Справа № 808/8402/15
Суддя: Нагорна Л.М.
Дата ухвалення: 2016-03-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А
і м е н е м У к р а ї н и
02 березня 2016 рокусправа № 808/8402/15
Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Нагорної Л.М.
суддів: Юхименка О.В. Кругового О.О.
за участю секретаря судового засідання: Лащенка Р.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську апеляційну скаргу ОСОБА_1
на постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 24 листопада 2015 року у справі № 808/8402/15 за позовом ОСОБА_1 до Командування Сухопутних військ Збройних Сил України (військова частина НОМЕР_1 ) про визнання неправомірними дій та зобов`язання вчинити певні дії, -
У жовтні 2015 року ОСОБА_1 (далі Позивач) звернувся до суду з позовом до Командування Сухопутних військ Збройних Сил України (військова частина НОМЕР_1 ) (далі Відповідач), в якому просив:
визнати неправомірними дії відповідача щодо виплати позивачу у зв`язку із виключенням 06.03.2015 із списків особового складу Командування Сухопутних військ Збройних Сил України одноразової грошової допомоги, передбаченої частиною другою статті 15 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей без врахування при її обчисленні щомісячної додаткової грошової винагороди у розмірі 60 відсотків грошового забезпечення позивача, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 22.09.2010 №889 (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 13.03.2013 №161);
зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити позивачу одноразову грошову допомогу, передбачену частиною другою статті 15 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей, в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за 32 повних календарних роки з урахуванням щомісячної додаткової грошової винагороди у розмірі 60 відсотків грошового забезпечення позивача, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 22.09.2010 №889 (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 13.03.2013 №161), за врахуванням виплачених сум.
Постановою Запорізького окружного адміністративного суду від 24 листопада 2015 року у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Командування Сухопутних військ Збройних Сил України (військова частина НОМЕР_1 ) про визнання неправомірними дій та зобов`язання вчинити певні дії відмовлено у повному обсязі.
Рішення суду мотивовано тим, що щомісячна додаткова грошова винагорода, передбачена постановою КМУ № 889 та Інструкцією від 15.11.2010 р . № 595, має тимчасовий характер, оскільки призначається лише за наказом командира військової частини та її розмір не є фіксованим, у зв`язку з чим дії Відповідача по нарахуванню та виплаті одноразової грошової допомоги без врахування при її обчисленні щомісячної додаткової грошової винагороди у розмірі 60 відсотків грошового забезпечення Позивача є правомірними. (а.с.52-55)
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подав на зазначену постанову апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права, просив скасувати постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 24 листопада 2015 року та прийняти нову постанову, якою задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.
Апеляційну скаргу обґрунтовував тим, що приписами Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» визначено, що одноразова грошова допомога має виплачуватися у розмірі 50 відсотків від всього місячного грошового забезпечення військовослужбовця, тобто, до нього можуть входити і одноразові додаткові види грошового забезпечення в залежності від набуття права на їх отримання військовослужбовцем перед звільненням. При цьому звертає увагу на те, що приписи Інструкції Міністерства оборони України від 15.11.2010 р. № 595, відповідно до якої винагорода (щомісячна додаткова грошова винагорода) не включається до складу грошового забезпечення, з якого здійснюється обчислення додаткових одноразових видів грошового забезпечення, суперечать положенням ч.2 ст. 15 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей». Крім того, Міністр оборони України взагалі не наділений повноваженнями на встановлення складових грошового забезпечення при виплаті одноразової грошової допомоги у розмірі 50 відсотків. Вважає, що судом першої інстанції безпідставно були застосовані приписи Інструкцій МОУ № 260 та № 595, оскільки вони суперечать положенням вищого за юридичною силою нормативно-правового акту. Не погоджується також, що виплата щомісячної додаткової грошової винагороди пов`язана із настанням певних обставин чи умов, адже аналіз приписів постанови КМУ № 889 та Інструкції МОУ № 595 свідчить про те, що такі виплати здійснюються автоматично за умови належності військовослужбовця до певної категорії, визначеної вищенаведеними нормативно-правовими актами. (а.с.59-64)
Заперечень на апеляційну скаргу не надходило.
