Справа № 810/2743/14
Суддя: Гончар Л.Я.
Дата ухвалення: 2016-02-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"03" лютого 2016 р. м. Київ К/800/62244/14 , К/800/62246/14

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України в складі:

Головуючої: Гончар Л.Я.,

Суддів: Конюшка К.В.,

Чалого С.Я.,

при секретарі: Скавуляк Т.В.,

за участю представників сторін: ОСОБА_2, представників відповідача: ОСОБА_3, третьої особи: ОСОБА_4, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду адміністративну справу за касаційними скаргами ОСОБА_2 та ОСОБА_5 на постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 13 листопада 2014 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Київської обласної ради, треті особи: ОСОБА_6, ОСОБА_5, ОСОБА_7, товариство з обмеженою відповідальністю "Ю2", Київське обласне та по місту Києву управління лісового та мисливського господарства, про визнання протиправним та скасування рішення,

в с т а н о в и л а:

ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до Київської обласної ради, треті особи - ОСОБА_6, ОСОБА_5, ОСОБА_7, товариство з обмеженою відповідальністю "Ю2", Київське обласне та по місту Києву управління лісового та мисливського господарства, про визнання протиправним та скасування рішення від 06.02.2012 №510-27-VI у частині надання товариству з обмеженою відповідальністю "Ю2" у користування мисливських угідь площею 9815,6 га для ведення мисливського господарства терміном на 20 років.

Позовні вимоги мотивовано протиправністю оскаржуваного рішення як такого, що прийнято Київською обласною радою із порушенням порядку надання у користування мисливських угідь, без отримання згоди позивача як власника земельної ділянки площею 2,00 га, яка входить до складу мисливських угідь, що передані у користування товариству з обмеженою відповідальністю "Ю2".

Постановою Київського окружного адміністративного суду від 16 липня 2014 року позов задоволено: визнано протиправним та скасовано рішення Київської обласної ради від 06.12.2012 № 510-27-VI у частині надання товариству з обмеженою відповідальністю «Ю2» у користування мисливських угідь площею 9815,6 га для ведення мисливського господарства терміном на 20 років.

Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 13 листопада 2014 року постанову Київського окружного адміністративного суду від 16 липня 2014 року скасовано; прийнято нову, якою позов задоволено частково: скасовано рішення Київської обласної ради від 06.12.2012 №510-27-VІ «Про закріплення мисливських угідь на території Київської області» в частині надання товариству з обмеженою відповідальністю «Ю2» у користування мисливських угідь для ведення мисливського господарства, що знаходяться в межах земельної ділянки з кадастровим номером НОМЕР_2, яка перебуває у власності ОСОБА_2 згідно державного акту на право власності на земельну ділянку серія НОМЕР_1; в задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

У поданих касаційних скаргах ОСОБА_2 та ОСОБА_5 із посиланням на порушення судом апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права, просили скасувати рішення суду апеляційної інстанції та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Заслухавши доповідь судді Вищого адміністративного суду України стосовно обставин, необхідних для прийняття рішення судом касаційної інстанції, перевіривши і обговоривши доводи касаційних скарг, правильність правової оцінки обставин справи та застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що скарги не підлягають задоволенню, з огляду на наступне.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що позивач на підставі Державного акта на право власності на земельну ділянку від 16.01.2009 серії НОМЕР_1, є власником земельної ділянки загальною площею 2 га, кадастровий номер НОМЕР_2, що розташована на території Димарської сільської ради Іванківського району Київської області.

На запит позивача до Іванківської районної ради про надання інформації щодо наявності факту користування його земельною ділянкою сторонніми особами (встановлено вишки для полювання, відбувається постійний рух автотранспорту) листом від 07.03.2014 Іванківська районна рада повідомила позивача, що рішенням Київської обласної ради від 06.12.2012 №510-27-VI товариству з обмеженою відповідальністю «Ю2» надано у користування мисливські угіддя для ведення мисливського господарства загальною площею 9815,6 га.

Відповідно до додатку 3 зазначеного рішення межі мисливських угідь ТОВ «Ю2» простягаються зі сходу: від русла річки Болотня по високовольтній лінії ЧАЕС до с. Русаки; з півдня: від високовольтної лінії ЧАЕС (по руслу річки Болотня) до Поліського району в т.ч. річка Болотня; із заходу: від межі 30 км. Зони ЧАЕС с. Старі Соколи по автодорозі Чорнобиль-Малин до с. Мусійки, Макарівка, Мала Макарівка до с. Русаки; з півночі: від русла річки Болотня по межі Поліського району до межі 30 км. Зони ЧАЕС- с. Старі Соколи.

Судами встановлено, що згідно з описом меж мисливських угідь товариства з обмеженою відповідальністю «Ю2» землі в межах Димарської сільської ради також увійшли до складу угідь.

