Справа № 826/24525/15
Суддя: Твердохліб В.А.
Дата ухвалення: 2016-03-01 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

Іменем України

01 березня 2016 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Твердохліб В.А.,

суддів Костюк Л.О., Троян Н.М.,

за участю секретаря Гуцул О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Києві апеляційні скарги Міністерства юстиції України в особі Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, Відкритого акціонерного товариства «Готельний комплекс «Либідь», Товариства з обмеженою відповідальністю «РБК-Славутич» на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 28 грудня 2015 року у справі за адміністративним позовом Публічного акціонерного товариства «Перехідний банк «РВС Банк» до Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у м. Києві, Міністерства юстиції України, Відділу державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції у місті Києві, треті особи: Відкрите акціонерне товариство «Готельний комплекс «Либідь», Товариство з обмеженою відповідальністю «Трансінфініті», Товариство з обмеженою відповідальністю «РБК-Славутич», Приватне Підприємство «Шлях-Контракт», Товариство з обмеженою відповідальністю «Курені», Публічне акціонерне товариство «Омега Банк» про визнання протиправною бездіяльності та зобов"язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

Публічне акціонерне товариство «Перехідний банк «РВС Банк» (далі - Позивач) звернулося до Окружного адміністративного суду м.Києва з адміністративними позовами до Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у м.Києві (далі - Відповідач 1), Міністерства юстиції України (далі - Відповідач 2), Відділу державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції у місті Києві (далі - Відповідач 3), треті особи: Відкрите акціонерне товариство «Готельний комплекс «Либідь» (далі - Третя особа 1), Товариство з обмеженою відповідальністю «Трансінфініті» (далі - Третя особа 2), Товариство з обмеженою відповідальністю «РБК-Славутич» (далі - Третя особа 3), Приватне Підприємство «Шлях-Контракт» (далі - Третя особа 4), Товариство з обмеженою відповідальністю «Курені» (далі - Третя особа 5), Публічне акціонерне товариство «Омега Банк» (далі - Третя особа 6) про:

скасування постанови про арешт майна боржника №35762547 від 17 червня 2013 року, якою накладено арешт на усе нерухоме майно, яке належало ВАТ «Готельний комплекс «Либідь», в частині арешту нерухомого майна, розташованого за адресою:м.Київ, площа Перемоги, 1, літ.А; зобов'язання відповідача-1 прийняти постанову про скасування запису №9366296 від 14 квітня 2015 року у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та направити дану постанову до Департаменту державної реєстрації з метою вилучення вказаного запису (адміністративна справа №826/24525/15);

скасування постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони його відчуження №26052358 від 19 вересня 2011 року, якою накладено арешт на нерухоме майно, яке належало ВАТ ВАТ «Готельний комплекс «Либідь», в частині арешту нерухомого майна, розташованого за адресою: м.Київ, площа Перемоги, 1, літ.А;

зобов'язання Відповідача 2 прийняти постанову про скасування запису №3476201 від 19 вересня 2011 року у Державному реєстрі прав та направити дану постанову до Департаменту державної реєстрації з метою вилучення вказаного запису (адміністративна справа №826/24526/15);

скасування постанови від 01 квітня 2008 року №АК250646, якою накладено арешт на все нерухоме майно, яке належало ВАТ «Готельний комплекс «Либідь», в частині арешту нерухомого майна, розташованого за адресою: м.Київ, площа Перемоги, 1, літ.А;

зобов'язання відповідача-3 прийняти постанову про скасування запису №3473954 від 04 квітня 2008 року у Державному реєстрі прав та направити дану постанову до Департаменту державної реєстрації з метою вилучення вказаного запису (адміністративна справа №826/24527/15);

скасування постанови про арешт майна боржника №39726959 від 13 вересня 2013 року, якою накладено арешт на все нерухоме майно, яке належало ВАТ «Готельний комплекс «Либідь», в частині арешту нерухомого майна, розташованого за адресою:м.Київ, площа Перемоги, 1, літ.А;

