Справа № 417/1993/16-а
Суддя: Шкиря В. М.
Дата ухвалення: 2016-02-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 417/1993/16-а
Провадження № 2-а/417/4/16
ПОСТАНОВА

Іменем україни

"29" лютого 2016 р. с.Марківка Луганської області

Марківський районний суд Луганської області в складі:

головуючого судді Шкирі В. М.

за участі секретаря Позднякової С. В.

позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

відповідача ОСОБА_3

представника відповідача ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду с.Марківка Луганської області адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до старшого інспектора Марківського відділу поліції Головного Управління Національної поліції в Луганській області ОСОБА_5 про скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності,-

встановив:

16.02.2016 позивач звернувся з позовом до старшого інспектора Марківського відділу поліції Головного Управління Національної поліції в Луганській області ОСОБА_5 в якому просив скасувати постанову серії ПС2 №960996, винесену ним 07.02.2016 про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 126 КупАП та накладення стягнення у вигляді штрафу в розмірі 425 грн. і закрити провадження у справі в звязку з відсутністю в його діях складу правопорушення.

В обгрунтування позовних вимог зазначає, що 07.02.2016, приблизно о першій годині ночі 45 хвилин, він перебуваючи в якості пасажира автомобіля НОМЕР_1, під керуванням водія ОСОБА_6 здійснював рух в смт Марківка Луганської області. Після повороту на провулок Лермонтова в нього заглух двигун, в звязку з чим водій ОСОБА_6 пішов до себе додому за акумулятором, а він в цей час сів на водійське сидіння та знову пробував завести двигун. В цей час до нього на службовому автомобілі підїхали працівники відділу поліції і почали вимагати від нього посвідчення водія, на що він відповів, що посвідчення в нього при собі немає, оскільки даним автомобілем він не керував через вживання алкоголю, а водієм являється інша особа.

Проте старший інспектор Марківського відділу поліції Головного Управління Національної поліції в Луганській області ОСОБА_5 не повіривши йому склав відносно нього протокол про адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст. 126 КупАП за нібито порушення ним п.2.1 ПДР України, а саме за керування транспортним засобом без водійського посвідчення, а потім виніс постанову серії ПС2 №960996 про притягнення його до адміністративної відповідальності за цим законом, наклавши стягнення у вигляді штрафу в розмірі 425 грн.

Про складення протоколу та винесення постанови він дізнався лише після отримання копії постанови поштою 09.02.2016.

Вважає оскаржувану постанову незаконною з тих підстав, що вищевказаним транспортним засобом він не керував, про що пояснював інспектору поліції, при розгляді справи йому не розяснювалися права, передбачені ст.268 КУпАП, зокрема заявляти клопотання, представити докази, скористатись правовою допомогою.

Позивач в судовому засіданні підтримав свій позов з підстав та мотивів вказаних ним в своєму позові. Представник позивача наполягав на скасуванні постанови серії ПС2 №960996 про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 на підставі ч.1 ст.126 КУпАП та закритті провадження по справі у звязку з відсутністю складу адміністративного правопорушення в діях ОСОБА_1 та у звязку з порушенням порядку розгляду справи про адміністративне правопорушення інспектором, вказавши, що оскільки позивач перебував у явному алкогольному спянінні розгляд справи повинен був перенесений на інший день.

Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, та пояснив, що 07.02.2016 приблизно 02 години ночі вони з напарником ОСОБА_7 помітили автомобіль марки RENAULT KANGO, який рухався по вулиці Центральній (бувша Леніна) , та їхали за ним, на перехресті вулиць Центральна та Лермонтова автомобіль повернув вправо та зупинився, при цьому з нього ніхто не виходив, двигун працював, були ввімкнені фари. Оскільки це було порушенням ПДР вони зупинилися та він підійшов до вказаного автомобіля та попросив предявити йому посвідчення водія та реєстраційні документи на автомобіль. В автомобіль за кермом сидів чоловік, який згодом представився ОСОБА_1. від нього був різкий запах алкоголю. На запитання: « звідки їдете?» , була відповідь: «з Бондарівки,» , він запропонував йому надати посвідчення водія та документи на автомобіль. ОСОБА_1 надав техпаспорт на автомобіль та не надав посвідчення водія, оскільки його в нього на той момент не було. Так, як авто стояло на проїжджій частині обїхати його було неможливо він запропонував водієві перепаркувати автомобіль, щоб можна було розїхатися іншим автомобілям. При цьому, що він вживав алкогольні напої, та не є водієм цього автомобіля він не повідомляв , а самостійно переїхав метрів 20-30 та припаркував автомобіль біля кафе «Клубничка» та мінімаркету.

Посвідчення водія так і не було надано тому він, як уповноважена особа розглянув справу на місці та виніс постанову про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, протокол не складався, бо за новим Законодавством після реформування органів міліції в поліцію , за ч.1 ст.126 КУпАП він не складається.

При розгляді справи ОСОБА_1 було розяснено його права та обовязки, повідомлено про накладення на нього адміністративного стягнення в виді штрафу на суму 425 грн. ОСОБА_1 від підпису та отримання постанови відмовився. Постанову серії ПС2 №960996 від 07.02.2016 було направлено ОСОБА_1 09.02.2016

Впевнений, що саме ОСОБА_1 керував автомобілем, а тому він діяв правомірно та немає підстав для скасування постанови яку він виніс відносно ОСОБА_1

Представник відповідача - ОСОБА_4 підтримала доводи відповідача, вважає, що він діяв правомірно, підстав для скасування постанови серії ПС2 №960996 про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 на підставі ч.1 ст.126 КУпАП не має. В задоволенні позову просила відмовити повністю.

Допитаний в судовому засіданні 25.02.2016 свідок ОСОБА_6 засвідчив суду, що 06.02.2016 приблизно о 23 годині - 23 годині 30 хвилин йому зателефонував ОСОБА_1 та попрохав його покатати на його автомобілі, оскільки він того дня вживав алкогольні напої. Вони поїхали в баню до с.Бондарівка Марківського району, де були приблизно до 01 години 30 хвилин, коли вже були в с.Марківка він повернув на вул..Лермонтова і раптом заглох автомобіль, він проживає поряд тому пішов додому, зарядити акумулятор повернувся десь через годину, вони завели машину та поїхали додому, при цьому він був водієм.

Допитаний в судовому засіданні 25.02.2016 ОСОБА_7 засвідчив суду, що 07.02.2016, приблизно ближче до 02 години ночі, вони з напарником ОСОБА_3 здійснювали патрулювання та відпрацьовували «Пяний водій», біля магазину «Каштан» помітили автомобіль марки RENAULT KANGO, який рухався в хаотично по вулиці Центральній (бувша Леніна) по напрямку до «Автовокзалу» , та їхали за ним не випускаючи з поля зору ні на мить, на перехресті вулиць Центральна та Лермонтова автомобіль повернув вправо та зупинився прямо на перехресті, при цьому з нього ніхто не виходив, двигун працював, були ввімкнені фари. Оскільки це було порушенням ПДР пп.. г п.15.9, вони зупинилися та інспектор Величко Є.Ю підійшов до вказаного автомобіля та попросив предявити йому посвідчення водія та реєстраційні документи на автомобіль. В автомобіль була одна людина, яка назвалася ОСОБА_1, при цьому він спокійно надав техпаспорт на автомобіль та не надав посвідчення водія, оскільки його в нього на той момент не було. Так, як авто стояло на проїжджій частині обїхати його було неможливо інспектор запропонував водієві перепаркувати автомобіль, щоб можна було розїхатися іншим автомобілям. Водій добровільно переїхав метрів 20-30 та припаркував автомобіль біля кафе «Клубничка». Посвідчення водія так і не було надано тому інспектор Величко Є.Ю. склав відносно ОСОБА_8 постанову про притягнення його до адміністративної відповідальності, при розгляді справи ОСОБА_1 було розяснено його права та обовязки, повідомлено про адміністративне стягнення в виді штрафу на суму 425 грн. ОСОБА_1 від підпису та отримання постанови відмовився.