У судовому засіданні апеляційної інстанції ОСОБА_1 вимоги апеляційної скарги підтримав та просив її задовольнити із підстав, у ній зазначених. Вважає, що основними мають бути застосовані норми Закону, а не підзаконного акту та рішення Міністра, а відсутність коштів у бюджеті ніяк не може впливати на обов`язок Держави дотримуватись законів та виконувати взяті на себе зобов`язання.
Перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість постанови суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Відповідно до ч.1 ст. 195 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення в межах апеляційної скарги.
Судом встановлено, та матеріалами справи підтверджується, що відповідно до пункту 9 наказу Міністра оборони України (по особовому складу) від 17.02.2015 №95 полковника ОСОБА_1 , начальника відділу організаційно-планової роботи та мобілізаційно-кадрової роботи заступника начальника управління особового складу з мобілізаційної роботи штабу Командування Сухопутних військ ЗСУ звільнено з військової служби у відставку за пунктом б (за станом здоров`я) відповідно до частини шостої статті 26 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей. Вислуга років у ЗС: календарна 32 роки 06 місяців, пільгова 35 років 01 місяць. (а.с.13)
Із змісту витягу із наказу Командування сухопутних військ ЗСУ (по стройовій частині) від 06.03.2015 №45 з 06.03.2015 позивача виключено зі списків особового складу, усіх видів забезпечення з подальшим зарахуванням на військовий облік до Шевченківського районного військового комісаріату м. Запоріжжя. Також наказано виплатити: надбавку за виконання особливо важких завдань відповідно до підпункту 15.2 Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям ЗСУ та деяким іншим особам в розмірі 70%, премію в розмірі 90% та щомісячну грошову винагороду в розмірі 60% по 06.03.2015; грошову компенсацію за невикористану чергову відпустку за 2015 рік. Станом на 06.03.2015 безперервна вислуга в збройних силах складає в календарному обчисленні 32 роки, 06 місяців, 29 днів, пільгова 35 років, 01 місяць, 29 днів. Крім того, наказано виплатити одноразову грошову допомогу по звільненню відповідно до постанови КМУ від 17.07.1992 р. № 393 за 32 календарних роки. (а.с.14)
При розрахунку та виплаті Позивачу одноразової грошової допомоги у розмірі 50 % місячного грошового забезпечення відповідно до постанови КМУ від 17.07.1992 р.№ 393 Відповідачем не було включено до розрахунку суму щомісячної грошової винагороди у розмірі 60% місячного грошового забезпечення, що сторонами не заперечується.
Незгода Позивача з діями Командування Сухопутних військ Збройних Сил України (військова частина НОМЕР_1 ) по неврахуванню при розрахунку одноразової розвої допомоги при звільненні щомісячної грошової винагороди у розмірі 60% місячного грошового забезпечення відповідно до постанови Кабінету Міністрів України № 889 від 22.09.2010 р. та зобов`язання Відповідача здійснити нарахування та виплату одноразової грошової допомоги із врахуванням вказаних сум і було предметом судового розгляду.
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що щомісячна додаткова грошова винагорода, передбачена постановою КМУ № 889 та Інструкцією від 15.11.2010 р . № 595, має тимчасовий характер, оскільки призначається лише за наказом командира військової частини та її розмір не є фіксованим, у зв`язку з чим дії Відповідача по нарахуванню та виплаті одноразової грошової допомоги без врахування при її обчисленні щомісячної додаткової грошової винагороди у розмірі 60 відсотків грошового забезпечення Позивача є правомірними.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.
За позицією Позивача, щомісячна додаткова грошова винагорода у розмірі 60 % грошового забезпечення відповідно до приписів Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» відноситься до складових грошового забезпечення та носить постійний характер, у зв`язку з чим мала б враховуватися при розрахунку одноразової грошової допомоги при звільненні, яка має обчислюватися із всього грошового забезпечення.
