Справа № 826/23434/15
Суддя: Келеберда В.І.
Дата ухвалення: 2016-02-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Келеберди В.І. розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу

за позовом

Громадської спілки "Асоціація органів самоорганізації населення міста Києва"

до

Київської міської ради, треті особи: Державне комунальне підприємство «Плесо», Департамент земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), ТОВ «Майк», ТОВ «Терра Капітал», ПАТ «Державний ощадний банк»

про

скасування п.5 рішення № 67/1901 від 26.07.2007

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Громадська спілка «Асоціація органів самоорганізації населення міста Києва» звернулась до суду з позовом до Київської міської ради, треті особи без самостійних вимог на предмет спору: Державне комунальне підприємство «Плесо», Департамент земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), ТОВ «Майк», ТОВ «Терра Капітал», ПАТ «Державний ощадний банк» про скасування п. 5 рішення від 26.07.2007 № 67/1901 «Про зміну цільового призначення та передачу земельних ділянок ТОВ «Майк» для будівництва, експлуатації та обслуговування багатофункціональних комплексів у складі комплексу готельно-офісного та торговельно-розважального призначення, житлово-офісного комплексу з апартаментами, яхт-клубу, дельфінарію та аквапарку, благоустроєних набережних між вул. Микільсько-Слобідська та просп. Броварським у Дніпровському районі м. Києва».

Позов обґрунтовано тим, що оскаржуваний пункт рішення від 26.07.2007 № 67/1901 прийнято з порушенням Генерального плану міста Києва, затвердженого рішенням Київської міської ради від 28.03.2002 № 370/1804, Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища», ст. 88 Водного кодексу України, ст. 61 Земельного кодексу України.

Відповідач, ТОВ «МАЙК» явку уповноважених представників в судове засідання не забезпечили, хоча були належним чином повідомлені про час, дату та місце судового вирішення справи.

Представник Департаменту земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) заперечував проти задоволення позову з підстав викладених у письмових запереченнях, які долучено до матеріалів справи.

Представники інших третіх осіб без самостійних вимог на предмет спору залишили вирішення справи на розсуд суду.

В судовому засіданні на підставі ч. 6 ст. 128 КАС України ухвалено про вирішення справи в порядку письмового провадження.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, заслухавши пояснення сторін, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд м. Києва,

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Київської міської ради від 26 липня 2007 року N 67/1901 "Про зміну цільового призначення та передачу земельних ділянок товариству з обмеженою відповідальністю "Майк" для будівництва, експлуатації та обслуговування багатофункціональних комплексів у складі комплексу готельно-офісного та торговельно-розважального призначення, житлово-офісного комплексу з апартаментами, яхт-клубу, дельфінарію та аквапарку, благоустроєних набережних між вул. Микільсько-Слобідською та проспектом Броварським у Дніпровському районі м. Києва" відповідно до статей 20, 93, 123, 124 Земельного кодексу України, Порядку зміни цільового призначення земель, які перебувають у власності громадян або юридичних осіб, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11 квітня 2002 року N 502, за результатом розгляду проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок, вирішено наступне:

1. Внести зміни до Програми розвитку зеленої зони міста Києва до 2010 року та концепції формування зелених насаджень в центральній частині міста, затвердженої рішенням Київської міської ради від 19 липня 2005 року N 806/3381, виключивши з переліку озеленених територій загального користування міста Києва, що відповідають типологічним ознакам та планувальним вимогам (таблиця 2), земельну ділянку площею 0,70 га на Русанівській набережній у Дніпровському районі м. Києва.

2. Припинити Державному комунальному підприємству "Плесо" право користування земельною ділянкою, відведеної відповідно до додатка 2 до рішення виконавчого комітету Київської міської Ради народних депутатів від 21 травня 1985 року N 429 "Про підготовку міських пляжів та рятувальної служби до літнього сезону 1985 року" (лист-згода від 15 березня 2006 року N 284), площею 0,44 га та віднести її до земель запасу житлової та громадської забудови.

4. Затвердити проект землеустрою щодо відведення земельних ділянок товариству з обмеженою відповідальністю "Майк" для будівництва, експлуатації та обслуговування багатофункціональних комплексів у складі комплексу готельно-офісного та торговельно-розважального призначення, житлово-офісного комплексу з апартаментами, яхт-клубу, дельфінарію та аквапарку, благоустроєних набережних між вул. Микільсько-Слобідською та просп. Броварським у Дніпровському районі м. Києва.

