Справа № 814/1384/15
Суддя: Димерлій О.О.
Дата ухвалення: 2016-03-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 березня 2016 р.м.ОдесаСправа № 814/1384/15

Категорія: 8.3.3 Головуючий в 1 інстанції: Марич Є. В.

Одеський апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

доповідача, судді: Димерлія О.О.

суддів:Єщенка О.В., Шеметенко Л.П.

за участю секретаря: Жукової Г.В.

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Первомайської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Миколаївській області на постанову Миколаївського окружного адміністративного суду від 11 червня 2015 року по справі за адміністративним позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 до Первомайської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Миколаївській області про визнання протиправним та скасування податкових повідомлень-рішень, -

ВСТАНОВИВ:

В квітні 2015 року фізична особа-підприємець ОСОБА_3 (далі-позивач, ФОП звернувся до суду із зазначеним позовом, в якому просив:

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення - рішення Державної податкової інспекції у Корабельному районі м. Миколаєва Головного управління Міндоходів у Миколаївській області № від 14 квітня 2015 року про збільшення ФОП ОСОБА_3 суми грошового зобов'язання за платежем податок на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування на загальну суму 111263,16 грн. , з яких за основним платежем 74175,44 грн., за штрафними санкціями в сумі 37087,72 грн.;

- визнати протиправним та скасувати повідомлення - рішення відповідача №000320110 від 14 квітня 2015 року про збільшення грошового зобов'язання за платежем податок на додану вартість на загальну суму 77671,50 грн, з яких за основним платежем в сумі 51781,00 грн., за штрафними санкціями в сумі 25890,50 грн.;

- визнати протиправним та скасувати вимогу Державної податкової інспекції у Корабельному районі м. Миколаєва Головного управління Міндоходів у Миколаївській області про сплату боргу (недоїмки) №Ф-002761170 від 24 березня 2015 року щодо заборгованості ФОП ОСОБА_3 зі сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування на суму 77917,57 грн.;

- визнати протиправним та скасувати рішення Державної податкової інспекції у Корабельному районі м. Миколаєва Головного управління Міндоходів у Миколаївській області про застосування штрафних санкцій № від 14 квітня 2015 року за донарахування територіальним органом доходів та зборів або платником своєчасного не нарахованого єдиного внеску в сумі 3895,88 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що надані ним до перевірки документи та інформація свідчить про правомірність віднесення сум ПДВ до податкового кредиту відповідних звітних періодів, отже висновки, викладені в акті перевірки, є необґрунтованими, а відтак оскаржувані податкові повідомлення-рішення, вимога та рішення щодо застосування штрафних санкцій протиправними.

Позивач посилається на наявність всіх первинних документів, які підтверджують здійснення господарський операцій з контрагентами ТОВ "Мелар" та ТОВ "Нафт-Ойл", об'єктивність та правомірність податкової звітності.

За наслідками розгляду зазначеної справи Миколаївським окружним адміністративним 11 червня 2015 року прийнято постанову про задоволення позову.

Визнано протиправним та скасовано: податкові повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Корабельному районі м. Миколаєва Головного управління Міндоходів у Миколаївській області № від 14 квітня 2015 року; № від 14.04.2015 року;

- рішення Державної податкової інспекції у Корабельному районі м. Миколаєва Головного управління Міндоходів у Миколаївській області № від 14 квітня 2015 року.

- вимогу Державної податкової інспекції у Корабельному районі м. Миколаєва Головного управління Міндоходів у Миколаївській області про сплату боргу (недоїмки) №Ф- від 24 березня 2015 року.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що реальність та товарність господарських угод позивача з його контрагентами у перевіряємий період підтверджується наданими позивачем податковими накладними, договором поставки, договором виконання роботи, банківськими виписками та актом виконаних робіт, отже при здійсненні господарських операцій з контрагентами у перевіряємий період позивач діяв виключно у відповідності до норм діючого законодавства.

