Справа № 821/68/16
Суддя: Пекний А.С.
Дата ухвалення: 2016-03-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ХЕРСОНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 березня 2016 р.м. ХерсонСправа № 821/68/16

Херсонський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді: Пекного А.С.,

при секретарі: Кальченко-Булановій М.С.,

за участю представників: позивача - ОСОБА_1, відповідача - Пасічніченко Т.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_3 до Державної податкової інспекції у м. Херсоні Головного управління Державної фіскальної служби у Херсонській області про захист порушених прав,

встановив:

ОСОБА_3 (далі-позивач) звернулась до суду з адміністративним позовом до Державної податкової інспекції у м. Херсоні Головного управління Державної фіскальної служби у Херсонській області (далі-відповідач, ДПІ у м.Херсоні, Інспекція, контролюючий орган), в якому просить захистити порушені права шляхом скасування податкових повідомлень-рішень від 23 жовтня 2015 р. № та від 18 листопада 2015 р. №.

Позов мотивований тим, що 09.10.2015 р. та 05.11.2015 р. контролюючим органом проведені камеральні перевірки, за результатами яких складені акти №000138/21-03-21/НОМЕР_1 та 000232/21-03-21/НОМЕР_1 відповідно. На підставі вказаних актів перевірок ДПІ у м.Херсоні прийняті податкові повідомлення-рішення від 23.10.2015 р. № та від 18.11.2015 р. №. Позивач вважає, що вказані податкові повідомлення-рішення підлягають скасуванню, оскільки прийняті з порушенням норм Податкового кодексу України (далі-ПК України). Так, позивач, посилаючись на п. 75.1.1 ст. 75 ПК України вказує у позові, що підставою для проведення камеральної перевірки є дані податкових декларацій, поданих платником податків в порядку, визначеному ПК України. При цьому, позивач, виходячи зі ст..ст.216 та 223 ПК України вважає, що виникнення податкового обов'язку та обов'язку подачі звітності з акцизного податку в зв'язку з отриманням ліцензії не встановлено, тому у неї обов'язок подання декларації з акцизного податку виникає до 20 лютого 2016 року за умови, що вона буде реалізувати зазначений товар. Тому, враховуючи, що станом на липень, серпень, вересень 2015 р. у позивача був відсутній обов'язок подавати декларації, то, на думку позивача, відсутні і підстави для проведення камеральної перевірки, а отже прийняті за наслідками проведених перевірок податкові повідомлення-рішення підлягають скасуванню.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просила задовольнити позов з підстав викладених у ньому, додатково пояснивши, що спір стосується сплати такого податку як акциз, що сплачується суб'єктами господарювання що здійснюють роздрібний продаж підакцизних товарів. Виникнення податкового обов'язку з цього податку випливає з п. 216.9 ст.216 ПК України, відповідно до якого датою виникнення податкових зобов'язань щодо реалізації суб'єктами господарювання роздрібної торгівлі підакцизних товарів є дата здійснення розрахункової операції відповідно до Закону України "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій в сфері торгівлі, громадського харчування та послуг", а у разі реалізації товарів фізичними особами - підприємцями, які сплачують єдиний податок, - є дата надходження оплати за проданий товар.

Таким чином, представник позивача стверджує, що виникнення податкового обов'язку, який тягне за собою обов'язок подання декларації (розрахунку) виникає з моменту здійснення фактичного продажу підакцизних товарів. Визначаючи таку особу як платника акцизного податку, відповідач пов'язує обов'язок позивача з подачі звітності із акцизного податку з отриманням нею ліцензії на продаж підакцизного товару, а не набуттям статусу платника акцизного податку. Посилаючись на положення ст..223 ПК України представник позивача стверджує, що обов'язок позивача з подання декларації з акцизного податку виникає до 20 лютого 2016 року за умови, що вона буде реалізувати зазначений товар.

Виходячи з викладеного представник позивача наполягає на задоволенні позову в повному обсязі.

Представником відповідача надані письмові заперечення на позов, у яких вона просить відмовити в задоволенні позовних вимог, посилаючись на те, що при проведенні камеральних перевірок, а також при прийнятті оскаржених податкових повідомлень-рішень ДПІ у м.Херсоні діяла на підставі, в межах повноважень та у спосіб, які визначені Конституцією та законами України.