Також, пунктом 7.10-7.12 вказаного рішення визначено, що земельні ділянки в межах червоних ліній використовувати з обмеженнями відповідно до вимог містобудівного законодавства. Частину земельної ділянки в прибережних захисних смугах використовувати без права будівництва будь-яких споруд (крім гідротехнічних, гідрометричних та лінійних) відповідно до вимог статей 60, 61 Земельного кодексу України та статей 88, 89 Водного кодексу України. У складі проекту будівництва виконати розрахунки щодо забезпеченості населення об'єктами соціальної сфери (дитячі дошкільні заклади, загальноосвітні школи, об'єкти охорони здоров'я тощо) і передбачити їх розміщення та будівництво одночасно із спорудженням житлового комплексу.

Відповідно до статті 20 Земельного кодексу України (в редакції, чинній на момент прийняття спірного рішення) віднесення земель до тієї чи іншої категорії здійснюється на підставі рішень органів державної влади та органів місцевого самоврядування відповідно до їх повноважень.

Зміна цільового призначення земель провадиться органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування, які приймають рішення про передачу цих земель у власність або надання у користування, вилучення (викуп) земель і затверджують проекти землеустрою або приймають рішення про створення об'єктів природоохоронного та історико-культурного призначення.

Зміна цільового призначення земель, які перебувають у власності громадян або юридичних осіб, здійснюється за ініціативою власників земельних ділянок у порядку, що встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Згідно з пунктами 3, 4, 6 Порядку зміни цільового призначення земель, які перебувають у власності громадян або юридичних осіб, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11 квітня 2002 року N 502, сільська, селищна, міська рада або районна держадміністрація розглядає заяву (клопотання) і в разі згоди на зміну цільового призначення земельної ділянки дає дозвіл на підготовку проекту її відведення: складання проекту відведення земельної ділянки, якщо зміні цільового призначення підлягає її частина; перепогодження проекту відведення земельної ділянки з відповідними органами виконавчої влади, якщо зміні цільового призначення підлягає вся земельна ділянка.

Проект відведення земельної ділянки, цільове призначення якої змінюється, складається державною або іншою землевпорядною організацією на замовлення власника земельної ділянки.

Проект відведення земельної ділянки погоджується або перепогоджується з органом земельних ресурсів, природоохоронним і санітарно-епідеміологічним органами, органом містобудування і архітектури та охорони культурної спадщини, а також підлягає державній землевпорядній експертизі, після якої замовник подає проектні матеріали відповідно до сільської, селищної, міської ради або до районної держадміністрації для прийняття рішення.

Відповідно до статті 9 Земельного кодексу України до повноважень Київської і Севастопольської міських рад у галузі земельних відносин на їх території належить, зокрема, розпорядження землями територіальної громади міста та надання земельних ділянок у користування із земель комунальної власності відповідно до цього Кодексу.

Згідно частини другої статті 93 Земельного кодексу України передбачає, що земельні ділянки можуть передаватися в оренду громадянам та юридичним особам України, іноземним громадянам і особам без громадянства, іноземним юридичним особам, міжнародним об'єднанням і організаціям, а також іноземним державам.

Також, частинами першою та другою статті 116 Земельного кодексу України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом; набуття права власності громадянами та юридичними особами на земельні ділянки, на яких розташовані об'єкти, які підлягають приватизації, відбувається в порядку, визначеному частиною першою статті 128 цього Кодексу. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Відповідно до положень статті 124 Земельного кодексу України передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування шляхом укладення договору оренди земельної ділянки.

Передача в оренду земельних ділянок громадянам і юридичним особам із зміною їх цільового призначення та із земель запасу під забудову здійснюється за проектами відведення в порядку, встановленому статтями 118, 123 цього Кодексу.

Відповідно до частини першої статті 123 Земельного кодексу України, що надання земельних ділянок юридичним особам у постійне користування здійснюється на підставі рішень органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування за проектами відведення цих ділянок.

Відповідно до частин третьої - п'ятої статті 123 Земельного кодексу України юридична особа, зацікавлена в одержанні земельної ділянки у постійне користування із земель державної або комунальної власності, звертається з відповідним клопотанням до районної, Київської та Севастопольської міських державних адміністрацій або сільської, селищної, міської ради.

До клопотання про відведення земельної ділянки додаються матеріали, передбачені частиною п'ятнадцятою статті 151 цього Кодексу, документи, що обґрунтовують її розмір, призначення та місце розташування.