зобов'язання відповідача-1 прийняти постанову про скасування запису №3473759 від 25 вересня 2013 року в Державному реєстрі прав та направити дану постанову до Департаменту державної реєстрації з метою вилучення вказаного запису (адміністративна справа №826/24528/15);

скасування постанови №798/09 від 21 січня 2011 року, якою накладено арешт на все нерухоме майно, яке належало ВАТ «Готельний комплекс «Либідь», в частині арешту нерухомого майна, розташованого за адресою: м. Київ, площа Перемоги, 1, літ.А;

зобов'язання відповідача-3 прийняти постанову про скасування запису №3475844 від 17 лютого 2011 року в Державному реєстрі прав та направити дану постанову до Департаменту державної реєстрації з метою вилучення вказаного запису (адміністративна справа №826/24529/15).

Ухвалою Окружного адміністративного суду м.Києва від 18 листопада 2015 року справи №826/24525/15 та №826/24526/15 об'єднано в одне провадження із присвоєнням об'єднаній справі загального №826/24525/15.

Ухвалою Окружного адміністративного суду м.Києва від 02 грудня 2015 року справи №826/24525/15, №826/24527/15, №826/24528/15 і №826/24529/15 об'єднано в одне провадження із присвоєнням об'єднаній справі загального №826/24525/15.

10 грудня 2015 року представником Позивача до суду першої інстанції подано заяву про зміну позовних вимог, а саме, про:

визнання протиправною бездіяльності Відповідача 1 щодо не зняття арешту, накладеного на майновий комплекс - будинок готельного комплексу, загальною площею 15674,5 кв.м., що розташований за адресою: м. Київ, пл. Перемоги, буд. 1, згідно постанови про арешт майна боржника №35762547 від 17 червня 2013 року;

зобов'язання Відповідача 1 зняти арешт, накладений на майновий комплекс згідно постанови про арешт майна боржника №35762547 від 17 червня 2013 року, зареєстрований у Державному реєстрі прав за №9366296 від 14 квітня 2015 року;

визнання протиправною бездіяльності Відповідача 2 щодо не зняття арешту, накладеного на майновий комплекс, згідно постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони його відчуження №26052358 від 19 вересня 2011 року;

зобов'язання Відповідача 2 зняти арешт, накладений на майновий комплекс згідно постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони його відчуження №26052358 від 19 вересня 2011 року, зареєстрований у Державному реєстрі прав за №3476201 від 19 вересня 2011 року;

визнання протиправною бездіяльності Відповідача 3 щодо не зняття арешту, накладеного на майновий комплекс згідно постанови №798/09 від 21 січня 2011 року;

зобов'язання Відповідача 3 зняти арешт, накладений на майновий комплекс згідно постанови про арешт майна боржника №798/09 ВДВС від 21 січня 2011 року, зареєстрований у Державному реєстрі прав за №3475844 від 17 лютого 2011 року;

визнання протиправною бездіяльності Відповідача 3 щодо не зняття арешту, накладеного на майновий комплекс згідно постанови №АК250646 від 01 квітня 2008 року;

зобов'язання Відповідача 3 зняти арешт, накладений на майновий комплекс згідно постанови про арешт майна боржника №АК250646 від 01 квітня 2008 року, зареєстрований у Державному реєстрі прав за №3473954 від 04 квітня 2008 року;

визнання протиправною бездіяльності Відповідача 1 щодо не зняття арешту, накладеного на майновий комплекс згідно постанови про арешт майна боржника №39726959 від 13 вересня 2013 року;

зобов'язання Відповідача 1 зняти арешт, накладений на майновий комплекс згідно постанови про арешт майна боржника №39726959 від 13 вересня 2013 року, зареєстрований у Державному реєстрі прав за №3473759 від 25 вересня 2013 року.

