Справа № 818/3702/15
Суддя: Калиновський В.А.
Дата ухвалення: 2016-02-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 лютого 2016 р.Справа № 818/3702/15
Колегія суддів Харківського апеляційного адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Калиновського В.А.

Суддів: Бенедик А.П. , Водолажської Н.С.

за участю секретаря судового засідання Тітової А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Сумського окружного адміністративного суду від 19.01.2016р. по справі № 818/3702/15

за позовом ОСОБА_1

до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації ПАТ "Дельта Банк" Кадирова Владислава Володимировича

третя особа Публічне акціонерне товариство "Дельта Банк"

про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити дії,

ВСТАНОВИЛА:

Позивач, ОСОБА_1, звернулась до Сумського окружного адміністративного суду з позовом до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації ПАТ "Дельта Банк" Кадирова Владислава Володимировича, 3-тя особа Публічне акціонерне товариство "Дельта Банк", в якому, з урахуванням уточнень до позовних вимог, просила суд: зобов'язати Уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації ПАТ "Дельта Банк" Кадирова Владислава Володимировича подати до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб додаткову інформацію щодо ОСОБА_3, як вкладника, який має право на відшкодування коштів за вкладами в ПАТ "Дельта Банк" за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб за договорами банківського вкладу (депозиту) "Найкращий від Миколая" у доларах США № НОМЕР_1 від 16.02.2015 року та за договором банківського вкладу (депозиту) "Найкращий від Миколая" у доларах США № НОМЕР_2 від 13.02.2015 року.

В обгрунтування позову позивач зазначила, що між ОСОБА_1 та ПАТ "Дельта Банк" укладено договори банківського вкладу (депозиту) "Найкращий від Миколая" у доларах США № НОМЕР_2 від 13.02.2015 року на суму 3 850,00 доларів США та № НОМЕР_1 від 16.02.2015 року на суму 3 800,00 доларів США. З 03.03.2015 року в ПАТ "Дельта Банк" запроваджено тимчасову адміністрацію та призначено уповноважену особу Кадирова В.В. Відшкодування депозитного вкладу в ПАТ "Дельта Банк" за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб позивач отримала частково, в розмірі 656,68 грн. Листами від 23.09.2015 року позивача повідомлено, що відповідно до п. 7 ч. 3 ст. 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", договори банківського вкладу (депозиту) "Найкращий від Миколая" від 13.02.2015 року № НОМЕР_2 та від 16.02.2015 року № НОМЕР_1, укладені позивачем з ПАТ "Дельта Банк" є нікчемними. Вказані рішення позивач вважає необґрунтованими та такими, що порушує його конституційні права.

Представник відповідача та третьої особи позовні вимоги не визнав, просив відмовити в їх задоволенні та зазначив, що перерахування коштів на депозитний вклад, згідно договорів банківського вкладу (депозиту) "Найкращий від Миколая" від 13.02.2015 року № НОМЕР_2 та від 16.02.2015 року № НОМЕР_1, укладених позивачем з ПАТ "Дельта Банк", проведено з рахунку ОСОБА_4, відкритого в ПАТ "Дельта Банк". При цьому такі дії проведені в період дії постанови Національного банку України від 30.10.2014 року № 692/БТ "Про віднесення Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" до категорії проблемних". В період дії вказаної постанови банку було заборонено проведення операцій, за рахунок яких збільшується гарантована сума відшкодування за вкладами фізичних осіб. За таких умов, укладання між банком та фізичними особами договорів банківського вкладу, за якими здійснювалося зарахування коштів на вкладні рахунки від фізичних осіб, які є кредиторами банку, та які не могли розраховувати на відшкодування коштів за рахунок Фонду з огляду на перевищення залишків на рахунках граничної суми відшкодування, мало наслідком надання банком кредиторам - фізичним особам переваги перед іншими кредиторами. Така перевага полягала у можливості отримати відшкодування коштів за рахунок Фонду через третіх осіб. В зв'язку з цим договори банківського вкладу (депозиту) від 13.02.2015 року № НОМЕР_2 та від 16.02.2015 року № НОМЕР_1, укладені між позивачем та ПАТ "Дельта Банк", визнані нікчемними на підставі п. 7 ч. 3 ст. 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб".

Постановою Сумського окружного адміністративного суду від 19.01.2016 року в задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 відмовлено.