Представник відповідача в судовому засіданні додатково пояснила, що порушення, встановлені в ході перевірок звітності позивача, зафіксовані належним чином в актах камеральних перевірок, підставами для винесення спірних податкових повідомлень - рішень стали відображені в цих актах висновки про порушення позивачем вимог податкового законодавства, а саме не подання податкової звітності з акцизного податку. Таким чином, представник відповідача вважає позов необґрунтованим та просить відмовити в його задоволенні.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши представників сторін, оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд дійшов до наступного.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 зареєстрована як фізична особа-підприємець (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1) та перебуває на обліку в ДПІ у м.Херсоні як платник податку.

03 липня 2015 р. позивач отримала Ліцензію серії НОМЕР_2 реєстраційний №5-21-21-64-10978 (яка дійсна з 05.07.2015 р. по 05.07.2016 р.) на право роздрібної торгівлі алкогольними напоями по місцю здійснення діяльності, а саме: АДРЕСА_1, магазин.

Також судом встановлено, що 09 жовтня 2015 р. посадовою особою ДПІ у м.Херсоні проведено камеральну перевірку даних, задекларованих ФОП ОСОБА_3 у податковій звітності з акцизного податку з роздрібної торгівлі підакцизними товарами, за результатами якої складено акт від 09.10.2015 р. №000138/21-03-21/НОМЕР_1, в якому зафіксовано порушення пп.49.18.1 п. 49.18 ст. 49 ПК України, а саме: неподання податкової звітності з акцизного податку; граничний строк подання декларацій за звітній періоди: 20.08.2015 р., 21.09.2015 р.

Даний акт надіслано на адресу позивача, що підтверджується наявним в матеріалах справи рекомендованим повідомленням про вручення позивачу поштового відправлення 15.10.2015 р.

На підставі вказаного акту контролюючим органом прийнято податкове повідомлення рішення від 23.10.2015 р. №, яким ФОП ОСОБА_3 нараховано штрафну санкцію в розмірі 340 грн.

Вказане податкове повідомлення-рішення отримано позивачем 28.10.2015 р., що підтверджується наявним в матеріалах справи рекомендованим повідомленням.

Крім того, судом встановлено, що 05 листопада 2015 р. посадовою особою Інспекції проведено камеральну перевірку податкової декларації акцизного податку, за результатами якої складено акт від 05.11.2015 р. №000232/21-03-21/НОМЕР_1, в якому зафіксовано порушення пп.49.18.1 п. 49.18 ст. 49 ПК України, а саме: неподання податкової декларації акцизного податку.

На підставі акту від 05.11.2015 р. №000232/21-03-21/НОМЕР_1 ДПІ у м. Херсоні прийнято податкове повідомлення-рішення від 18.11.2015 р. № яким ФОП ОСОБА_3 нараховано штрафну санкцію в сумі 1020 грн.

Вказані акт перевірки 05.11.2015 р. №000232/21-03-21/НОМЕР_1 та податкове повідомлення-рішення від 18.11.2015 р. № надіслані на адресу позивача та отриманні останньою 16.11.2015 р. та 21.11.2015 р., що підтверджується наявними в матеріалах справи рекомендованими повідомленнями про вручення поштових відправлень.

Слід зауважити, що вищевикладені обставини визнані сторонами та не оспорювались в судовому засіданні.

Предметом спору у даній справі є правомірність прийнятих контролюючим органом податкових повідомлень-рішень від 23.10.2015 р. № та від 18.11.2015 р. №.

Вирішуючи даний спір суд виходить з наступного.

Відповідно до п.75.1 ст.75 ПК України контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки. Камеральною вважається перевірка, яка проводиться у приміщенні контролюючого органу виключно на підставі даних, зазначених у податкових деклараціях (розрахунках) платника податків, та даних системи електронного адміністрування податку на додану вартість (даних органу, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, в якому відкриваються рахунки платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, даних Єдиного реєстру податкових накладних та даних митних декларацій).

Згідно зі ст. 76 ПК України камеральна перевірка проводиться посадовими особами контролюючого органу без будь-якого спеціального рішення керівника такого органу або направлення на її проведення. Камеральній перевірці підлягає вся податкова звітність суцільним порядком. Згода платника податків на перевірку та його присутність під час проведення камеральної перевірки не обов'язкова. Порядок оформлення результатів камеральної перевірки здійснюється відповідно до вимог статті 86 цього Кодексу.

Статтею 86 ПК України передбачено, що за результатами камеральної перевірки у разі встановлення порушень складається акт у двох примірниках, який підписується посадовими особами такого органу, які проводили перевірку, і після реєстрації у контролюючому органі вручається або надсилається для підписання протягом трьох робочих днів платнику податків у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу.

У зв'язку з цим слід зазначити, що ст.ст.75-81 ПК України установлені законодавчі гарантії дотримання прав платників податків під час контролю за дотриманням ними вимог податкового чи іншого законодавства, який здійснюється контролюючими органами в процесі адміністрування податків і зборів.