У подальшому до суду першої інстанції представником Позивача подано заяву про збільшення позовних вимог, зокрема, про скасування постанови №39726959 від 25 грудня 2013 року, якою накладено арешт на майно, яке належало ВАТ «Готельний комплекс «Либідь», а саме на нерухоме майно, розташоване за адресою: м.Київ, площа Перемоги, 1, літера А, а також зобов'язання Відповідача 1 прийняти постанову про скасування запису №4074363 від 26 грудня 2013 року у Державному реєстрі прав та направити дану постанову до Департаменту державної реєстрації з метою вилучення вказаного запису.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 28 грудня 2015 року адміністративний позов задоволено.

Не погоджуючись з вищезазначеним рішенням, Відповідач 2 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати вказану постанову та прийняти нову, якою відмовити в задоволенні позовних вимог щодо визнання протиправною бездіяльності Відповідача 2 щодо не зняття арешту, накладеного на майновий комплекс - будинок готельного комплексу, загальною площею 15674,5 кв.м., що розташований за адресою: м.Київ, площа Перемоги, буд. 1, згідно постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони його відчуження від 19 вересня 2011 року у ВП №26052358 та в частині позовних вимог щодо зобов'язання Відповідача 2 зняти арешт, накладений на майновий комплекс - будинок готельного комплексу, загальною площею 15674,5 кв.м., що розташований за адресою: м.Київ, площа Перемоги, буд. 1, згідно постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони його відчуження від 19 вересня 2011 року у ВП №26052358, зареєстрований у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за №3476201 від 19 вересня 2011 року.

Не погоджуючись з постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 28 грудня 2015 року Третьою особою 1 подано апеляційну скаргу з проханням скасувати рішення суду першої інстанції та залишити позовну заяву без розгляду або закрити провадження у справі.

Також, на вказане судове рішення Третьою особою 3 подано апеляційну скаргу, в якій апелянт просить скасувати постанову суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог щодо визнання протиправною бездіяльності Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у місті Києві щодо не зняття арешту, накладеного на майновий комплекс - будинок готельного комплексу, загальною площею 15674,5 кв.м., що розташований за адресою: м.Київ, площа Перемоги, буд. 1, а також зобов'язання Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у місті Києві зняти арешт, накладений на майновий комплекс - будинок готельного комплексу, загальною площею 15674,5 кв.м., що розташований за адресою: м.Київ, площа Перемоги, буд. 1, в рамках виконавчого провадження №35762547, відкритого для примусового виконання наказу №19/238, виданого 02 березня 2012 року на виконання рішення про стягнення з ВАТ «Готельний комплекс «Либідь» на користь Третьої особи 3 заборгованості у сумі 3 723 357,58 грн і залишити позовну заяву без розгляду або закрити провадження у справі.

В апеляційних скаргах апелянти посилаються на порушення судом першої інстанції норм матеріального права та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи по суті.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника Відповідача 2, пояснення представника Третьої особи 1, заперечення представника Позивача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги не підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 26 вересня 2006 року між ЗАТ «ТАС-Інвестбанк» (Банк) та ТОВ «Вольний вітер» (Позичальник) укладено кредитний договір №518, за умовами якого Банк відкриває Позичальнику мультивалютну кредитну лінію, що відновлюється, відповідно до якої надає Позичальнику кредит у доларах США та/або євро, та/або гривнях.

26 вересня 2006 року між ЗАТ «ТАС-Інвестбанк» (Банк) та ВАТ «Готельний комплекс «Либідь» (Позичальник) укладено кредитний договір №519, за умовами якого Банк відкриває Позичальнику мультивалютну кредитну лінію, що відновлюється, згідно з якої надає Позичальнику кредит у доларах США та/або євро, та/або гривнях.