Не погодившись з постановою суду першої інстанції, позивачем подано апеляційну скаргу, в якій вона просить скасувати оскаржувану постанову та прийняти нову, якою позовні вимоги задовольнити.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги позивач посилається на порушення судом першої інстанції, при прийнятті постанови, норм матеріального права, а саме: Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», ст.ст. 215, 216, 228, 633, 1058, 1059, 1062 ЦК України, з обставин і обґрунтувань, викладених в апеляційній скарзі.

Відповідач подав заперечення на апеляційну скаргу, в яких він, наполягаючи на законності та обґрунтованості постанови суду першої інстанції, просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржувану постанову без змін.

В судове засідання апеляційної інстанції сторони не прибули, були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання.

Відповідно до ч. 4 ст. 196 КАС України, справа розглядається за відсутності сторін.

Згідно ст. 41 КАС України, колегія суддів, враховуючи неявку у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, вважає за можливе фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювати.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду та доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції, що 13 лютого 2015 року між публічним акціонерним товариством «Дельта Банк» та ОСОБА_1 було укладено договір № НОМЕР_2 банківського вкладу (депозиту) «Найкращий від Миколая» у доларах США (далі - Договір) (а.с. 16).

Відповідно до даного Договору позивач розмістив у відповідача вклад в сумі 3850,00 дол. США по 18 лютого 2016 року включно. Процентна ставка на суму вкладу становить 5,5 процентів річних.

Також, 16 лютого 2015 року між публічним акціонерним товариством «Дельта Банк» та ОСОБА_1 було укладено договір № НОМЕР_1 банківського вкладу (депозиту) «Найкращий від Миколая» у доларах США (далі - Договір).

Відповідно до даного Договору Позивач розмістив у Відповідача вклад в сумі 3800,00 дол. США по 21 лютого 2016 року включно. Процентна ставка на суму вкладу становить 5.5 процентів річних (а.с. 15).

Суми вкладів в розмірі 3850,00 доларів США та 3800,00 доларів США перераховані в безготівковому порядку в іноземній валюті з рахунку ОСОБА_4, відкритого в ПАТ "Дельта Банк" (а.с. 50-56).

02.03.2015 року Виконавчою дирекцією ФГВФО прийнято рішення № 51 "Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ "Дельта Банк" та призначено уповноважену особу Кадирова В.В. (а.с. 39). 02.10.2015 року Національним банком України прийнято постанову № 664 "Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ "Дельта Банк" (а.с.42).

Листами від 23.09.2015 року № 8821/1869 та № 8821/1870 позивача повідомлено, що договори банківського вкладу (депозиту) "Найкращий від Миколая" у доларах США від 13.02.2015 року № НОМЕР_2 та від 16.02.2015 року № НОМЕР_1, укладені між ОСОБА_3 та ПАТ "Дельта Банк" визнано нікчемними на підставі п. 7 ч. 3 ст. 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб".

Підставою віднесення вказаних договорів до категорії нікчемних став висновок комісії з перевірки правочинів (договорів) за вкладними операціями АТ "Дельта Банк" від 15.09.2015 року. Так, в ході перевірки комісією встановлено, що дії певних фізичних осіб щодо перерахування з власних поточних рахунків коштів на вкладні (депозитні) рахунки інших фізичних осіб, відкриті в АТ "Дельта Банк", були зумовлені тим, що сума грошових коштів на рахунках клієнтів - ініціаторів операцій на моменти здійснення операцій перевищувала суму граничного розміру відшкодування грошових коштів Фондом гарантування вкладів фізичних осіб, і, відповідно, з огляду на незадовільний стан платіжної дисципліни АТ "Дельта Банк", для таких клієнтів існували ризики щодо незадоволення кредиторських вимог в результаті ліквідації АТ "Дельта Банк" та реалізації його майна. При цьому, клієнти - ініціатори перерахування коштів, з огляду на наявність на власних рахунках залишків коштів, були кредиторами Банку за відповідними договорами банківських вкладів та/або договорами банківських рахунків (а.с. 62-63).