Порушення з боку контролюючого органу цих гарантій, в тому числі і процедурних, призводить до відсутності податкової перевірки як юридичного факту в разі визнання судом протиправними дій посадових осіб контролюючих органів, які ці порушення допустили. В такому разі податкові повідомлення-рішення, які прийняті за результатами податкової перевірки, яка не відбулась як юридичний факт, безумовно є протиправними.

Слід зазначити, що доказів визнання судом протиправності дій посадових осіб відповідача щодо проведення камеральних перевірок за наслідками яких прийнято оскаржувані податкові повідомлення-рішення, до суду сторонами не надано. Не оскаржує безпосередньо цих дій позивач і в даному позові. Тому суд вважає, що доводи позивача про протиправність оскаржуваних податкових повідомлень-рішень у зв'язку з відсутністю підстав для проведення камеральних перевірок за даних обставин спору є необгрунтованими.

Як вже зазначалось вище за результатами проведених камеральних перевірок, які мали місце 09.10.2015 р. та 05.11.2015 р. складені акти, в яких зафіксовані порушення вимог податкового законодавства, також ці акти були надіслані позивачу.

Стосовно доводів позивача про відсутність обов'язку подавати декларацію з акцизного податку станом на липень, серпень та вересень 2015 р. та виникнення цього обов'язку з 20 лютого 2016 р. за умови реалізації відповідного товару, суд вважає їх помилковими, виходячи з положень норм податкового законодавства.

Так, підпунктом 16.1.3 пункту 16.1 ст. 16 ПК України (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) передбачено, що платник податків зобов'язаний подавати до контролюючих органів у порядку, встановленому податковим та митним законодавством, декларації, звітність та інші документи, пов'язані з обчисленням і сплатою податків та зборів.

Відповідно до пп.49.18.1 п.49.18 ст.49 ПК України, податкові декларації, крім випадків, передбачених цим Кодексом, подаються за базовий звітний (податковий) період, що дорівнює календарному місяцю (у тому числі в разі сплати місячних авансових внесків) - протягом 20 календарних днів, що настають за останнім календарним днем звітного (податкового) місяця.

Законом України від 28.12.2014 р. №71-VIII «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи», який набув чинності 01.01.2015 р. пункт 49.2 статті 49 ПК України доповнено підпунктом 49.2-1, відповідно до якого платники, які мають діючі (у тому числі призупинені) ліцензії на право здійснення діяльності з підакцизною продукцією, яка підлягає ліцензуванню згідно із законодавством, зобов'язані за кожний встановлений цим Кодексом звітний період подавати податкові декларації незалежно від того, чи провадили такі платники господарську діяльність у звітному періоді.

Враховуючи наведене, за змістом вказаної правової норми з дня набрання нею чинності платник, який має діючу ліцензію на здійснення діяльності з підакцизною продукцією, яка підлягає ліцензуванню, обтяжений обов'язком подавати за звітні періоди податкові декларації незалежно від провадження господарської діяльності.

Позивач має діючу ліцензію на право здійснення роздрібної торгівлі алкогольними напоями (пивом), яка зареєстрована 03.07.2015 р.

Слід зазначити, що згідно із наданими п.212.1.11 п.212.1 ст.212 ПК України визначеннями, платником акцизного податку є особа - суб'єкт господарювання роздрібної торгівлі, яка здійснює реалізацію підакцизних товарів.

Підпунктом 223.2 статті 223 ПК України передбачено, що платник податку з підакцизних товарів (продукції), вироблених або переобладнаних на митній території України; імпортер алкогольних напоїв та тютюнових виробів; суб'єкт господарювання роздрібної торгівлі, який здійснює реалізацію підакцизних товарів; оптовий постачальник електричної енергії подає щомісяця не пізніше 20 числа наступного періоду контролюючому органу за місцем реєстрації декларацію акцизного податку за формою, затвердженою у порядку, встановленому статтею 46 цього Кодексу.

Отже, аналізуючи вказані правові норми у їх сукупності, суд приходить до висновку, що по відношенню, зокрема, до суб'єктів господарювання роздрібної торгівлі, які здійснюють реалізацію підакцизних товарів, законодавець установив чітку вимогу щодо необхідності подання податкових декларацій з акцизного податку незалежно від здійснення ними господарської діяльності; при цьому обов'язок подавати таку декларацію виникає не з факту виникнення податкового обов'язку щодо підакцизних товарів, а з факту наявності діючої (у тому числі і призупиненої) ліцензії на здійснення роздрібної торгівлі підакцизними товарами.

