Справа № 815/6381/15
Суддя: Бжассо Н. В.
Дата ухвалення: 2016-03-01 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 815/6381/15
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 березня 2016 року колегія Одеського окружного адміністративного суду у складі:

головуючого судді: Бжассо Н.В.,

суддів: Бойко О.Я., Самойлюк Г.П.,

за участю секретаря: Музики І.О.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Одеса справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Державної міграційної служби України, третя особа на стороні відповідача, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору Територіальний відділ служби у справах дітей Одеської міської ради у Київському районі про визнання рішення від 07.09.2015 року №634-15 неправомірним та скасування його, зобов'язання визнати особу біженцем

ВСТАНОВИВ:

До Одеського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 з позовом до Державної міграційної служби України, за результатом розгляду якого просить суд: визнати рішення Державної міграційної служби України від 07.09.2015 року №634-15 про відмову у визнанні ОСОБА_1 біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні, неправомірним, та скасувати його; зобов'язати Державну міграційну службу України прийняти рішення про визнання ОСОБА_1 біженцем, або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні.

Як зазначив позивач, будучи неповнолітнім, ІНФОРМАЦІЯ_1, один, без сім'ї, прибув до України з Ісламської Республіки Афганістан.

Відповідно до чинного законодавства України, позивач звернувся до Управління у справах іноземців та осіб без громадянства ГУ ДМС України в Одеській області для отримання статусу біженця або особи, яка потребує додаткового захисту.

20.12.2013 року, ОСОБА_1 поставлено на облік в ГУ ДМС України в Одеській області та видано Довідку про звернення за захистом в Україні №0003863 від 20.12.2013 року.

22.10.2015 року ОСОБА_1 отримав Повідомлення Управління у справах іноземців та осіб без громадянства ГУ ДМС України в Одеській області №405 від 23.09.2015 року про відмову у визнанні біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, на підставі рішення ДМС України від 07.09.2015 року № 634-15 через відсутність умов передбачених п.п.1 та 13 ч.1 ст.1 Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту».

Позивач вважає оскаржуване рішення незаконним та таким, що підлягає скасуванню, оскільки воно приймалось без врахування та без дослідження всіх обставин, які мають юридичне значення і стосуються справи, внаслідок чого його права порушені.

У судовому засіданні, представник позивача підтримав позов у повному обсязі, просив його задовольнити, додаткових пояснень не має, вважає за можливим розглянути справу у порядку письмового провадження, на підставі доказів, які існують в матеріалах справи.

Представник відповідача вважає можливим розглянути справу у порядку письмового провадження, на підставі доказів, які надані суду, з урахуванням письмових заперечень проти задоволення позову.

Представник Територіального відділу служби у справах дітей ОМР у Київському районі до судового засідання не з'явився, був повідомлений про дату час та місце судового засідання своєчасно та належним чином, через канцелярію суду подав клопотання про розгляд справи за його відсутності.

Протокольною ухвалою суду розгляд справи призначений в порядку письмового провадження у відповідності до ч.6 ст.128 КАС України.

Дослідивши матеріали особової справи позивача та матеріали адміністративної справи, суд приходить наступного висновку.

Як встановлено судом, позивач, ОСОБА_1 є громадянин Афганістану, неповнолітньою особою, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Правовідносини, які виникли між сторонами, регулюються Законом України „Про біженців" (далі Закон, який був чинний на час виникнення спірних правовідносин), відповідно до абзацу другого статті 1 якого, біженець - особа, яка не є громадянином України і внаслідок цілком обґрунтованих побоювань стати жертвою переслідувань за ознаками раси, віросповідання, національності, громадянства (підданства), належності до певної соціальної групи або політичних переконань, перебуває за межами країни своєї громадянської належності та не може користуватися захистом цієї країни або не бажає користуватися цим захистом внаслідок таких побоювань, або, не маючи громадянства (підданства) і перебуваючи за межами країни свого попереднього постійного проживання, не може чи не бажає повернутися до неї внаслідок зазначених побоювань.

22.10.2015 року, позивач отримав повідомлення Державної Міграційної служби України № 405 від 23 вересня 2015 року про відмову в наданні статусу біженця в Україні, у зв'язку з відсутністю умов, передбачених п.п.1 та 13 ч.1 ст.1 Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту». З зазначеним рішенням позивач не згоден.

Відповідно до п.3 ст.5 Закону, у разі якщо державний кордон України перетинає чи перетнула дитина, розлучена із сім'єю, і заявляє про намір бути визнаною біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, або про це повідомили інші особи, які не є її законними представниками, посадові особи Державної прикордонної служби України повинні невідкладно повідомити про це центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту, та орган опіки і піклування. Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту, спільно з органом опіки і піклування зобов'язаний вжити заходів для тимчасового влаштування такої дитини у відповідний дитячий заклад або сім'ю.