Суд першої інстанції, відмовляючи в задоволенні позову, виходив з того, що всупереч вимогам п. 1.8 договорів від 13.02.2015 року № НОМЕР_2 та від 16.02.2015 року № НОМЕР_1, кошти на депозитний рахунок позивача зараховано не ним самим, а іншою особою, що не передбачено умовами договору. Доказів щодо укладення додаткових угод між ОСОБА_3 та ПАТ "Дельта Банк", які б передбачали право перераховування коштів із рахунку іншої третьої особи або внесення грошових коштів у касу банку третьою особою на рахунок ОСОБА_3, позивачем надано суду не було. Крім того, відповідно до постанови Правління Національного банку України від 30.10.2014 р. № 692/БТ "Про віднесення ПАТ "Дельта Банк" до категорії проблемних" та наказу ПАТ "Дельта Банк" від 03.11.2014 р. № 2650 "Щодо стабілізації банку", банку було заборонено проведення будь-яких операцій за результатами яких збільшується гарантована сума відшкодування за вкладами фізичних осіб Фондом гарантування вкладів фізичних осіб. В зв'язку з цим договори банківського вкладу (депозиту) від 13.02.2015 року № НОМЕР_2 та від 16.02.2015 року № НОМЕР_1, укладені між позивачем та ПАТ "Дельта Банк", визнані нікчемними на підставі п. 7 ч. 3 ст. 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб".

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.

У спорах пов'язаних з діяльністю банка, у якому введена тимчасова адміністрація та/або запроваджена процедура ліквідації, норми Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" є спеціальними і цей закон є пріоритетним відносно інших законодавчих актів України у цих правовідносинах.

Так, Законом України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" встановлюються правові, фінансові та організаційні засади функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, повноваження Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі - Фонд), порядок виплати Фондом відшкодування за вкладами, а також регулюються відносини між Фондом, банками, Національним банком України, визначаються повноваження та функції Фонду щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків.

Метою Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" є захист прав і законних інтересів вкладників банків, зміцнення довіри до банківської системи України, стимулювання залучення коштів у банківську систему України, забезпечення ефективної процедури виведення неплатоспроможних банків з ринку та ліквідації банків.

Згідно ч. 1 ст. 3 та ч. 1 ст. 4 вказаного Закону Фонд гарантування вкладів фізичних осіб є установою, що виконує спеціальні функції у сфері гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку, основним завданням якого є забезпечення функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 26 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" фонд гарантує кожному вкладнику банку відшкодування коштів за його вкладом. Фонд відшкодовує кошти в розмірі вкладу, включаючи відсотки, нараховані на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку, але не більше суми граничного розміру відшкодування коштів за вкладами, встановленого на дату прийняття такого рішення, незалежно від кількості вкладів в одному банку. Сума граничного розміру відшкодування коштів за вкладами не може бути меншою 200000 гривень. Адміністративна рада Фонду не має права приймати рішення про зменшення граничної суми відшкодування коштів за вкладами. Вкладник набуває право на одержання гарантованої суми відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду в межах граничного розміру відшкодування коштів за вкладами після прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку.

Статтею 27 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" визначено порядок визначення вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами. Так, уповноважена особа Фонду складає перелік вкладників та визначає розрахункові суми відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду відповідно до вимог цього Закону та нормативно-правових актів Фонду станом на день отримання рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку. Уповноважена особа Фонду протягом трьох днів з дня отримання Фондом рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку формує повний перелік вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду, із визначенням сум, що підлягають відшкодуванню. Уповноважена особа Фонду зазначає у переліку вкладників суму відшкодування для кожного вкладника, яка розраховується виходячи із сукупного обсягу всіх його вкладів у банку та нарахованих процентів. Протягом шести днів з дня отримання Фондом рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку виконавча дирекція Фонду затверджує реєстр вкладників для здійснення виплат відповідно до наданого уповноваженою особою Фонду переліку вкладників.

Порядок відшкодування Фондом коштів за вкладами фізичних осіб, а також порядок здійснення виплат коштів за вкладами протягом дії тимчасової адміністрації в межах суми, гарантованої Фондом, за рахунок цільової позики Фонду визначається Положенням про порядок відшкодування Фондом гарантування вкладів фізичних осіб коштів за вкладами, затвердженим рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 09.08.2012 № 14, зареєстроване в Міністерстві юстиції України 07.09.2012 за №1548/21860 (далі - Положення № 14).

Відповідно до положень пунктів 3, 4, 5 розділу ІІІ Положення № 14 уповноважена особа Фонду протягом трьох днів з дня отримання Фондом рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку формує та подає до Фонду повний перелік вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду (додаток 8), із визначенням сум, що підлягають відшкодуванню (далі - Перелік), перелік вкладників, кошти яких не підлягають відшкодуванню Фондом відповідно до пунктів 4 - 6 частини четвертої статті 26 Закону, а також перелік осіб, які на індивідуальній основі отримують від банку проценти за вкладом на більш сприятливих договірних умовах, ніж звичайні, або мають інші фінансові привілеї від банку.