Не погоджуючись із зазначеною постановою, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції, як таке, що прийняте із порушенням норм матеріального та процесуального права, з неповним з'ясуванням обставин справи, та прийняти нову постанову про відмову у задоволенні позовних вимог.

В апеляційній скарзі відповідач посилається на невідповідність наданих позивачем товарно-транспортних накладних а саме розбіжність державних номерів та марок автомобілів, зазначених у товарно-транспортних накладних із базою даних АІС "Автомобіль" ДАІ МВС України.

Суд апеляційної інстанції заслухав суддю-доповідача, розглянув та обговорив доводи апеляційної скарги, перевірив матеріали справи та вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Перевіряючи повноту з'ясування судом першої інстанції обставин справи та правильність застосування правових норм, апеляційний суд звертає увагу на таке.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, податковою проведено документальну планову виїзну перевірку ФОП ОСОБА_3 за період з 01.01.2013 року по 31.12.2014 року з питань дотримання вимог податкового законодавства щодо своєчасності, достовірності повноти нарахування та сплати податків та зборів, дотримання законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками, правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, виконання вимог валютного та іншого законодавства за цей же період, за результатами якої податковою складено акт перевірки від 24.03.2015 р. №70/14-05-17-01/НОМЕР_1 (далі - акт, а. с. 14-78).

В акті перевірки зроблено висновок про наступні порушення позивачем:

- п.177.10 ст. 177 ст. 177 Податкового кодексу України, а саме не належне ведення обліку витрат та порушення порядку подання декларації про доходи за 2014 рік

-П. 164 ст. 164, п. 177.2, 177.4 ст. 177 Податкового кодексу України, в результат чого перевіркою встановлено заниження податку на доходи х фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування за 2014 рік;

-П.57.1 ст. 57 Податкового кодексу України, заниження сплати податкових зобов'язань з податку на доходи з фізичних осіб від провадження діяльності за 2014 рік

-п.п. а) п. 176.2 ст. 176 Податкового кодексу України, а саме не включення інформації про виплачені доходи фізичній особі підприємцю у 2013-2014 роках до податкових розрахунків сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників, і сум утриманого з них податку (форми № 1ДФ) за 1-4 кв. 2013 року, за 1-4 кв. 2014 року;

-п. 5) п. 2 ч. 1 ст. 7 Закону України від 08.07.2010 року № 2464-VI "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" із змінами і доповненнями, в результаті чого перевіркою встановлено заниження єдиного соціального внеску за 2014 рік на суму 77 917,57 грн.;

-п. 6) п. 198.1, 198.3, п. 198.6 ст. 198 Податкового кодексу України, у зв'язку з завищенням податкового кредиту за лютий 2014 року на суму 3 916,67 грн., за серпень 2014 року на суму 12 854,27 грн., за вересень 2014 року на суму 35 010,47 грн., занижено податок на додану вартість за 2014 рік всього на суму 51 781,00 грн., в т.ч. : за лютий 2014 року на суму 3 917,00 грн., за серпень 2014 року на суму 12 854,00 грн., за вересень 2014 року на суму 35 010,00 грн.

На підставі висновків акта перевірки ДПІ прийняті:

- податкове повідомлення - рішення № від 14.04.2015 року про збільшення ФОП ОСОБА_3 суми грошового зобов'язання за платежем податок на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування на загальну суму 111263,16 грн. , за основним платежем 74175,44 грн., за штрафними санкціями в сумі 37087,72 грн.;

- податкове повідомлення - рішення №000320110 від 14.04.2-15 року про збільшення грошового зобов'язання за платежем податок на додану вартість на загальну суму 77671,50 грн, за основним платежем в сумі 51781,00 грн., за штрафними санкціями в сумі 25890,50 грн.;

- вимога про сплату боргу (недоїмки) від 24.03.2015 року №Ф-002761170 щодо заборгованості ФОП ОСОБА_3 зі сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування на суму 77917,57 грн.;

- рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування територіальним органом доходів та зборів або платником своєчасного не нарахованого єдиного внеску в сумі 3895,88 грн.