26 вересня 2006 року, з метою забезпечення виконання умов кредитних договорів №518, №519, між ВАТ «Готельний комплекс «Либідь» (Іпотекодавець) та ЗАТ «ТАС-Інвестбанк» (Іпотекодержатель) укладено іпотечний договір №518/519/ІП-1, за умовами якого Іпотекодавець, як майновий поручитель та як боржник, передає, а Іпотекодержатель приймає в іпотеку (забезпечення виконання зобов'язань нерухомим майном) предмет іпотеки, а саме майновий комплекс, на забезпечення зобов'язань за кредитними договорами №518, №519.

Предмет іпотеки: майновий комплекс: будинок готельного комплексу в цілому (літ. А) загальною площею 14691,70 кв.м., що розташований за адресою: м.Київ, площа Перемоги, 1.

Вказаний договір іпотеки нотаріально посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Івановою С.М. за №5309.

Нотаріусом також накладено заборону на відчуження майнового комплексу, як предмета іпотеки, до припинення договору іпотеки, що зареєстровано в реєстрі за №5310.

Згідно витягу про реєстрацію у Державному реєстрі іпотек реєстраційний номер:3843846, 05.10.2006 року до Державного реєстру іпотек внесено відмості про предмет іпотеки: цілісний майновий комплекс, будівля готельного комплексу - 15 674,5 кв.м., що розташований за адресою: м.Київ, площа Перемоги, 1 (том 5, а.с.170).

Станом на 17 серпня 2015 року майновий комплекс належав ВАТ «Готельний комплекс «Либідь» на праві власності, що підтверджується свідоцтвом про право власності на нерухоме майно, серія та номер 24019593, виданого 09 липня 2014 року.

Згідно п.п.3.1.2 п.3.1 розділу 3, п.4.1 розділу 4 іпотечного договору №518/519/ІП-1, Іпотекодержатель має право у разі порушення Іпотекодавцем обов'язків, передбачених пп.3.2.1., 3.2.2., 3,2.3., 3,2.4., 3.2.5. або пп.3.2.6 іпотечного договору, вимагати дострокового виконання основних зобов'язань, а в разі його невиконання у встановлений у кредитних договорах строк - звернути стягнення на предмет іпотеки.

Іпотекодержатель набуває права звернути стягнення на предмет іпотеки у випадках, передбачених Законом України «Про іпотеку» та (або) іпотечним договором, а також, якщо у момент настання строку виконання зобов'язань Позичальників за кредитними договорами, ці зобов'язання не будуть виконані, а саме: при несплаті або частковій несплаті в строк сум процентів за користування кредитів, та (або) при повному або частковому неповерненні суми кредиту у встановлені строки відповідно до кредитних договорів при несплаті або частковій несплаті в строк сум комісій, пені та (або) штрафів, а також в інших випадках невиконання умов кредитних договорів. У зазначених випадках Іпотекодержатель має право звернути стягнення на предмет іпотеки незалежно від наявності інших застав (іпотек) та інших видів забезпечення виконання зобов'язань за іншими договорами, укладеними з кредитором за кредитними договорами без додержання будь-якої черговості.

Сторони домовилися, що документами, які підтверджують наявність випадків, передбачених цим пунктом, є виписки по відповідних рахунках, відкритим на користь Позичальників за кредитними договорами у ЗАТ «ТАС-Інвестбанк», або інші документи, які підтверджують настання випадків, з якими пов'язується момент виникнення права звернути стягнення на предмет іпотеки.

Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється за умови додержання ст.35 Закону України «Про іпотеку».

Пунктом 4.2 розділу 4 іпотечного договору №518/519/ІП-1 від 26 вересня 2006 року передбачено, що звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється за письмовою згодою сторін одним із наступних способів: шляхом передачі Іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основних зобов'язань у порядку, встановленому ст.37 Закону України «Про іпотеку»; шляхом продажу Іпотекодержателем від свого імені предмету іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому ст. 38 Закону України «Про іпотеку».