Перелік складається станом на день отримання рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку і включає суму відшкодування для кожного вкладника, яка розраховується, виходячи із сукупного обсягу всіх його вкладів у банку та нарахованих процентів (зменшених на суму податку), але не більше суми граничного розміру відшкодування коштів за вкладами, встановленого на дату прийняття такого рішення, незалежно від кількості вкладів в одному банку.

Визначений у Переліку залишок гарантованої суми надається з урахуванням розрахункових сум, сплачених вкладнику протягом дії тимчасової адміністрації у неплатоспроможному банку.

Якщо вкладник не отримав свої вклади у межах граничного розміру суми відшкодування протягом дії тимчасової адміністрації за рахунок цільової позики Фонду, така сума відшкодування включається до Переліку. Перелік складається в алфавітному порядку за прізвищами вкладників та подається до Фонду на паперових та електронних носіях разом із супровідним листом.

Пунктом 6 розділу ІІІ Положення № 14 передбачено, що протягом процедури ліквідації уповноважена особа Фонду може надавати до Фонду додаткову інформацію про вкладників стосовно: зменшення (збільшення) кількості вкладників, яким необхідно здійснити виплати відшкодування; зміни розміру належних їм сум; зміни особи вкладника; змін реквізитів вкладників; змін розміру сум разом із змінами реквізитів вкладників. Додаткова інформація залежно від її типу надається окремими файлами, що формуються згідно з додатками 9 та 10 до цього Положення.

Отже, з метою належного захисту прав і законних інтересів вкладників банків, зокрема забезпечення гарантованого Законом України "Про систему гарантувань вкладів фізичних осіб" відшкодування коштів за вкладами, уповноважену особу Фонду наділено правом складати відповідний перелік вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, із визначенням сум, що підлягають відшкодуванню, та подавати додаткову інформацію про вкладників, у разі їх збільшення, на підставі яких в подальшому Виконавчою дирекцією Фонду затверджується реєстр вкладників.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 34 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" Фонд гарантування вкладів фізичних осіб розпочинає процедуру виведення неплатоспроможного банку з ринку та здійснення тимчасової адміністрації в банку на наступний робочий день після офіційного отримання рішення Національного банку України про віднесення банку до категорії неплатоспроможних. Виконавча дирекція Фонду не пізніше наступного робочого дня після офіційного отримання рішення Національного банку України про віднесення банку до категорії неплатоспроможних призначає з числа працівників Фонду уповноважену особу Фонду. Тимчасова адміністрація запроваджується на строк, що не перевищує три місяці, а для системоутворюючих банків - шість місяців. Під час тимчасової адміністрації Фонд має повне і виняткове право управляти банком відповідно до цього Закону, нормативно-правових актів Фонду та вживати дії, передбачені планом врегулювання.

Положеннями статті 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" передбачено, що уповноважена особа Фонду зобов'язана забезпечити збереження активів та документації банку. Протягом дії тимчасової адміністрації уповноважена особа Фонду зобов'язана забезпечити перевірку правочинів (у тому числі договорів), вчинених (укладених) банком протягом одного року до дня запровадження тимчасової адміністрації банку, на предмет виявлення правочинів (у тому числі договорів), що є нікчемними з підстав, визначених частиною третьою цієї статті (частини перша та друга).

Правочини (у тому числі договори) неплатоспроможного банку є нікчемними, зокрема, якщо банк уклав правочини (у тому числі договори), умови яких передбачають платіж чи передачу іншого майна з метою надання окремим кредиторам переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку (п. 7 ч. 3 ст. 38 Закону).

Відповідно до п.5.11 Правил банківського обслуговування фізичних осіб ПАТ "Дельта Банк" зарахування на вкладний (депозитний) рахунок грошових сум для вкладника від третьої особи не допускається (а.с. 47-48).

Уповноважена особа Фонду протягом дії тимчасової адміністрації, а також протягом ліквідації повідомляє сторони за договорами, зазначеними у частині другій статті 38 цього Закону, про нікчемність цих договорів та вчиняє дії щодо застосування наслідків нікчемності договорів (частина четверта).