Відповідна районна державна адміністрація або сільська, селищна, міська рада розглядає клопотання у місячний строк і дає згоду на розроблення проекту відведення земельної ділянки.

Відповідно до частини шостої статті 123 Земельного кодексу України визначено, що проект відведення земельної ділянки погоджується із землекористувачем, органом по земельних ресурсах, природоохоронним і санітарно-епідеміологічним органами, органами архітектури та охорони культурної спадщини і після одержання висновку державної землевпорядної експертизи по об'єктах, які їй підлягають, подається до відповідної державної адміністрації або сільської, селищної, міської ради, які розглядають його у місячний строк і, в межах своїх повноважень, визначених цим Кодексом, приймають рішення про надання земельної ділянки.

Отже, зміна цільового призначення та надання у користування земельних ділянок належить до повноважень відповідної міської ради та здійснюється за її рішенням на підставі проекту відведення земельної ділянки, який має бути погоджений з органом по земельних ресурсах, природоохоронним і санітарно-епідеміологічним органами, органами архітектури та охорони культурної спадщини.

Судом встановлено та сторонами не заперечується, що оскаржуване рішення прийнято на підставі проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок ТОВ "Майк" для будівництва, експлуатації та обслуговування багатофункціональних комплексів у складі готельно-офісного та торговельно-розважального призначення, житлово-офісного комплексу з апартаментами, яхт-клубу, дельфінарію та аквапарку, благоустроєних набережних між вул. Микільсько-Слобідською та просп. Броварським у Дніпровському районі, копія якого міститься в матеріалах справи.

З матеріалів справи вбачається, що проект відведення погоджено: з Головним управлінням земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), про що вказує висновок від 19 липня 2007 року NN 05-0971 до справи Д-3026, та Київським міським головним управлінням земельних ресурсів згідно з висновком від 13 липня 2007 року N 06-03-4/1400; з Головним управлінням містобудування, архітектури та дизайну міського середовища виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) згідно листа від 12 липня 2007 року N 09-6914 та висновку від 11 липня 2007 року N 19-6855; з Київською міської санепідемстанцією відповідно до висновку від 13 липня 2007 року N 5467; з Державним управлінням охорони навколишнього природного середовища в м. Києві, що підтверджує висновок від 20 липня 2007 року N 05-08/5301, та Управлінням охорони навколишнього природного середовища виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) згідно листа від 13 липня 2007 року N 071/04-4-22/3131; з Головним управлінням охорони культурної спадщини виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) на підставі листа від 11 липня 2007 року N 5121; з Дніпровською районною у місті Києві державною адміністрацією, про що свідчить відповідний лист від 12 липня 2007 року N 1-19/55-4451/4.

Отже, проект відведення земельних ділянок погоджений з усіма органами, що передбачені частиною шостою статті 123 Земельного кодексу України та Порядком зміни цільового призначення земель, які перебувають у власності громадян або юридичних осіб, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 11 квітня 2002 року N 502.

Відповідно до частини третьої статті 32 Закону України "Про охорону культурної спадщини" визначено, що на охоронюваних археологічних територіях, у межах зон охорони пам'яток, історичних ареалів населених місць, занесених до Списку історичних населених місць України, забороняються містобудівні, архітектурні чи ландшафтні перетворення, будівельні, меліоративні, шляхові, земляні роботи без дозволу відповідного органу охорони культурної спадщини.

Згідно статті 85 Водного кодексу України у тимчасове користування за погодженням з постійними користувачами земельні ділянки прибережних захисних смуг, смуг відведення та берегових смуг водних шляхів можуть надаватися підприємствам, установам, організаціям, об'єднанням громадян, релігійним організаціям, громадянам України, іноземним юридичним та фізичним особам для сінокосіння, рибогосподарських потреб, культурно-оздоровчих, рекреаційних, спортивних і туристичних цілей, а також для проведення науково-дослідних робіт.

Стаття 89 Водного кодексу України встановлює, що у прибережних захисних смугах уздовж річок, навколо водойм та на островах забороняється зокрема будівництво будь-яких споруд (крім гідротехнічних, гідрометричних та лінійних), у тому числі баз відпочинку, дач, гаражів та стоянок автомобілів.

Наведені норми не забороняють надання у користування земельних ділянок, що знаходяться у зоні охоронюваного ландшафту та прибережних захисних смугах, а встановлюють лише обмеження щодо здійснення будівництва на вказаних територіях.