За позицією Відповідача, з якою погодився суд першої інстанції, підзаконним нормативно-правовим актом, а саме Інструкцією про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженої наказом Міністра оборони України ввід 11.06.2008 року № 260, визначено, що до місячного грошового забезпечення, з якого нараховується грошова допомога при звільненні не включаються одноразові види грошового забезпечення, винагороди та морське грошове забезпечення. Аналогічна правова норма міститься і в Інструкції про розміри і порядок виплати щомісячної додаткової грошової винагороди військовослужбовцям Збройних Сил України, затвердженої наказом Міністра оборони України від 15.11.2010 р. № 595.
Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до пунктів 1, 2 статті 9 Закону «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (далі закон № 2011-ХІІ) держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.
До складу грошового забезпечення військовослужбовців входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.
Згідно із пунктами 3, 4 цієї статті грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця. Грошове забезпечення виплачується в розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та має забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності.
За пунктом 2 статті 15 Закону № 2011-ХІІ військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової служби, які звільняються з військової служби, зокрема, у зв`язку зі скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби за умови наявності у військовослужбовця вислуги 10 років і більше.
Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 7 листопада 2007 року № 1294 «Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу складається з посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням, щомісячних (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії) та одноразових додаткових видів грошового забезпечення.
Постановою № 889 Кабінет Міністрів України встановив щомісячну додаткову грошову винагороду (далі - винагорода) для окремих категорій військовослужбовців Збройних Сил, Державної прикордонної служби, Національної гвардії та осіб начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту Державної служби з надзвичайних ситуацій.
Надалі до постанови № 889 вносилися зміни, які розширювали перелік категорій військовослужбовців та інших осіб, яким відповідно до пункту 1 цієї постанови встановлювалася винагорода.
13 березня 2013 року Кабінет Міністрів України прийняв постанову № 161, згідно з якою назва і пункт 1 постанови № 889 викладені в новій редакції.
Зокрема, у пункті 1 передбачена виплата винагороди:
1) військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), які займають посади у Військово-Морських Силах Збройних Сил та Морській охороні Державної прикордонної служби, посади у військових частинах, підрозділах, закладах, установах та організаціях Збройних Сил (за переліком згідно з додатком), посади наземних авіаційних спеціалістів, що забезпечують безпеку польотів літаків та вертольотів, у військових частинах і підрозділах Повітряних Сил та Сухопутних військ Збройних Сил, посади у військових частинах і підрозділах високомобільних десантних військ та спеціального призначення Збройних Сил, і військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби) льотного складу Збройних Сил, внутрішніх військ Міністерства внутрішніх справ та Державної прикордонної служби - у розмірі, що не перевищує місячне грошове забезпечення;
2) військовослужбовцям Збройних Сил (крім тих, що зазначені у підпункті 1 цього пункту, та військовослужбовців строкової військової служби):
з 01 квітня 2013 року - у розмірі, що не перевищує 20 відсотків місячного грошового забезпечення;
з 01 вересня 2013 року - у розмірі, що не перевищує 40 відсотків місячного грошового забезпечення;
з 01 січня 2014 року - у розмірі, що не перевищує 60 відсотків місячного грошового забезпечення;
з 01 квітня 2014 року - у розмірі, що не перевищує 80 відсотків місячного грошового забезпечення;
з 01 липня 2014 року - у розмірі, що не перевищує місячне грошове забезпечення;
3) особам начальницького складу, які проходять службу на посадах льотного складу органів і підрозділів цивільного захисту Державної служби з надзвичайних ситуацій, - у розмірі, що не перевищує місячне грошове забезпечення.
Згідно із пунктом 2 постанови № 161 Міністерство оборони зобов`язувалося забезпечити здійснення видатків, пов`язаних з набранням чинності цією постановою, в межах видатків на оплату праці, передбачених Міністерству в Державному бюджеті України на 2013 рік.
При цьому зміни, що вносилися до постанови № 889, істотно не зачіпали положень пункту 2 цієї постанови.