Таким чином, у наведеному Законі зазначено, що уповноважена особа лише забезпечує перевірку правочинів на предмет виявлення таких, які вже є нікчемними. Інакше кажучи, уповноважена особа не визнає правочин нікчемним, а лише виявляє або забезпечує таке виявлення та фіксує даний факт.

Так, ч. 1 ст. 204 Цивільного кодексу України передбачено, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Згідно ч. 1 ст. 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною вимог, які встановлені в статті 203 цього Кодексу.

Згідно Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійними» вимога про встановлення нікчемності правочину підлягає розгляду в разі наявності відповідного спору. Такий позов може розглядатися окремо, без застосування наслідків недійсності нікчемного правочину.

Відповідно до ст. 215 ЦК України, недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним.

Як свідчать матеріали справи, виявлений Уповноваженою особою Фонду нікчемний правочин, позивачем в установленому законом порядку оскаржено не було, а отже, у разі задоволення позовних вимог, може виникнути колізія правових норм в частині, коли рішенням суд зобов'язує надати інформацію до Фонду з метою здійснення виплат позивачу грошових коштів за рахунок Фонду, при наявності не оскарженого нікчемного правочину з підстав ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів», до якого застосовано наслідки такої нікчемності.

Таким чином, колегія суддів зазначає, що на даний час спірний правочин є нікчемним в силу закону і підстави для включення позивача до переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами відсутні, оскільки фактично вкладу у позивача немає, так як до нікчемного правочину Уповноваженою особою Фонду застосовано наслідки нікчемності.

Крім того, колегія суддів зазначає, що протокол комісії та наказ Уповноваженої особи Фонду, на підставі яких після виявлення нікчемного правочину було застосовано наслідки нікчемності, позивачем в установленому законом порядку оскаржені не були, а отже на даний час є чинними та діючими.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що до порушення права позивача призводить саме застосування уповноваженою особою Фонду наслідків нікчемності договору, тобто не включення його до переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб.

Отже, повідомлення про визнання правочинів нікчемними є лише формою листа, наданим уповноваженою особою Фонду з метою повідомлення сторони за договором про його нікчемність відповідно до вимог п. 4 ч. 2 ст. 37 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб".

В даному випадку відповідачем фактично реалізовано обов'язок по забезпеченню перевірки правочинів (у тому числі договорів), вчинених (укладених) банком протягом одного року до дня запровадження тимчасової адміністрації банку, на предмет виявлення правочинів (у тому числі договорів), що є нікчемними.

Крім того, колегія суддів зазначає, що з матеріалів справи, а саме з виписки по угоді НОМЕР_1 від 16.02.2015 року та з виписки по угоді НОМЕР_2 від 13.02.2015 року вбачається, що переказ коштів в розмірі 3 850,00 доларів США та в розмірі 3 800,00 доларів США здійснений від ОСОБА_4. Банк отримувача ПАТ "Дельта Банк" (а.с. 53-56).

Однак, пункт 1.8 договорів банківського вкладу (депозиту) "Найкращий від Миколая" від 13.02.2015 року № НОМЕР_2 та від 16.02.2015 року № НОМЕР_1 передбачає, що зарахування вкладу на рахунок здійснюється з власного поточного або вкладного (депозитного) рахунку вкладника, відкритого в банку, або готівкою через касу банку в день укладення сторонами цього договору (а.с. 15-16).

Таким чином, колегія суддів зазначає, що всупереч вимогам п. 1.8 договорів від 13.02.2015 року № НОМЕР_2 та від 16.02.2015 року № НОМЕР_1, кошти на депозитний рахунок позивача зараховано не ним самим, а іншою особою, що не передбачено умовами договору.

Також колегія суддів зазначає, що доказів щодо укладення додаткових угод між ОСОБА_3 та ПАТ "Дельта Банк", які б передбачали право перераховування коштів із рахунку іншої третьої особи або внесення грошових коштів у касу банку третьою особою на рахунок ОСОБА_3, позивачем надано суду не було. Також, в судовому засіданні представником відповідача надано відповідну довідку, згідно якої в базі даних програмного комплексу "СІА", де фактично відображається будь-яка інформація по всім договорам АТ "Дельта Банк", в тому числі і депозитним, інформація щодо укладення будь-яких угод за договорами № НОМЕР_1 та № НОМЕР_2 відсутня, що свідчить про те, що додаткових угод за даними договорами не укладалося і не реєструвалося (а.с. 85). А отже, відповідно до п. 1.8 договорів від 13.02.2015 року та від 16.02.2015 року у разі, якщо в день укладення сторонами договору вкладник не здійснить перерахування коштів, що становлять суму вкладу на рахунок, договір вважається таким, що не був укладений.

