійсна військова служба у Радянській Армії та Військово-Морському Флоті, прикордонних, внутрішніх, залізничних військах, в органах державної безпеки та інших військових формуваннях колишнього СРСР, а також служба в органах внутрішніх справ колишнього СРСР та інші види служби і періоди роботи, які, відповідно до законодавства колишнього СРСР, зараховувалися до вислуги років для призначення пенсій військовослужбовцям, а також особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ. Вислуга років (у тому числі на пільгових умовах), у цьому випадку обчислюється у порядку, встановленому законодавством колишнього СРСР, якщо цією постановою не передбачено більш пільгових умов зарахування до вислуги років часу служби для призначення пенсій військовослужбовцям та особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ.

Відповідно до пункту "в" частини 3 статті 56 Закону України "Про пенсійне забезпечення" до стажу роботи, який дає право на пенсію за вислугу років, зараховується військова служба незалежно від місця проходження служби. Будь-яких обмежень щодо зарахування часу проходження військової служби до стажу роботи, що дає право на призначення пенсії за вислугу років, передбачену законодавством для прокурорів і слідчих, зазначена норма закону не містить.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що відповідачем неправомірно відмовлено позивачу у зарахуванні часу проходження військової служби в Збройних Силах на офіцерських посадах до стажу роботи, що надає право на призначення пенсії з вислугою років.

Разом з тим, суд першої інстанції, зобов'язавши відповідача призначити позивачу пенсію з 16.07.2010 року не врахував тієї обставини, що останній з 22.11.2005 року отримує пенсію за вислугу років, відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб", а тому при призначенні йому пенсії відповідно до статті 50-1 Закону України "Про прокуратуру", необхідно врахувати отриману ним суму раніше призначеної пенсії.

Крім того, колегія суддів не погоджується з позицією суду першої інстанції про задоволення позовної вимоги ОСОБА_2 щодо скасування рішення відповідача від 04.08.2010 року про відмову в задоволенні його заяви про призначення пенсії за вислугу років, передбаченої статтею 50-1 Закону № 1789-12, з наступних підстав.

Пунктом 1 частини 1 статті 17 КАС до юрисдикції адміністративних судів віднесено спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень, якщо вони вважають, що діями цього суб'єкта порушено їхні права, свободи чи інтереси. Суб'єкти владних повноважень приймають рішення, вчиняють дії або допускають бездіяльність.

Рішення суб'єкта владних повноважень у контексті положень КАС України розуміються як нормативно-правові акти, так і правові акти індивідуальної дії.

Нормативно-правові акти поширено на невизначене або визначене загальними ознаками коло осіб і призначено для неодноразового застосування щодо цього кола осіб.

Правові акти індивідуальної дії - рішення, дію яких поширено на конкретних осіб або які стосуються конкретної ситуації, і які є актом одноразового застосування норм права.

Дії суб'єкта владних повноважень - активна поведінка суб'єкта владних повноважень, яка може мати вплив на права, свободи та інтереси фізичних і юридичних осіб.

Бездіяльність суб'єкта владних повноважень-пасивна поведінка суб'єкта владних повноважень, яка може мати вплив на реалізацію прав, свобод, інтересів фізичної чи юридичної особи (наприклад, неприйняття рішення за заявою особи, неоприлюднення нормативно - правового акта тощо).

Встановлено, що заява позивача про призначення пенсії, розглянута відповідачем, відповідно до Закону України "Про звернення громадян" і за результатами розгляду звернення йому надана письмова відповідь (лист від 04.08.2010 року № 175/3-11).

Зазначений лист не можна вважати правовим актом в розумінні КАС України.

Таким чином, на думку суду апеляційної інстанції, суд першої інстанції, приймаючи рішення про скасування вищезазначеного листа, обрав невірний спосіб захисту прав позивача, а тому в даному випадку, у відповідності до частини 2 статті 11 КАС України його порушене право слід захистити в інший спосіб, а саме: шляхом визнання протиправною відмови управління Пенсійного фонду України в Шевченківському районі м. Чернівці щодо призначення ОСОБА_2 пенсії за вислугою років, передбаченої статтею 50-1 Закону України "Про прокуратуру".

Відповідно до частини 1 статті 198 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на постанову суду суд апеляційної інстанції має право, зокрема, змінити постанову суду.

За частиною 1 статті 201 КАС України підставами для зміни постанови суду першої інстанції є правильне по суті вирішення справи чи питання, але із помилковим застосуванням норм матеріального чи процесуального права.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції по суті правильно вирішив справу, однак із помилковим застосуванням норм матеріального права, а тому постанова суду першої інстанції підлягає зміні.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, 198, 201, 205, 207, 212, 254 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

апеляційну скаргу управління Пенсійного фонду України в м. Чернівцях задовольнити частково.

Постанову Шевченківського районного суду м. Чернівці від 20 листопада 2014 року змінити.

Абзац другий постанови викласти в наступній редакції:

"Визнати протиправною відмову управління Пенсійного фонду України в Шевченківському районі м. Чернівці щодо призначення ОСОБА_2 пенсії за вислугою років, передбаченої ст. 50-1 Закону України "Про прокуратуру" для прокурорів і слідчих."

Абзац третій постанови після дати "з 16.07.2010 року" доповнити словами наступного змісту: "з урахуванням проведених виплат".

В решті постанову Шевченківського районного суду м. Чернівці від 20 листопада 2014 року залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили в порядку та в строки, передбачені ст. ст. 212, 254 КАС України.

Головуючий Сторчак В. Ю.

Судді Ватаманюк Р.В. Мельник-Томенко Ж. М.