Допитаний в судовому засіданні 25.02.2016 свідок ОСОБА_9М засвідчив суду, що 07.02.2016 за північ, він їхав з ОСОБА_10 з аптеки, на дорозі по вул..Леніна їх зупинив інспектор поліції та запропонував бути свідком відносно вчинених правопорушень ОСОБА_8 повідомив суду, що ОСОБА_8 так і не надав посвідчення водія інспектору, і він був безпосереднім свідком, що інспектор декілька разів запитував ОСОБА_1 чи може він надати йому посвідчення водія. Цього ж дня в нього були відібрані пояснення, які він власноручно підписав перед тим їх прочитавши. Крім того він був свідком, що ОСОБА_1 відмовився від підпису будь-яких документів. При цьому він не памятає хто розяснював права позивачу і чи розяснював взагалі.

Відповідач та його представник в судовому засіданні 29.02.2016 відмовилися від необхідності допиту раніш заявленого ними свідка ОСОБА_10 позивач та його представник не заперечували проти цього, тому суд визнав недоцільним допит свідка ОСОБА_10 при цьому були долучені письмові пояснення з яких вбачається, що він 07.02.2016 о 02 годині 15 хвилин був запрошений свідком і в його присутності ОСОБА_1Вбуло запропоновано пройти огляд на стан спяніння як водієві, при цьому він не мав посвідчення водія.

Позивачем були надані письмові пояснення ОСОБА_11 з яких вбачається, що 06.02.2016 о 23.00 годині він запросив ОСОБА_1 в баню, той прийняв пропозицію та приїхав з ОСОБА_6, після бані саме ОСОБА_6 сів за кермо і вони поїхали додому.

Представник позивача надав копію протоколу серії АП1 №960841 від 07.02.2016 складеному відносно ОСОБА_1 за ст..130 КУпАП, зазначивши, що в ньому не вказано, що здійснено відео фіксацію, а тому відео-запис правопорушення долучений до справи є неналежним доказом.

З дослідженого в судовому засіданні відео запису, витребуваного у відповідача 29.02.2016 вбачається, що коли поліцейський підійшов до автомобіля НОМЕР_2, працював двигун та горіли фари, в автомобілі була одна особа ОСОБА_1, коли поліцейський запропонував перепаркуватися, ОСОБА_1 не заперечував, не зазначивши, що він не є водієм цього автомобіля, що просто чекає водія, а переїхав на інше місце, при цьому жодних інших осіб не було зафіксовано відео зйомкою. Крім того ОСОБА_1 не заперечував, що на цьому відео саме він 07.02.2016 і що саме його голос чутно при відтворенні запису, який стверджує, що іде з с.Бондарівка та вже три дні вживає алкоголь бо в нього горе- 40 днів, як помер батько.

Суд, вислухавши пояснення сторін та їх представників, свідків , дослідивши письмові матеріали справи та дослідивши відео-доказ на основі всебічного, повного, об'єктивного та безпосереднього дослідження кожного наявного у матеріалах справи доказу окремо, а також у їх сукупності встановлено правовідносини.

Із встановлених обставин вбачається, що між позивачем та відповідачем виникли публічні правовідносини, в межах яких виник спір, у якому позивач, не погодився із рішенням субєкта владних повноважень в особі старшого інспектора Марківського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Луганській області ОСОБА_5 про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за порушення правил дорожнього руху за що передбачена адміністративна відповідальність ч.1 ст.126 КУпАП.