У цьому акті визначені умови та порядок виплати особам офіцерського складу винагороди, окреслено перелік військовослужбовців, яким вона виплачується, регламентовано повноваження командира (начальника) військової частини (організації, установи) щодо підстав та розміру її виплати.
Зокрема, в пункті 3 (у редакції, чинній на час виникнення спірних відносин) наводиться перелік складових грошового забезпечення, з якого має обраховуватися й виплачуватися винагорода і який за обсягом є меншим за перелік, встановлений у пункті 2 статті 9 Закону № 2011-ХІІ.
За пунктом 5 Інструкції винагорода виплачується як окремий платіж разом (одночасно) з грошовим забезпеченням.
Пунктом 8 Інструкції встановлено, що грошова винагорода не включається до складу грошового забезпечення, з якого здійснюється обчислення одноразових додаткових видів грошового забезпечення.
У пункті 9 Інструкції передбачено, що розміри винагороди встановлюються наказами Міністра оборони України (начальника Головного управління розвідки Міністерства оборони) з урахуванням конкретної військової частини, займаної посади та особливостей умов проходження служби в межах видатків на грошове забезпечення, передбачених для Міністерства оборони (Головного управління розвідки Міністерства оборони) в Державному бюджеті України на відповідний рік.
Відповідно до положень пункту 10 Інструкції командир військової частини за наявності обставин, передбачених у цьому пункті, має право зменшувати розмір винагороди.
У первинній редакції Інструкція передбачала, що підставою для видання наказу командира (начальника) військової частини (установи, організації) про виплату винагороди є витяги з вахтових журналів, засвідчені командиром або старшим помічником командира корабля (судна) і скріплені гербовою печаткою корабля (судна). У витягах зазначаються номер і дата наказу про зарахування корабля (судна) в кампанію, а також дні плавання на кораблі (судні) за межами зовнішнього рейду (абзаци другий, третій пункту 5 Інструкції в редакції від 15 листопада 2010 року).
Таким чином, нормативний підхід до розуміння положень постанови № 889 в системному зв`язку із нормами статей 9 і 15 Закону № 2011- ХІІ та правилами Інструкції дають підстави вважати, що винагорода, встановлена постановою № 889, не входить до структури і складу грошового забезпечення військовослужбовців, з якого нараховується й виплачується одноразова грошова допомога на підставі пункту 2 статті 15 Закону № 2011-ХІІ. Ця винагорода має окремий, особливий і разовий вираз виплати, позаяк виплачується тільки тим категоріям військовослужбовців, перелік яких наведений у цій постанові, і тоді, коли у фонді грошового забезпечення наявні (передбачені) кошти для її виплати; вона (винагорода) виплачується як доповнення до суми грошового забезпечення. Виплата цієї винагороди ставиться в залежність від порядку й умов, що нормативно встановлені розпорядником коштів, відповідно до яких, зокрема, щомісячна її виплата можлива, коли військовослужбовець перебуває на військовій службі, і водночас вона не включається до складу одноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби.
Подібний підхід регулювання встановлений і щодо розміру винагороди, відповідно до якого до складу грошового забезпечення, з якого обраховується і виплачується винагорода, не введені всі його складові.
Аналогічний висновок щодо застосування зазначених норм матеріального права міститься, зокрема, у постановах Верховного Суду України від 15 жовтня 2013 року, 04 листопада 2014 року, 03 березня 2015 року, 16 червня 2015 року (справи №№ 21-368а13, 21-473а14, 21-35а15, 21-621а14 відповідно).
За таких обставин та у межах доводів апеляційної скарги підстави для скасування чи зміни постанови суду першої інстанції відсутні.
Керуючись п. 1 ч.1 ст.198, ст. 200, 205, 206 КАС України, суд, -
ухвалив :
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 24 листопада 2015 року у справі № 808/8402/15 залишити без змін.
Ухвала Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України в порядку та строки, визначені ст..212 КАС України.

Повний текст ухвали складено 03 березня 2016 року.

Головуючий: Л.М. Нагорна

Суддя: О.В. Юхименко

Суддя: О.О. Круговий