Позивач зазначає, що оскаржуване рішення відповідача прийняте з порушенням норм статті 22 Закону України «Про мисливське господарство та полювання», оскільки ані він, ані власники інших земельних ділянок на території Димарської сільської ради (у тому числі, треті особи по справі ОСОБА_6, ОСОБА_5, ОСОБА_7) не давали погодження на використання належних їм на праві приватної власності земельних ділянок для здійснення мисливства.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з протиправності рішення Київської обласної ради від 06.12.2012 №510-27-VI як такого, що прийнято із порушенням порядку його прийняття, без отримання згоди власників та землекористувачів земельних ділянок на надання їх земельних ділянок у користування третій особі для ведення мисливського господарства.

Суд апеляційної інстанції, скасовуючи рішення суду першої інстанції та задовольняючи позов частково, виходив з протиправності рішення Київської обласної ради від 06.12.2012 №510-27-VI лише в частині надання товариству з обмеженою відповідальністю «Ю2» у користування мисливських угідь для ведення мисливського господарства, що знаходяться в межах земельної ділянки з кадастровим номером НОМЕР_2. Зазначена позиція суду апеляційної інстанції ґрунтується на тому, що в межах переданого на вирішення суду спору встановлено факт недотримання відповідачем вимог частини першої статті 22 Закону України "Про мисливське господарство та полювання" лише в частині отримання погодження від ОСОБА_2, площа земельної ділянки якого складає 2,00 га. Із посиланням на необхідність дотримання балансу між захистом права позивача та недопущення порушень прав третьої особи - товариства, та осіб, які надали свою згоду на передачу мисливських угідь у користування, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про наявність підстав для скасування оскаржуваного рішення лише в частині, що стосується позивача.

Колегія суддів, виходячи з меж касаційного перегляду, встановлених статтею 220 Кодексу адміністративного судочинства України, погоджується із вказаними висновками суду апеляційної інстанції, з огляду на наступне.

Відповідно до частини першої статті 22 Закону України "Про мисливське господарство та полювання" мисливські угіддя для ведення мисливського господарства надаються у користування Верховною Радою Автономної Республіки Крим, обласними, Київською та Севастопольською міськими радами за поданням центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері лісового та мисливського господарства, погодженим з Радою міністрів Автономної Республіки Крим, обласними, Київською та Севастопольською міськими державними адміністраціями, а також власниками або користувачами земельних ділянок.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що оскаржуваним рішенням Київської обласної ради товариству з обмеженою відповідальністю "Ю2" надано у користування мисливські угіддя площею 9815,6 га без отримання згоди позивача як власника земельної ділянки площею 2,00 га, яка входить до складу зазначених угідь.

За вказаних обставин, позиція судів попередніх інстанцій щодо наявності факту порушення прав та охоронюваних законом інтересів позивача з боку відповідача у зв'язку з прийняттям оскаржуваного рішення є обґрунтованою.

Погоджуючись із позицією суду апеляційної інстанції щодо наявності підстав для захисту прав позивача шляхом скасування оскаржуваного рішення в частині, колегія суддів виходить за наступного.

Відповідно до частини першої статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

За змістом пункту 8 частини першої статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України позивач - це особа, на захист прав, свобод та інтересів якої подано адміністративний позов до адміністративного суду.

Судами попередніх інстанцій встановлено та матеріалами справи підтверджено, що предметом переданого на вирішення суду спору є правомірність рішення суб'єкта владних повноважень про надання у користування мисливській угідь площею 9815,6 га.

Вказаний позов подано особою, яка є власником земельної ділянки площею 2,00 га.

Інші землевласники та землекористувачі земельних ділянок, що передані у користування третій особі, до адміністративного суду за захистом своїх прав, у випадку їх порушення, не зверталися.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що надання товариству з обмеженою відповідальністю «Ю2» у користування мисливських угідь було погоджене із значною кількість власників земельних паїв Димарської сільської ради Іванківського району Київської області.

Суд першої інстанції, встановивши факт порушення прав позивача з боку відповідача у зв'язку з прийняттям оскаржуваного рішення та скасувавши рішення Київської обласної ради від 06.12.2012 №510-27-VI у повному обсязі, фактично вирішив питання про захист прав та інтересів невизначеного кола осіб без встановлення наявності чи відсутності факту порушення будь-яких прав чи інтересів та за відсутності реалізації зазначеними особами їх суб'єктивного права на судовий захист.

За вказаних обставин, позиція суду апеляційної інстанції щодо наявності підстав для скасування оскаржуваного рішення відповідача лише в частині, що стосується прав позивача, є обґрунтованою.

Доводи касаційних скарг висновків суду апеляційної інстанції не спростовують.