Вказані у пп. 4.2.1, пп. 4.2.2 п. 4.2 розділу 4 способи звернення стягнення, передбачені договором і є тією домовленістю сторін про задоволення вимог, яка не потребує подальшого погодження сторонами.

Положеннями статті 1 Закону України «Про іпотеку» (далі - Закон) передбачено, що нерухоме майно (нерухомість) - земельні ділянки, а також об'єкти, розташовані на земельній ділянці і невід'ємно пов'язані з нею, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення. Застава повітряних та морських суден, суден внутрішнього плавання, космічних об'єктів, майнових прав на нерухомість, будівництво якої не завершено, регулюється за правилами, визначеними цим Законом.

Іпотека - вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Іпотекодавець - особа, яка передає в іпотеку нерухоме майно для забезпечення виконання власного зобов'язання або зобов'язання іншої особи перед іпотекодержателем. Іпотекодавцем може бути боржник або майновий поручитель.

Іпотекодержатель - кредитор за основним зобов'язанням.

Відповідно ч.ч.6, 7 ст.3 Закону України «Про іпотеку» у разі порушення боржником основного зобов'язання відповідно до іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити забезпечені нею вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими особами, права чи вимоги яких на передане в іпотеку нерухоме майно зареєстровані після державної реєстрації іпотеки. Якщо пріоритет окремого права чи вимоги на передане в іпотеку нерухоме майно виникає відповідно до закону, таке право чи вимога має пріоритет над вимогою іпотекодержателя лише у разі його/її виникнення та реєстрації до моменту державної реєстрації іпотеки.

Пріоритет права іпотекодержателя на задоволення забезпечених іпотекою вимог за рахунок предмета іпотеки відносно зареєстрованих у встановленому законом порядку прав чи вимог інших осіб на передане в іпотеку нерухоме майно виникає з моменту державної реєстрації іпотеки. Зареєстровані права та вимоги на нерухоме майно підлягають задоволенню згідно з їх пріоритетом - у черговості їх державної реєстрації.

Положеннями статті 4 Закону України «Про іпотеку», в редакції чинній на час укладення договору іпотеки, визначено, що обтяження нерухомого майна іпотекою підлягає державній

реєстрації в порядку, встановленому законодавством. У разі недотримання цієї умови іпотечний договір є дійсним, але вимога іпотекодержателя не набуває пріоритету відносно зареєстрованих прав чи вимог інших осіб на передане в іпотеку нерухоме майно.

Статтею 4 Закону України «Про іпотеку», з урахуванням змін внесених Законом N402-VII (402-18) від 04.07.2013, передбачено, що обтяження нерухомого майна іпотекою підлягає державній реєстрації відповідно до закону. Державна реєстрація застави повітряних та морських суден, суден внутрішнього плавання, космічних об'єктів проводиться у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

За приписами частини 1 статті 35 та частини 1 статті 37 Закону України «Про іпотеку» у разі порушення основного зобов'язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов'язань, вимога про виконання порушеного зобов'язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору.

Іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання.

Частинами 1, 7 статті 16, пункту 1 частини 1 статті 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачено, що заява про державну реєстрацію прав власності, реєстрація яких проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, під час вчинення нотаріальної дії з нерухомим майном, об'єктом незавершеного будівництва подається нотаріусу, який вчиняє таку дію.

Державна реєстрація прав проводиться на підставі заяви власника, іншого правонабувача, сторони правочину, за яким виникло право, уповноваженої ними особи або державного кадастрового реєстратора у випадках, передбачених цим Законом.

Державна реєстрація прав проводиться на підставі: договорів, укладених у порядку, встановленому законом, та актів прийому-передачі активів та/або зобов'язань неплатоспроможного банку приймаючому або перехідному банку, крім випадків, визначених законом.