Відповідно до п 4. ст.7 Закону, заява про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, дитиною, розлученою із сім'єю, подається одним з її законних представників.

Відповідно до п. 11 ст.7 Закону, одночасно з оформленням документів для вирішення питання щодо визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, дитини, розлученої із сім'єю, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту, вживає всіх можливих заходів для розшуку батьків або інших законних представників особи, яка не досягла вісімнадцяти років.

Відповідно до п.7 ст.29 Закону, органи опіки та піклування є законними представниками дітей, розлучених із сім'ями, і вживають заходів для тимчасового влаштування у відповідні дитячі заклади або сім'ї дітей, розлучених із сім'ями, а також для встановлення опіки чи піклування над такими дітьми, беруть участь у процедурі визнання біженцем дитини, розлученої із сім'єю, сприяють дітям, розлученим із сім'ями, у реалізації їхніх прав.

Відповідно до п.12 ст.7 Закону, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту:

реєструє заяву про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, та подані документи;

ознайомлює заявника або його законного представника під їх власний підпис з порядком прийняття рішення за їх заявами, правами та обов'язками особи, стосовно якої прийнято рішення про оформлення документів для вирішення питання щодо визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту;

проводить дактилоскопію особи, яка подала заяву про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту;

у разі потреби направляє особу на обстеження для встановлення віку у порядку, встановленому законодавством України;

заповнює реєстраційний листок на особу, яка звернулася із заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, та членів її сім'ї, які не досягли вісімнадцятирічного віку, або на дитину, розлучену із сім'єю, від імені якої заяву про визнання її біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, подав її законний представник;

заповнює інші необхідні документи;

оформлює особову справу;

роз'яснює порядок звернення про надання безоплатної правової допомоги відповідно до закону, що регулює надання безоплатної правової допомоги;

заносить отримані відомості до централізованої інформаційної системи.

Згідно до ст. 9 Закону, яка регламентує Порядок розгляду заяви після прийняття рішення про оформлення документів для вирішення питання щодо визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту:

1. Розгляд заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту, протягом двох місяців з дня прийняття рішення про оформлення документів для вирішення питання щодо визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту. Строк розгляду може бути продовжено уповноваженою посадовою особою центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту, за вмотивованим поданням працівника, який розглядає заяву, але не більш як до трьох місяців.

2. Працівником центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту, проводяться співбесіди із заявником або його законним представником, які мають на меті виявити додаткову інформацію, необхідну для оцінки справжності фактів, повідомлених заявником або його законним представником.

Співбесіда із заявником проводиться за правилами, встановленими частинами другою і третьою статті 8 цього Закону.

3. Під час розгляду заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, дитини, розлученої із сім'єю, співбесіда проводиться з її законним представником та такою дитиною, якщо вік та рівень розвитку дитини є достатніми для проведення такої співбесіди.

Співбесіда з дитиною, розлученою із сім'єю, проводиться в присутності її законного представника, який подав від імені дитини заяву про визнання її біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, а також психолога і педагога.

4. Під час розгляду заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, дитини, розлученої із сім'єю, участь адвоката є обов'язковою. Призначення адвоката для надання правової допомоги такій дитині здійснюється в установленому порядку.

5. У разі виникнення сумніву щодо віку дитини центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту, за згодою дитини або згодою її законного представника направляє таку дитину на обстеження для встановлення віку, що проводиться у порядку, визначеному центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров'я.

Судом встановлено, що в матеріалах особової справи відсутні належні докази залучення та присутності законного представника позивача при розгляді зави про надання статусу біженця, або особи яка потребує додаткового захисту, зокрема при анкетуванні, складанні протоколів співбесіди, тощо.

Єдиним документом на підтвердження існування законного представника неповнолітнього позивача є довіреність за вих.01-12/1156 від 02.12.2015 року, яка видана Київською районною адміністрацією Одеської міської ради на ім'я ОСОБА_2, головного спеціаліста територіального відділу служби у справах дітей Одеської міської ради у Київському районі, відповідно до якої Київська РА ОМР, як орган опіки та піклування уповноважує ОСОБА_2 приймати участь у процедурі надання статусу біженця громадянину Афганістану ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1. Однак, зазначена довіреність була видана після закінчення процедури надання статусу біженця.

Таким чином, суд вважає, що процедура щодо надання статусу біженця або особи, яка потребує додаткового захисту щодо громадянина Афганістану ОСОБА_1, була проведена з порушенням прав неповнолітнього, без урахування особливостей передбачених для розгляду заяв про надання статусу біженця дитині, розлученою з сім'єю, тобто без участі законного представника, а Висновок ГУ ДМС України в Одеській області про відмову у визнанні біженцем та особою, яка потребує додаткового захисту від 11.05.2015 року є протиправним, оскільки ґрунтується на інформації, зокрема, протоколах співбесіди та анкетування позивача, які були проведені відповідачем із порушенням ЗУ «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту», тобто без дотримання прав неповнолітнього заявника.