Висновки про порушення позивачем податкового та іншого законодавства ґрунтуються на висновках податкової про відсутність реальності господарських операцій між позивачем та його контрагентами-постачальниками ТОВ "Мелар" та ТОВ "Нафт-Ойл" про складання та видачу контрагентами-постачальниками первинних документів з порушенням вимог податкового законодавства.

За змістом ст.185 Податкового кодексу України об'єктом оподаткування є господарська операція з постачання товарів, постачання послуг, ввезення товарів (послуг) на митну територію України, вивезення товарів (послуг) у митному режимі експорту.

На підставі ст.198 Податкового кодексу України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг; б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.

Датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Тобто, податковий кредит та податкове зобов'язання у платників податків виникають внаслідок здійснення реальної операції, а податкова накладна лише складається для її документального підтвердження. Податкова накладна є вторинною по відношенню до господарської операції, та сама по собі, без здійснення операції, не дає право на податковий кредит. Без здійснення реальної господарської операції не може бути ні податкового зобов'язання, ні податкового кредиту.

Досліджуючи правомірність формування позивачем податкового обліку, судом апеляційної інстанції встановлено, що позивач у перевіряємий період мав господарські відносини з контрагентами ТОВ "Мелар" та ТОВ "Нафт-Ойл".

Так, між позивачем та ТОВ "Мелар" було укладено договір поставки №2, відповідно до якого продавець зобов'язується передати у власність покупця, а покупець в свою чергу зобов'язується прийняти та оплатити нафтопродукти у відповідності з умовами визначеними у договорі (а. с. 92-95).

Виконання умов договору підтверджуються рахунком-фактури, видатковою накладною, податковою накладною, товарно-транспортними накладними (далі - ТТН) , платіжним дорученням (а. с. 96-102).

Між позивачем та ТОВ "Нафт-Ойл" укладено договір поставки №028-НО (арк. с. 103), за яким даним контрагентом передано у власність позивача паливно-мастильні матеріали, а позивачем було сплачено та прийнято їх.

На підтвердження реальності господарських операцій по вищезазначеному договору позивачем надано видаткові накладні, податкові накладні, рахунки-фактури, розрахунки на оплату та ТТН на підтвердження перевезення товару (а. с .105-129.).

Судом першої інстанції зроблено висновок щодо реальності та товарності господарських угод позивача з його контрагентами у перевіряємий період з огляду на наявність належним чином складених первинних документів (податкових накладних, договорів поставки, договорів виконання роботи, банківських виписок та актом виконаних робіт).

Апеляційний суд звертає увагу на те, що зберігання, транспортування та облік нафтопродуктів має свої особливості в залежності від типу транспорту, яким вони транспортувались та врегульовано Інструкцією про порядок приймання, транспортування, зберігання, відпуску та обліку нафти і нафтопродуктів на підприємствах і організаціях України, затвердженої наказом Міністерства палива та енергетики України, Міністерства економіки України, Міністерства транспорту та зв'язку України, Державного комітету України з питань технічного регулювання та споживчої політики від 20.05.2008 № 281/171/578/155 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 02.09.2008 за N 805/15496 (далі - Інструкція) .

Відповідно до пункту 5.2.3 пункту 5.2, Інструкції встановлено єдині норми організації та виконання робіт, пов'язаних з прийманням, транспортуванням, зберіганням відпуском та обліком товарної нафти на нафтопродуктів, які є обов'язковими для всіх суб'єктів господарської діяльності.