Згідно ч.1 ст.3 Закону України «Про нотаріат» нотаріус - це уповноважена державою фізична особа, яка здійснює нотаріальну діяльність у державній нотаріальній конторі, державному нотаріальному архіві або незалежну професійну нотаріальну діяльність, зокрема посвідчує права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняє інші нотаріальні дії, передбачені законом, з метою надання їм юридичної вірогідності, а також здійснює функції державного реєстратора прав на нерухоме майно у порядку та випадках, встановлених Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

З врахуванням наведених правових норм, колегія суддів звертає увагу, що нотаріус, як державний реєстратор, під час проведення нотаріальної дії спочатку зареєстрував Позивача як іпотекодержателя та першого пріоритетного обтяжувача у Державному реєстрі прав, а потім зареєстрував за Позивачем нерухоме майно на підставі іпотечного застереження в договорі іпотеки, яке передбачало перехід права власності на майновий комплекс до Позивача у разі порушення умов кредитних договорів, адже тільки власник майна може передати його в оренду.

Як вбачається з матеріалів справи, Позивач є правонаступником «ТАС-Інвестбанк» за кредитними договорами №518, №519 та договором іпотеки, у зв'язку з чим він у порядку правонаступництва набув усіх прав за переданими йому активами (включаючи права за кредитними договорами та договорами забезпечення) неплатоспроможного банку, визначеними відповідно до плану врегулювання, актом приймання-передачі Позивачу прав на активи неплатоспроможного банку ПАТ «Омега банк» №109/07/2015-К від 03 липня 2015 року та актом приймання-передачі Позивачу прав на активи неплатоспроможного банку ПАТ «Омега банк» №110/07/2015-К від 03 липня 2015 року.

Відповідно ч.10 ст.42 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» перехідному банку передаються всі або визначена відповідно до плану врегулювання частина активів і зобов'язань неплатоспроможного банку.

Статтею 514 Цивільного кодексу України передбачено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Так, загальна сума заборгованості ТОВ «Вольний вітер» та ВАТ «Готельний комплекс «Либідь» за кредитними договорами №518 та №519 станом на 18 серпня 2015 року становила 27 940 439,44 доларів США.

ТОВ «Вольний вітер», як Позичальник за кредитним договором №518, та ВАТ «Готельний комплекс «Либідь», як Позичальник за кредитним договором №519, свої обов'язки щодо погашення кредиту та відсотків по ньому, а також неустойок та штрафів припинили виконувати з 2008 року.

19 серпня 2015 року на виконання ст.35 Закону «Про іпотеку», приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чорнєй В.В. за 30 днів до звернення стягнення на предмет іпотеки передано повідомлення про порушення умов кредитних договорів №518, №519 до ВАТ «Готельний комплекс «Либідь», яке отримано останнім 27 серпня 2015 року та до ТОВ «Вольний вітер», повідомлення отримано 28 серпня 2015 року.

29 вересня 2015 року Позивач звернувся до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Чорнєй В.В. щодо посвідчення договору оренди цілісного майнового комплексу.

Колегія суддів звертає увагу, що арешти на цілісний майновий комплекс накладено у період із 2008 по 2013 роки, а саме: постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 01 квітня 2008 року серії АК №250646; постановою про накладення арешту на майно боржника від 21 січня 2011 року №798/09; постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони його відчуження від 19 вересня 2011 року у ВП №26052358; постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 17 червня 2013 року у ВП №35762547; постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 13 вересня 2013 року у ВП №39726959; постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 25 грудня 2013 року у ВП №39726959.

З матеріалів справи вбачається, що Позивач звертався до Відповідачів із письмовими заявами про скасування вищевказаних постанов, однак, арешти із майнового комплексу не знято.

Враховуючи те, що в Державному реєстрі іпотек зареєстровано 05 жовтня 2006 року іпотеку майнового комплексу, тобто раніше ніж накладення арештів та заборон на такий майновий комплекс, колегія суддів вважає, що Позивач має пріоритет серед інших кредиторів.