Тому посилання позивача та її представника до положень п.216.9 ст.216 ПК України, як до підстав виникнення податкового обов'язку, який тягне за собою обов'язок подання декларації є помилковим, виходячи зі змісту вказаної норми.

Так, пунктом 216.9 статті 216 ПК України передбачено, що датою виникнення податкових зобов'язань щодо реалізації суб'єктами господарювання роздрібної торгівлі підакцизних товарів є дата здійснення розрахункової операції відповідно до Закону України "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій в сфері торгівлі, громадського харчування та послуг", а у разі реалізації товарів фізичними особами - підприємцями, які сплачують єдиний податок, - є дата надходження оплати за проданий товар.

Отже, вказана норма регулює дату виникнення саме податкового зобов'язання, а не обов'язку з подання декларації.

Слід звернути увагу на пп.14.1.156 п. 14.1 ст.14 ПК України, в якому визначено, що податкове зобов'язання це сума коштів, яку платник податків, у тому числі податковий агент, повинен сплатити до відповідного бюджету як податок або збір на підставі, в порядку та строки, визначені податковим законодавством (у тому числі сума коштів, визначена платником податків у податковому векселі та не сплачена в установлений законом строк)

В даному ж конкретному випадку контролюючим органом зафіксовано в актах камеральних перевірок порушення вимог пп.49.18.1 п. 49.18 ст. 49 ПК України, а саме: неподання податкової звітності з акцизного податку.

Проаналізувавши вищенаведені норми можна дійти висновку, що положення норм ст.216 та ст.223 ПК України не пов'язані між собою та регулюють окремі обов'язки суб'єктів господарювання.

Крім того, позивач, заперечуючи наявність у неї обов'язку подавати податкову декларацію з акцизного податку, що мотивовано відсутністю статусу платника цього податку у зв'язку із нездійсненням реалізації підакцизних товарів, так і не надала жодного доказу на підтвердження таких обставин.

Суд також звертає увагу, що як позивач в позові, так і представник позивача в судовому засіданні визнали факти неподання декларацій з акцизного податку.

З оскаржуваних податкових повідомлень-рішень від 23.10.2015 р. № та від 18.11.2015 р. № вбачається, що Інспекцією нараховано позивачу штрафні санкції на підставі актів від 09.10.2015 р. №000138/21-03-21/НОМЕР_1 та акту від 05.11.2015 р. №000232/21-03-21/НОМЕР_1 та відповідно до пп. 54.3.1 п.54.3 ст. 54 та п.120.1 ст.120 ПК України.

Так, пп. 54.3.1 п.54.3 ст. 54 ПК України передбачено, що контролюючий орган зобов'язаний самостійно визначити суму грошових зобов'язань, якщо, зокрема платник податків не подає в установлені строки податкову (митну) декларацію.

Відповідно до та п.120.1 ст.120 ПК України неподання або несвоєчасне подання платником податків або іншими особами, зобов'язаними нараховувати та сплачувати податки, збори податкових декларацій (розрахунків), - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі 170 гривень, за кожне таке неподання або несвоєчасне подання. Ті самі дії, вчинені платником податків, до якого протягом року було застосовано штраф за таке порушення, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі 1020 гривень за кожне таке неподання або несвоєчасне подання.

Таким чином, враховуючи, що позивачу нараховані штрафні санкції податковими повідомленнями-рішеннями від 23.10.2015 р. № в сумі 340 грн. та від 18.11.2015 р. № в сумі 1020 грн. саме за порушення вимог пп.49.18.1 п. 49.18 ст. 49 ПК України, тобто неподання податкової звітності з акцизного податку, а не за несплату вказаного податку, то твердження позивача та її представника про протиправність цих актів індивідуальної дії з огляду на п.216.9 ст.216 та п.223.2 ст. 223 ПК України є помилковими.

Підсумовуючи вищенаведене та приймаючи до уваги, що Інспекцією дотримані вимоги податкового законодавства щодо умов та порядку проведення камеральної перевірки та визначення штрафних санкцій, суд вважає, що позов є необґрунтованим, а тому не підлягає задоволенню.

Керуючись ст. ст. 158-163, 167 КАС України, суд, -

постановив:

У задоволенні адміністративного позову відмовити в повному обсязі.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Одеського апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня її проголошення, а в разі складення постанови у повному обсязі відповідно до ст. 160 КАС України чи прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо вона не була подана у встановлений строк. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Повний текст постанови виготовлений та підписаний 04 березня 2016 р.

Суддя Пекний А.С.

кат. 8.3.5