Враховуючи визначені судом правовідносини, для вирішення спору, суд застосував наступні норми матеріального і процесуального права, та дійшов до таких висновків:

Правила ч.1 п. 3 ст. 288 КУпАП гарантують позивачу право на оскарження рішення відповідача у порядку, визначеному КАС України, з особливостями, встановленими КУПАП

. Згідно з ч.2 ст.71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до положень ч.2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч.2,3 ст.7 Кодексу України про адміністративні правопорушення (надалі за текстом - КУпАП), провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

У справах щодо оскарження рішень суб'єкта владних повноважень адміністративні суди перевіряють, серед іншого, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України (п. 1 ч.3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України).

Відповідно до ч.1 ст.293 КУпАП, - суд повинен при розгляді вказаного позову перевірити законність і обґрунтованість винесеної постанови і прийняти одне з таких рішень:

1) залишити постанову без зміни, а скаргу або протест без задоволення; 2) скасувати постанову і надіслати справу на новий розгляд; 3) скасувати постанову і закрити справу; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Перевіряючи чи прийнята постанова в справі про адміністративне правопорушення (серія ПС2 № 960996) від 07 лютого 2016 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, у спосіб, що передбачений Конституцією та законами України суд виходить з наступного.

Відповідно до ст. 245 КУпАП завданням провадження в справах про адміністративне правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об'єктивне з'ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом з дотриманням процесуальної форми її розгляду.

Згідно п.1 ст.247 Кодексу України про адміністративне правопорушення обов'язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення. Для встановлення події правопорушення, передбаченому ч.1 ст. 126 КУпАП в даному випадку необхідно було встановити, чи дійсно ОСОБА_1 допустив порушення п.2.1 ПДР України, чи був він водієм в розумінні ПДР, а також чи надав він для перевірки необхідні документи та чи зобовязаний він був їх предявити у ситуації, що склалася та чи необхідно було в такому випадку скласти протокол про адміністративне правопорушення за ч.1 ст.126 КУпАП

Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративні правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, які використовуються при нагляді за виконанням правил, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, а також іншими документами.

На підставі ст. 69 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Дані статті не суперечать одна одній.

Щодо події та складу адміністративного правопорушення.

Відповідно до п.п. а п.2.1. Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 р. № 1306 (надалі- ПДР) водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії;

При цьому згідно п.1.10 ПДР водій - особа, яка керує транспортним засобом і має посвідчення водія (посвідчення тракториста-машиніста, тимчасовий дозвіл на право керування транспортним засобом, тимчасовий талон на право керування транспортним засобом) відповідної категорії. Водієм також є особа, яка навчає керуванню транспортним засобом, перебуваючи безпосередньо в транспортному засобі;

Згідно цього ж п.1.10 ПДР транспортний засіб - пристрій, призначений для перевезення людей і (або) вантажу, а також встановленого на ньому спеціального обладнання чи механізмів;

Із показань свідка ОСОБА_7 вбачається, що 07.02.2016 приблизно 02 години ночі вони з напарником ОСОБА_3 здійснювали патрулювання в с.Марківка Луганської області та відпрацьовували «Пяний водій», біля магазину «Каштан» ними було помічено автомобіль марки RENAULT KANGO, який рухався в хаотичному порядку по вулиці Центральній (бувша Леніна) в напрямку «Автовокзалу» , та їхали за ним не випускаючи з поля зору ні на мить, на перехресті вулиць Центральна та Лермонтова автомобіль повернув вправо та зупинився прямо на перехресті, при цьому з нього ніхто не виходив, двигун працював, були ввімкнені фари. Оскільки це було порушенням ПДР - пп.. г п.15.9, вони зупинилися та інспектор Величко Є.Ю підійшов до вказаного автомобіля та попросив предявити йому посвідчення водія та реєстраційні документи на автомобіль.