Крім того, рішенням Господарського суду м.Києва від 28 жовтня 2014 року у справі №910/17585/14, залишенним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 23 грудня 2014 року, в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №519 від 26.09.2006 року та за кредитним договором №518 від 26.09.2006 року звернуто стягнення за іпотечним договором №518/519/ІП-1 від 26.09.2006 року, шляхом визнання за ПАТ «Омега Банк» права власності на предмет іпотеки, а саме: майновий комплекс - будинок готельного комплексу в цілому загальною площею 15 674,5 кв.м., що розташований за адресою: м.Київ, пл. Перемоги, 1.

Відповідно ч.ч.1, 3, 4 ст.54 Закону України «Про виконавче провадження» звернення стягнення на заставлене майно в порядку примусового виконання допускається за виконавчими документами для задоволення вимог стягувача-заставодержателя.

Для задоволення вимог стягувачів, які не є заставодержателями, стягнення на заставлене майно боржника може бути звернуто у разі: виникнення права застави після винесення судом рішення про стягнення з боржника коштів; якщо вартість предмета застави перевищує розмір заборгованості боржника заставодержателю.

Про звернення стягнення на заставлене майно для задоволення вимог стягувачів, які не є заставодержателями, державний виконавець повідомляє заставодержателю не пізніше наступного дня після накладення арешту на майно або якщо йому стало відомо, що арештоване майно боржника перебуває в заставі, та роз'яснює заставодержателю право на звернення до суду з позовом про зняття арешту із заставленого майна.

Як зазначалось раніше, державну реєстрацію договору іпотеки здійснено 05 жовтня 2006 року, тобто до набрання законної сили судовими рішеннями, на підставі яких видано виконавчі документи та відкрито виконавчі провадження, у межах яких відповідними постановами накладено арешти на майновий комплекс.

Проте, всупереч вимогам ст.54 Закону України «Про виконавче провадження» державними виконавцями протиправно не повідомлено Іпотекодержателя про накладення арешту на майно, яке вже було предметом договору іпотеки від 26 вересня 2006 року, відомості про який містились у відповідних державних реєстрах.

З врахуванням вищенаведеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо протиправності бездіяльності суб'єктів владних повноважень та необхідності зобов'язання зняти арешти накладені на цілісний майновий комплекс - будинок готельного комплексу, розташований за адресою: м.Київ, площа Перемоги, 1.

Щодо пропущення Позивачем строку звернення до суду з позовом та залишення позовної заяви без розгляду, колегія суддів зазначає наступне.

Положеннями ст.ст.99,100 КАС України передбачено, що адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Адміністративний позов, поданий після закінчення строків, установлених законом, залишається без розгляду, якщо суд на підставі позовної заяви та доданих до неї матеріалів не знайде підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, про що постановляється ухвала.

Згідно ст.181 КАС України учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.

Позовну заяву може бути подано до суду: у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи інтересів; у триденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи інтересів, у разі оскарження постанови про відкладення провадження виконавчих дій.

Положеннями статті 82 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби можуть бути оскаржені стягувачем та іншими учасниками виконавчого провадження (крім боржника) до начальника відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, або до керівника відповідного органу державної виконавчої служби вищого рівня чи до суду.

Боржник має право оскаржувати рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби виключно в судовому порядку.

Рішення, дії чи бездіяльність державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами до суду, який видав виконавчий документ, а іншими учасниками виконавчого провадження та особами, які залучаються до проведення виконавчих дій, - до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.

Аналізуючи наведені правові норми та викладені обставини, колегія суддів вважає, що оскільки Позивач не є стороною виконавчих проваджень, у яких Відповідачами приймались відповідні постанови щодо накладення арештів, то в даному випадку строк звернення до суду за захистом прав та інтересів слід обчислювати згідно ст.99 КАС України, а не на підставі ст.181 КАС України.