Правова оцінка встановлених обставин судом апеляційної інстанції дана вірно, порушень норм матеріального чи процесуального права при ухваленні оскаржуваного рішення судом апеляційної інстанції не допущено.

Одночасно з викладеним, колегія суддів погоджується з позицією судів попередніх інстанцій щодо наявності підстав для розгляду зазначеного спору у порядку адміністративного судочинства України, виходячи із суб'єктного складу спірних правовідносин, в яких стороною є суб'єкт владних повноважень при здійсненні владних-управлінських функцій.

Зазначена позиція суду не відповідає позиції Верховного Суду України, що викладена у постанові від 11 листопада 2015 року у справі №21-2926а15, відповідно до якої обласна рада в даних правовідносинах здійснювала повноваження власника мисливських тварин від імені Українського народу і при здійсненні повноважень власника мисливських угідь не є субєктом владних повноважень у тому значенні цього терміна, в якому його вжито у пункті 1 частини першої статті 17 КАС, а - рівноправним субєктом земельних відносин, дії якого спрямовані на реалізацію свого права розпоряджатися мисливськими угіддями.

Відповідно до частини першої статті 244-2 Кодексу адміністративного судочинства України висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 237 цього Кодексу, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права.

Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Суд має право відступити від правової позиції, викладеної у висновках Верховного Суду України, з одночасним наведенням відповідних мотивів.

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України вважає за можливе відступити від правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду України від 11 листопада 2015 року у справі №21-2926а15 з наступних мотивів.

Відповідно до частини другої статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України юрисдикція адміністративних судів поширюється на всі публічно-правові спори, крім спорів, для яких законом встановлений інший порядок судового вирішення.

За змістом пункту 1 частини першої статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України справа адміністративної юрисдикції - це переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб'єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Згідно з пунктом 7 частини першої статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України суб'єкт владних повноважень - орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа, інший суб'єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій.

Спірні правовідносини стосуються передачі обласною радою в користування мисливських угідь.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про мисливське господарство та полювання» (далі Закон № 1478-ІІІ) мисливські угіддя - ділянки суші та водного простору, на яких перебувають мисливські тварини і які можуть бути використані для ведення мисливського господарства. Мисливські тварини - дикі звірі та птахи, що можуть бути об'єктами полювання .

Мисливські тварини, що перебувають у стані природної волі, належать до природних ресурсів загальнодержавного значення та є об'єктом права власності Українського народу, від імені якого права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування (статті 2, 3 Закону № 1478-ІІІ).

Аналіз зазначених норм Закону № 1478-ІІІ дає підстави вважати, що мисливські тварини та мисливські угіддя є різними об'єктами прав, при цьому мисливські угіддя не визначено через категорію власності Українського народу.

Крім того, правовідносини щодо користування мисливськими угіддями не відносяться до земельних правовідносин, а тому посилання Верховного Суду України в постанові на те, що обласна рада є рівноправним суб'єктом земельних відносин не може мати вирішального значення для розглядуваного спору.

Статтею 9 Закону України "Про мисливське господарство та полювання" до повноважень Верховної Ради Автономної Республіки Крим, обласних, районних, Київської і Севастопольської міських рад у галузі мисливського господарства та полювання належить: затвердження відповідних програм розвитку мисливського господарства; вирішення в установленому порядку питань надання і користування мисливських угідь; вирішення інших питань у межах своїх повноважень.

Зазначена стаття віднесена до розділу ІІ Закону № 1478-ІІІ «Державне регулювання у галузі мисливського господарства та полювання» , що свідчить про те, що повноваження у галузі надання в користування мисливських угідь віднесені до владних управлінських функцій суб'єктів владних повноважень.

Відповідно до частини першої статті 22 Закону України "Про мисливське господарство та полювання" мисливські угіддя для ведення мисливського господарства надаються у користування Верховною Радою Автономної Республіки Крим, обласними, Київською та Севастопольською міськими радами за поданням центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері лісового та мисливського господарства, погодженим з Радою міністрів Автономної Республіки Крим, обласними, Київською та Севастопольською міськими державними адміністраціями, а також власниками або користувачами земельних ділянок.

Аналіз наведених норм свідчить про те, що орган місцевого самоврядування, зокрема, обласна рада, приймаючи рішення про надання у користування мисливських угідь для ведення мисливського господарства діє як суб'єкт владних повноважень, на якого зазначені функції покладено Законом України "Про мисливське господарство та полювання".

Відповідно до статті 224 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Керуючись статтями 160, 167, 220, 221, 224, 231, 244-2 Кодексу адміністративного судочинства України,

У Х В А Л И Л А :

Касаційні скарги ОСОБА_2 та ОСОБА_5 залишити без задоволення, а постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 13 листопада 2014 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути переглянута в порядку ст.ст.235-238 Кодексу адміністративного судочинства України.