Із свідчень ОСОБА_6 вбачається, що 07.02.2016 саме він керував автомобілем марки RENAULT KANGO, що належить позивачу, при цьому поліцейські їх не зупиняли, а вони зупинилися, бо в них заглох двигун, на перехресті вул..Леніна та Лермонтова с.Марківка.

З приводу посилання представника позивача на те, що відео-запис є неналежним доказом бо він не вказаний в графі «до протоколу додається в протоколі серії АП1 №960841 від 07.02.2016 складеному відносно ОСОБА_1 за ст..130 КУпАП суд виходить з наступного.

Відповідно до ч.1,3 ст.70 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмету доказування .Докази, одержані з порушенням закону, судом при вирішенні справи не беруться до уваги.

Згідно ст. 80 КАС України речовими доказами є предмети матеріального світу, що містять інформацію про обставини, які мають значення для справи. Речовими доказами є також магнітні, електронні та інші носії інформації, що містять аудіовізуальну інформацію про обставини, що мають значення для справи.

Відповідно до ч.2 ст.69 КАС України докази суду надають особи, які беруть участь у справі. Суд може запропонувати надати додаткові докази або витребувати додаткові докази за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, або з власної ініціативи.

Так судом з власної ініціативи відповідно до ч.4 ст.11 КАС України було витребувано відеозапис подій 07.02.2016, який мався у відповідача, при цьому позивач не заперечував, що він не стосується предмету доказування та що цей запис був зроблений не 07.02.2016 і на ньому не він.

Тому даний відеозапис є належним та допустимим доказом.

Так з дослідженого в судовому засіданні відео запису, витребуваного у відповідача 29.02.2016 вбачається, що коли поліцейський підійшов до автомобіля НОМЕР_2, працював двигун та горіли фари, в автомобілі була одна особа ОСОБА_1, коли поліцейський запропонував перепаркуватися, ОСОБА_1 не заперечував, не зазначивши, що він не є водієм цього автомобіля, що просто чекає водія, а переїхав на інше місце, при цьому жодних інших осіб не було зафіксовано відео зйомкою. Крім того ОСОБА_1 не заперечував, що на цьому відео саме він 07.02.2016 і що саме його голос чутно при відтворенні запису, який стверджує, що іде з с.Бондарівка та вже три дні вживає алкоголь.

До свідчень ОСОБА_11 ОСОБА_10, ОСОБА_9 ОСОБА_6 суд відноситься критично, оскільки вони не бачили чи перебував ОСОБА_1 07.02.2016 о 01 годині 30 хвилин за кермом автомобіля жовтого кольору марки RENAULT KANGO реєстраційний номер НОМЕР_3.

Таким чином оцінивши зібрані докази в сукупності, суд вважає, що в даній ситуації ОСОБА_1 діяв, як водій, бо він приводив у рух транспортний засіб - автомобіль жовтого кольору марки RENAULT KANGO реєстраційний номер НОМЕР_3, та не заперечував поліцейському, що він не є водієм та не має посвідчення водія, а тому в його діях є склад адміністративного правопорушення передбаченого ч.1 ст.126 КУпАП.

Щодо необхідності складення в даному випадку протоколу про адміністративне правопорушення за ч.1 ст.126 КУпАП.

За загальними правилами, щодо особи, яка вчинила адміністративне правопорушення складається протокол, проте ст..258 КУпАп передбачено випадки коли протокол про адміністративне правопорушення не складається.

Та ч.2 ст.268 КУпАП передбачено, що протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі.

У цьому випадку, упоовноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 283 цього Кодексу.

Проте і з цього правила є винятки, які закріплено в ч.5 ст.268 КУпАп якщо під час складання постанови у справі про адміністративне правопорушення особа оспорить допущене порушення і адміністративне стягнення, що на неї накладається, то уповноважена посадова особа зобов'язана скласти протокол про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 256 цього Кодексу, крім випадків притягнення особи до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 1853 цього Кодексу та правопорушень у сфері забезпечення дорожнього руху, у тому числі зафіксованих в автоматичному режимі. Цей протокол є додатком до постанови у справі про адміністративне правопорушення.