Згідно з порядком приймання найти та нафтопродуктів перевезення нафтопродуктів автомобільним транспортом здійснюється згідно з Правилами перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 14.10.1997 № 363, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 20.02.1998 за № 128/2568 (далі - Правила)

Відповідно до пункту 1 Правил, товарно-транспортна накладна (ТТН) - це єдиний для всіх учасників транспортного процесу юридичний документ, що призначений для списання товарно-матеріальних цінностей, обліку на шляху їх переміщення, оприбуткування, складського, оперативного та бухгалтерського обліку, а також для розрахунків за перевезення вантажу. Як встановлено пунктом 11.7 цих Правил, перший екземпляр ТТН залишається у замовника (вантажовідправника), другий - передається водієм (експедитором) вантажоодержувачу, третій і четвертий екземпляри, засвідчені підписом вантажоодержувача (у разі потреби й печаткою або штампом), передається перевізнику. За змістом цієї норми ТТН повинні у всякому разі бути в наявності як у покупця (вантажоотримувача), так і у продавця (вантажовідправника), безвідносно до умов договору поставки про зобов'язану сторону щодо доставки товару.

Крім того, відповідно до абз.2 п. 5.4.1 Інструкції з прибуттям нафтопродуктів до вантажоодержувача в автоцистерні перевіряється наявність і цілісність пломб, технічний стан автоцистерни, відповідність об'єму і густини нафтопродукту в автоцистерні об'єму і густині, зазначеним у товарно-транспортній накладній на відпуск нафтопродуктів (нафти) за формою N 1-ТТН (нафтопродукт) (далі ТТН) (додаток 3), відповідність найменування, марки і виду (залежно від масової частки сірки) нафтопродукту, зазначених у ТТН і паспорті якості на відвантажений нафтопродукт. Відповідність густини нафтопродукту під час відвантаження та приймання визначається після її приведення до температури 20°C відповідно до ГОСТ 3900 (підпункт 5.4.1 цієї Інструкції).

Згідно з абзацом 3 підпункту 7.3.7 пункту 7.3 Інструкції на кожну завантажену цистерну, групу цистерн або маршрут оформляються залізнична накладна, дорожня відомість, її корінець і квитанція про приймання вантажу. До накладної додаються паспорт якості нафти або нафтопродукту, копія сертифіката відповідності або свідоцтво про визнання іноземного сертифіката (якщо продукт підлягає обов'язковій сертифікації в Україні), у накладній зазначається номер аварійної картки згідно з Правилами безпеки та порядку ліквідації наслідків аварійних ситуацій з небезпечними вантажами при перевезенні їх залізничним транспортом, затвердженими наказом Міністерства транспорту України від 16.10. 2000 N 567, зареєстрованими в Міністерстві юстиції України 23.11.2000 за N 857/5078 (далі - Правила безпеки).

Підпунктом 7.5.6 пункту 7.5 встановлено, що відпуск нафти і нафтопродуктів до мір повної місткості та нафтопродуктів, розфасованих до тари, оформлюється ТТН у чотирьох примірниках, з яких: перший - залишається у товарного оператора вантажовідправника і є первинним документом складського обліку з подальшим здаванням до бухгалтерської служби підприємства; другий - використовується водієм як перепустка під час виїзду з підприємства, а після виїзду - залишається в охорони підприємства з подальшим здаванням до бухгалтерської служби підприємства; третій та четвертий - засвідчені підписом представника вантажоодержувача та відміткою про час виїзду з підприємства - передаються перевізнику. При цьому третій примірник є супровідним документом вантажу і після його здавання передається вантажоодержувачу. Четвертий примірник передається експедитору (водію) і є підставою для обліку транспортної роботи. Бланки ТТН на підприємстві є документами суворої звітності.

Кількість нафти і нафтопродуктів, що приймаються для зберігання під час надходження їх залізничним транспортом, визначається на підставі актів приймання нафти або нафтопродуктів за кількістю за формою N 5-НП, а під час надходження автомобільним транспортом - на підставі ТТН. У разі відсутності нестач понад норми природних втрат допускається оформлення приймання нафтопродуктів за кількістю актами інших форм з використанням автоматичних систем оброблення інформації (пункт 14.6 Інструкції).