Відповідачем з метою доведення своєї правової позиції до матеріалів справи були залучені документи, які містять інформацію, що 13.02.2015 року між ЛТ «Дельта Банк» та ОСОБА_1 був, укладений договір банківського вкладу № НОМЕР_2 з відкриттям депозитного рахунку № НОМЕР_3 у дол. США та 16.02.2015 року договір банківського вкладу № НОМЕР_1 з відкриттям депозитного рахунку № НОМЕР_4 у дол. США, а також реєстр операцій, які б спричинили збільшення гарантованої суми відшкодування фондом по іншим paхункам, у тому числі і позивача, кошти на які надійшли безготівковим внутрішньобанківським переводом, шляхом так званого «подрібнення» великого депозиту іншого клієнта банку, а саме фізичної особи - гр. ОСОБА_4. Ці операції здійснювались за рахунок внутрішньобанківських проводок та не передбачали фактичного переміщення «реальних» грошових коштів, що підтверджується висками по рахунку.

Даний факт не був спростований позивачем.

Відповідно до постанови Правління Національного банку України від 30.10.2014 р. № 692/БТ "Про віднесення ПАТ "Дельта Банк" до категорії проблемних" (а.с. 46) та наказу ПАТ "Дельта Банк" від 03.11.2014 р. № 2650 "Щодо стабілізації банку" (а.с. 49), банку було заборонено проведення будь-яких операцій за результатами яких збільшується гарантована сума відшкодування за вкладами фізичних осіб Фондом гарантування вкладів фізичних осіб.

Тобто, в порушення вимог Постанови НБУ № 692/БТ «Про віднесення АТ «Дельта Банк» до категорії проблемних» від 30.10.2015 р. та наказу Голови Ради Директорів АТ «Дельта Банк» було здійснено перерахування та розміщення грошей на рахунку позивача та інших осіб шляхом «подрібнення» великого депозиту іншого клієнта банку.

Згідно ч. 3 ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» правочини (у тому числі договори) неплатоспроможного банку є нікчемними, зокрема, коли банк уклав правочини (у тому числі договори), умови яких передбачають платіж чи передачу іншого майна з метою надання окремим кредиторам переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку.

Таким чином, умови договорів банківських вкладів укладені між банком та фізичними особами, за якими здійснювалися перерахування коштів на вкладні рахунки з рахунків фізичних осіб, що є одночасно кредиторами Банку, надають кредиторам - фізичним особам переваги перед іншими кредиторам, а отже - такі Договори банківського вкладу є нікчемними з підстав, визначених пунктом 7 частини 3 статті 38 Закону, в тому числі і договір, укладений з позивачем.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що позовні вимоги ОСОБА_3 про зобов'язання уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ "Дельта Банк" Кадирова Владислава Володимировича подати до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб додаткову інформацію щодо ОСОБА_3, як вкладника, який має право на відшкодування коштів за вкладами в ПАТ "Дельта Банк" за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Доводи апелянта щодо відсутності у відповідача підстав для визнання правочину нікчемним є необгрунтованими, оскільки такі доводи спростовуються приведеними вище доказами та матеріалами справи.

Отже, колегія суддів переглянувши рішення суду першої інстанції, вважає, що при його прийнятті суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин сторін норми матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги з наведених підстав висновків суду не спростовують.

Відповідно до ст. 159 КАС України, судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно ч. 1 ст. 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Зважаючи на встановлені обставини справи, колегія суддів дійшла висновку, що постанова Сумського окружного адміністративного суду від 19.01.2016 року по справі № 818/3702/15 прийнята з дотриманням норм чинного процесуального та матеріального права і підстав для її скасування не виявлено.

Керуючись ст. 160, 167, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 209, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Сумського окружного адміністративного суду від 19.01.2016р. по справі № 818/3702/15 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання ухвали у повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя (підпис)Калиновський В.А.
Судді(підпис) (підпис) Бенедик А.П. Водолажська Н.С.
Повний текст ухвали виготовлений 03.03.2016 р.