Таким чином складання протоколу за ч.1 ст.126 КУпАП не потрібно, оскільки дане правопорушення міститься в Главі 10 який має назву «Адміністративні правопорушення на транспорті в галузі шляхового господарства і звязку» та відноситься до правопорушень у сфері забезпечення дорожнього руху.

Щодо порядку розгляду справи про адміністративне правопорушення передбачене ч.1 ст.126 КУпАП суд виходить з наступного.

Відповідно до ст..279 КУпАП розгляд справи розпочинається з оголошення складу колегіального органу або представлення посадової особи, яка розглядає дану справу.

Головуючий на засіданні колегіального органу або посадова особа, що розглядає справу, оголошує, яка справа підлягає розгляду, хто притягається до адміністративної відповідальності, роз'яснює особам, які беруть участь у розгляді справи, їх права і обов'язки. На засіданні заслуховуються особи, які беруть участь у розгляді справи, досліджуються докази і вирішуються клопотання.

Цього порядку інспектор поліції ОСОБА_5 не дотримався з огляду на наступне. По-перше, - розглядаючи справу щодо притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності інспектор Величко Є.Ю., зобовязаний був, як особа, що розглядає справу розяснити ОСОБА_1 його права та обовязки передбачені ст..268 КУпАП, ст..63 Конституції України особисто, а як вбачається з його пояснень та свідчень ОСОБА_7 права розяснював саме останній, а не ОСОБА_5

Не спростував цього і свідок ОСОБА_9М , який зазначив, що не памятає чи розяснені були права та хто саме розяснював права ОСОБА_1В, та засвідчив, що свідок ОСОБА_10 сидів в автомобілі, бо був водієм і з машини не виходив.

По - друге, ОСОБА_1 перебував у явному алкогольному спянінні, що він і не заперечував, та з його слів він мав таку степінь спяніння, що і не зрозумів би своїх прав, а саме, що можна скористатися юридичною допомогою адвоката, заявивши відповідне клопотання, як те передбачено ст..268 КУпАП, при цьому інспектор продовжив розгляд та не відклав розгляд справи та її було розглянуто того ж дня 07.02.2016, як результат -накладено адміністративне стягнення на ОСОБА_1 в виді штрафу на суму 425 грн.

Тоді як відповідно до ст..277 КУпАП справа про адміністративне правопорушення розглядається у п'ятнадцятиденний строк з дня одержання органом (посадовою особою), правомочним розглядати справу, протоколу про адміністративне правопорушення та інших матеріалів справи, при цьому частина друга цієї статті передбачає більш короткі строки розгляду справ проте правопорушення за ч.1 ст.126 КУпАП туди не входить, а тому діє загальний строк розгляду 15 днів.

Аналогічні висновки викладені у Рішенні Конституційного Суду України від 26 травня 2015 року у справі №5-рп/2015, так складання протоколу про адміністративне правопорушення та розгляд уповноваженим органом (посадовою особою) справи про таке правопорушення належать до різних стадій адміністративного провадження. Перелік адміністративних правопорушень, за які адміністративні стягнення накладаються на місці їх вчинення, є вичерпним і може бути змінений лише законом. До переліку адміністративних правопорушень, за які адміністративні стягнення накладаються на місці їх вчинення, не відносяться правопорушення передбачені ст.126 КУпАП.