Як вбачається з матеріалів справи та зазначено Позивачем, про порушення своїх прав та інтересів останній дізнався 29 вересня 2015 року під час оформлення права власності на цілісний майновий комплекс.

Вказана обставина підтверджується наявними в матеріалах справи доказами та не спростована Відповідачами.

Адміністративні позови подані Позивачем у листопаді 2015 року.

Отже, шестимісячний строк звернення до суду Позивачем не пропущено, а тому відсутні підстави для застосування наслідків передбачених ст.100, п.9 ч.1 ст.155 КАС України.

Щодо наявності підстав для закриття провадження у справі у зв'язку з тим, що спір не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства, слід зазначити таке.

Згідно п.1 ч.1 ст.3 КАС України, справа адміністративної юрисдикції - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, в якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб'єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Таким чином, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), відповідно, прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій.

Пунктом 1 частини 2 статті 17 КАС України передбачено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

Вказані норми права встановлюють, що в порядку адміністративного судочинства захищаються права та інтереси осіб у сфері публічно-правових відносин. Публічно-правові відносини є складовою частиною правових відносин, які виникають у суспільстві.

Отже, до адміністративного суду з адміністративним позовом має право звернутись особа за захистом саме публічного права, свободи чи інтересу у сфері публічно-правових відносин.

Звернення особи з позовом до суду на захист іншого, крім публічного, права, свободи чи інтересу, не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

Суд, вирішуючи спір, має з'ясувати чи є він приватно-правовим або публічно-правовим; чи виник спір із відносин, урегульованих нормами цивільного права, чи пов'язані ці відносини зі здійсненням сторонами цивільних або інших майнових прав.

Предметом оскарження у цій справі є визнання протиправною бездіяльності суб'єктів владних повноважень - державних виконавців та зобов'язання вчинити певні дії.

Приймаючи постанови про накладення арештів на майно боржника, Відповідачі діяли як суб'єкти владних повноважень при здійсненні ними владних управлінських повноважень

За суб'єктним складом та за змістом спірних правовідносин дана справа підпадає під визначення справи адміністративної юрисдикції, яке надано у пункті 1 частини першої статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України, а спір, за вирішенням якого Позивач звернувся до адміністративного суду, є публічно-правовим та як зазначалось вище, згідно частини 4 статті 82 Закону України «Про виконавче провадження» підлягає розгляду відповідним адміністративним судам в порядку, передбаченому законом.

Згідно ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Приписами ст. 159 КАС України встановлено, що судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яке ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

З огляду на вказане, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, щодо протиправності бездіяльності суб»єктів владних повноважень та необхідності задоволення позовних вимог в повному обсязі.

Доводи апеляційних скарг не спростовують висновків суду першої інстанції.

Згідно п.1 ч.1 ст.198, ст.200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Доводи апеляційних скарг не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи допущені порушення норм матеріального чи процесуального права, які передбачені ст.ст. 201, 202 КАС України.

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи, оскаржуване судове рішення постановлено з додержанням норм матеріального та процесуального права і підстав для його скасування не вбачається, а тому апеляційні скарги слід залишити без задоволення, а постанову суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст.ст. 198, 200, 205, 206, 211, 212, 254 КАС України, суд,-

У Х В А Л И В :

Апеляційні скарги Міністерства юстиції України в особі Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, Відкритого акціонерного товариства «Готельний комплекс «Либідь», Товариства з обмеженою відповідальністю «РБК-Славутич» залишити без задоволення, а постанову Окружного адміністративного суду м.Києва від 28 грудня 2015 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України в порядку та строки, передбачені ст. 212 КАС України.

Головуючий суддя Твердохліб В.А.

Судді Костюк Л.О.

Троян Н.М.

Ухвала складена в повному обсязі 03 березня 2016 року.

.

Головуючий суддя Твердохліб В.А.

Судді: Троян Н.М.

Костюк Л.О.