В акті перевірки відповідачем не підтверджено взаємовідносини позивача з постачальником ТОВ "Нафт- Ойл" в т.ч. у зв'язку з тим, що зазначені в ТТН від 09.09.2014 року № 149 дані про транспортний засіб та водія не відповідають дійсності. Так, як стверджує відповідач в акті перевірки, зазначений у ТТН автомобіль МАЗ 5337 з д.н. НОМЕР_2 та причеп з д/н НОМЕР_3 відсутні за даними А1С "Автомобіль" ДАІ МВС України, а водій ОСОБА_4 з 2011 року не перебуває на території України, що на думку відповідача вказує на неможливість фактичних поставок ПММ з боку постачальника.

Однак, апеляційний суд зазначає, що матеріали справи містять документи стосовно перевізників, згідно яких постачальник ТОВ "'Нафт Ойл" 27.01.2014 року укладено договір № 5-2014 з ТОВ "О.С.А.-Транс" про перевезення вантажів автомобільним транспортом. ТОВ "О.С.А.-Транс" як перевізник зазначений і в ТТН № 149 від 09.09.2014 року. Наявність реєстрації автомобілю МАЗ 5337 з д.н. НОМЕР_2 та причепу-цистерни з д.н. НОМЕР_3 підтверджено свідоцтвом про реєстрацію НОМЕР_8 та НОМЕР_9 та тимчасовими реєстраційними талонами НОМЕР_4 та НОМЕР_5. Окрім цього, на транспортний засіб та причеп ТОВ "О.С.А.-Транс" має ліцензійні картки НОМЕР_7 та НОМЕР_6. Водій, здійснював перевезення, не ОСОБА_4, як зазначає відповідач, а ОСОБА_5, який має посвідчення водія НОМЕР_10 (а.с.205-217).

З огляду на це, доводи апеляційної скарги стосовно неможливості перевезення ПММ з боку ТО В '"Нафт-Ойл" спростовуються матеріалами справи.

Судом апеляційної інстанцій встановлено, що висновки податкового органу про нікчемність угод зроблені не на підставі первинних документів, а за матеріалами перевірки контрагентів, які не мають ніякого відношення до бухгалтерського чи податкового обліку ФОП.

Зокрема, чинне податкове законодавство не ставить у залежність формування позивачем податкового кредиту від податкового обліку (стану) інших осіб і фактичної сплати контрагентом податку до бюджету, питання визначення складу податкового кредиту поширюється тільки на окремо взятого платника податків і не ставить цей факт у залежність від розрахунку з бюджетом третіх осіб.

Суд першої інстанції обґрунтовано зазначив, що суми податкового кредиту, сформовані ФОП, підтверджені належними чином оформленими первинними документами, а отже висновок ДПІ про те, що здійснені між ФОП та контрагентами ТОВ "Мелар" та ТОВ "Нафт-Ойл" правочини є такими, що не спрямовані на настання юридичних наслідків необґрунтовані.

Доводи, викладені у апеляційній скарзі, не знайшли свого підтвердження у матеріалах справи, а відтак висновків Миколаївського окружного адміністративного суду не спростовують.

За таких обставин підстав для скасування рішення суду та задоволення апеляційної скарги не вбачається.

Суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права, у зв'язку з чим, відповідно до ст. 200 КАС України, апеляційна скарга має бути залишена без задоволення, а оскаржена постанова - без змін.

Керуючись ст. ст. 184, 195, 198, 200, 206, 254 КАС України, апеляційний суд,-

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Первомайської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Миколаївській області залишити без задоволення, а постанову Миколаївського окружного адміністративного суду від 11 червня 2015 року по справі за адміністративним позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_3до Первомайської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Миколаївській області про визнання протиправним та скасування податкових повідомлень-рішень - без змін.

Ухвала суду набирає законної сили після проголошення та може бути оскаржена безпосередньо до Вищого адміністративного суду України на протязі двадцяти днів.

Суддя-доповідач: О.О.Димерлій

Суддя: О.В. Єщенко

Суддя: Л.П. Шеметенко