Факт порушення процедури ГУ ДМС України в Одеській області при розгляді заяви позивача про визнання його біженцем, або особою, що потребує додаткового захисту підтверджується листом Департаменту у справах іноземців та осіб без громадянства Державної Міграційної служби України адресований начальнику ГУ ДМС в Одеській області, ОСОБА_3, яким встановлено перелік порушень допущених під час провадження за заявою ОСОБА_1, зокрема, відсутність заяви законного представника ОСОБА_1 про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту (арк. с.43-44).

Відповідно до письмових пояснень від 14.07.2015 року на ім'я в.о. начальника Головного управління ДМС України в Одеській області, працівником управління було зазначено про усунення 07.07.2015 року раніше допущених порушень (арк. с. 41).

Суд не погоджується з вказаним у листі, оскільки в матеріалах особової справи позивача відсутні докази, що 07.07.2015 року з позивачем проводились будь-які дії по процедурі.

З матеріалів особової справи позивача вбачається, що оформлення додаткового протоколу співбесіди громадянина Афганістану ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1. відбулося, 30.04.2015 року. В зазначеному протоколі відсутні докази щодо присутності законного представника, або опікуна позивача (арк. с. 84-87), тобто, порушення допущенні раніше ГУ ДМС України в Одеській області, на які було вказано ДМС України, виправлені - не були. Таким чином, суд вважає, що вимоги чинного законодавства, ГУ ДМС в Одеській області проігноровано повторно.

Не зважаючи на вищевикладені обставини, ДМС України 07.09.2015 року прийнято рішення №634-15 року щодо підтримання висновку Головного управління ДМС в Одеській області, яким відмовлено у визнанні біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту громадянину Афганістану ОСОБА_1, як особі, стосовно якої встановлено, що умови, передбачені пунктами 1, 13 частини першої статті 1 Закону, відсутні.

Таким чином, суд вважає, що формальне ставлення до дотримання процедури проведення перевірки відповідності заявника статусу біженця, або особи яка потребує додаткового захисту, порушило принцип рівності перед законом, що призвело до прийняття противоправного рішення з боку ДМС України, органу, який приймає остаточне рішення на підставі зібраних доказів та висновку ГУ ДМС України в Одеській області.

Суд вважає, що прийняття рішення має здійснюватися з використанням повноважень та з метою, з якою це повноваження надано, а саме рішення зазначених органів мають бути спрямовані на захист життя та свобод шукачів статусу біженця.

Відповідно до частини 3 статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); добросовісно; розсудливо.

З урахуванням вищезазначеного, суд дійшов висновку, що прийняте відповідачем рішення від 07.09.2015 року №634-15 року про відмову у визнанні біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту не відповідає нормам діючого законодавства України та підлягає скасуванню у зв'язку із порушенням процедури розгляду заяви позивача про визнання його біженцем або особою яка потребує додаткового захисту.

При цьому, слід зазначити, що законодавцем передбачена виключна компетенція відповідача у прийнятті рішення про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, тому, суд вважає, що позов ОСОБА_1 до Державної міграційної служби України, про визнання рішення від 07.09.2015 року №634-15 неправомірним та його скасування, зобов'язання визнати особу біженцем. підлягає частковому задоволенню, шляхом скасування рішення відповідача від 07 вересня 2015 року №634-15 про відмову у визнанні біженцем, або особою яка потребує додаткового захисту, та зобов'язання відповідача, Державну міграційну службу України повторно розглянути питання про оформлення документів для вирішення питання щодо надання статусу біженця або особою яка потребує додаткового захисту з урахуванням гарантій передбачених для розгляду заяв неповнолітніх осіб.

Керуючись ст.ст. 2, 7, 8, 9, 11, 70,71, 86 128, 159-164 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний ОСОБА_1 до Державної міграційної служби України, третя особа на стороні відповідача, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору Територіальний відділ служби у справах дітей Одеської міської ради у Київському районі, про визнання рішення від 07.09.2015 року №634-15 неправомірним та скасування його, зобов'язання визнати особу біженцем задовольнити частково.

Визнати противоправним та скасувати рішення Державної Міграційної служби України від 07 вересня 2015 року №634-15 про відмову у визнанні біженцем, або особою яка потребує додаткового захисту.

Забов'язати Державну міграційну службу України повторно розглянути питання про оформлення документів для вирішення питання щодо надання статусу біженця або особою яка потребує додаткового захисту з урахуванням гарантій передбачених для розгляду заяв неповнолітніх осіб.

В іншій частині позову відмовити.

Постанову може бути оскаржено до Одеського апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги через Одеський окружний адміністративний суд протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Головуючий Н.В.Бжассо

Суддя О.Я. Бойко

Суддя Г.П. Самойлюк