Крім того, як зазначено вище, п 7.11. рішення від 26 липня 2007 року N 67/1901 визначено, що частину земельної ділянки в прибережних захисних смугах використовувати без права будівництва будь-яких споруд (крім гідротехнічних, гідрометричних та лінійних) відповідно до вимог статей 60, 61 Земельного кодексу України та статей 88, 89 Водного кодексу України.

Відповідно до частини четвертої статті 70 Кодексу адміністративного судочинства України обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування, крім випадків, коли щодо таких обставин не виникає спору.

У той же час матеріали справи не містять доказів здійснення містобудівних, архітектурних чи ландшафтних перетворень або будівельних робіт у зоні охоронюваного ландшафту без дозволу відповідного органу охорони культурної спадщини, або здійснення у прибережних захисних смугах будівництва будь-яких спору.

Отже, доводи позивача про порушення відповідачем статей 60, 61 Земельного кодексу України та статей 88, 89 Водного кодексу України є необґрунтованими.

Предметом вирішення даної справи є виключно п. 5 рішення від 26 липня 2007 року N 67/1901, отже правомірність інших пунктів вказаного рішення судом не досліджується.

Отже, пункт 5 рішення від 26 липня 2007 року N 67/1901 "Про зміну цільового призначення та передачу земельних ділянок товариству з обмеженою відповідальністю "Майк" для будівництва, експлуатації та обслуговування багатофункціональних комплексів у складі комплексу готельно-офісного та торговельно-розважального призначення, житлово-офісного комплексу з апартаментами, яхт-клубу, дельфінарію та аквапарку, благоустроєних набережних між вул. Микільсько-Слобідською та проспектом Броварським у Дніпровському районі м. Києва" прийнято відповідачемна підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Земельним кодексом України та іншими законами України

Відповідно до ч. 1 ст. 6 Кодексу адміністративного судочинства України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Згідно з ч. 1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Суд наголошує, що захист прав здійснюється у разі їх порушення. З цього слідує, що під час розгляду кожної справи суд повинен встановити чи має місце порушення прав позивача, адже без цього не можна виконати завдання судочинства. Якщо позивач не довів факту порушення особисто своїх прав, то навіть у разі, якщо дії суб'єкта владних повноважень є протиправними, підстав для задоволення позову немає. Звернення до суду є способом захисту порушених суб'єктивних прав, а не способом відновлення законності та правопорядку у публічних правовідносинах.

Об'єктом судового захисту є права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб. Для розкриття цих категорій необхідно звернути увагу на Рішення Конституційного Суду України у справі за конституційним поданням 50 народних депутатів України щодо офіційного тлумачення окремих положень частини першої статті 4 ЦПК України (справа про охоронюваний законом інтерес) від 1 грудня 2004 року N 18-рп/2004 (справа N 1-10/2004). Системний аналіз, який провів Конституційний Суд України, свідчить, що поняття "охоронюваний законом інтерес" у всіх випадках вживання його у законах України у логічно-смисловому зв'язку з поняттям "права" має один і той же зміст.

З урахуванням наведених вище міркувань Конституційний Суд України вирішив, що поняття "охоронюваний законом інтерес" треба розуміти як прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, як зумовлений загальним змістом об'єктивного і прямо не опосередкований у суб'єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об'єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загальноправовим засадам.

Оскільки, під час вирішення справи встановлено відсутність факту порушення прав позивача, а тому відсутні підстави для поновлення порушеного права.

Враховуючи, що п 5 рішення від 26 липня 2007 року N 67/1901 "Про зміну цільового призначення та передачу земельних ділянок товариству з обмеженою відповідальністю "Майк" для будівництва, експлуатації та обслуговування багатофункціональних комплексів у складі комплексу готельно-офісного та торговельно-розважального призначення, житлово-офісного комплексу з апартаментами, яхт-клубу, дельфінарію та аквапарку, благоустроєних набережних між вул. Микільсько-Слобідською та проспектом Броварським у Дніпровському районі м. Києва" прийнято відповідачемна підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Земельним кодексом України та іншими законами України, оскільки судом встановлено відсутність факту порушення прав позивача, а відтак позов не підлягає задоволенню.

Згідно з частиною першою статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб’єкта владних повноважень обов’язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України та доказів, наявних у матеріалах справи, адміністративний позов громадської спілки «Асоціація органів самоорганізації населення міста Києва» не підлягає задоволенню.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 69, 70, 71, 128, 158 - 163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

Відмовити в задоволенні позовних вимог.

Постанова набирає законної сили відповідно до статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя В.І. Келеберда