Таким чином, згідно Рішення Конституційного Суду України від 26 травня 2015 року у справі №5-рп/2015, яке є обов'язковим до виконання на території України, остаточним і не може бути оскаржене, підстав для ототожнення місця вчинення адміністративного правопорушення з місцем розгляду справи про таке правопорушення немає, а словосполучення «на місці вчинення правопорушення» і «за місцем його вчинення», які містяться у статтях 258, 276 Кодексу, мають різне цільове спрямування і різний правовий зміст. Зокрема, словосполучення «за місцем його вчинення», застосоване у положенні частини першої статті 276 Кодексу, за якою «справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення», вказує на місцезнаходження органу, уповноваженого законом розглядати справу про адміністративне правопорушення у межах його територіальної юрисдикції згідно з адміністративно-територіальним устроєм України. Положення ч.1 ст.276 КУпАП, яке передбачає, що «справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення», в аспекті порушеного у конституційному поданні питання необхідно розуміти так, що використане в ньому словосполучення «за місцем його вчинення» визначає адміністративно-територіальну одиницю, на яку поширюється юрисдикція відповідного органу, уповноваженого законом розглядати справу про адміністративне правопорушення.

А отже, винесення постанови у справі про адміністративне правопорушення серії ПС2 № 960996 від 02 лютого 2016 року на місці його вчинення є порушенням процесуальних норм, закріплених у КУпАП.

Крім того правова природа адміністративної відповідальності ґрунтується на конституційних принципах та правових презумпціях.

Європейський суд з прав людини у п.21 свого рішення у справі «Надточий проти України від 15 травня 2008 року» зазначив, що українське правительство визнало кримінально-правовий характер Кодексу України про адміністративні правопорушення.

При цьому , у § 3 (c) статті 6 Європейської конвенції зазначається, що кожний обвинувачений у вчиненні кримінального правопорушення має щонайменше такі права, як захищати себе особисто чи використовувати юридичну допомогу захисника, вибраного на власний розсуд, або - за браком достатніх коштів для оплати юридичної допомоги захисника - одержувати таку допомогу безоплатно, коли цього вимагають інтереси правосуддя. Аналогічна норма міститься і у § 3 (d) статті 14 частини III Міжнародного пакту, відповідно до якої кожен має право при розгляді будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення бути судимим у його присутності та захищати себе особисто або за посередництвом обраного ним самим захисника

Таким чином суд приходить до висновку, що при розгляді справи було суттєво порушено права особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, зокрема - право на захист.

Відповідно до ст. 86 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Згідно статті 162 КАС України при вирішенні справи по суті суд може задовольнити адміністративний позов повністю або частково чи відмовити в його задоволенні повністю або частково.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що адміністративний позов підлягає частковому задоволенню, постанову у справі про адміністративне правопорушення за ч.1 ст.126 КУпАП відносно ОСОБА_1 необхідно скасувати, відповідно позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню.

В частині закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення заявлені вимоги не підлягають задоволенню, оскільки не належать до компетенції суду при розгляді даної справи та оскільки не закінчилися строки притягнення до адміністративної відповідальності передбачені ст..38 КУпАП справу необхідно повернути на новий розгляд, як те передбачено в п.2 ч.1 ст.293 КУпАП

Керуючись ст.ст. 11, 7, 18, 69, 70, 71, 159, 161-163, 167, 171-2 КАС України, ст.ст. 9, 247, 280, 283, 288, 293 в п.2 ч.1 ст.293 КУпАП, -

п о с т а н о в и в :

Позовні вимоги ОСОБА_1 до інспектора Марківського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Луганській області ОСОБА_5 про скасування постанови серії 2ПС № 960996 від 07.02.2016 про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.126 КУпАП - задовольнити частково.

Постанову інспектора Марківського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Луганській області ОСОБА_5 серії 2ПС № 960996 від 07.02.2016 про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч.1 ст.126 КУпАП - скасувати та надіслати справу на новий розгляд.

В задоволенні інших позовних вимог відмовити.

Повний текст постанови складений та проголошений 04 березня 2016 року

Постанова або ухвала суду першої інстанції, якщо інше не встановлено КАС України, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого КАС України, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом ч.3 ст.160 КАС України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя Марківського районного суду В. М. Шкиря