Справа № 820/376/16
Суддя: Тітов О.М.
Дата ухвалення: 2016-03-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Харків

02 березня 2016 р. № 820/376/16

Харківський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Тітова О.М. розглянувши у порядку письмового провадження в приміщенні суду в м. Харкові адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до управління Державної міграційної служби України у Київській області про скасування рішення ,-

В С Т А Н О В И В :

Позивач, ОСОБА_1, звернувся до Харківського окружного адміністративного суду із позовом, в якому просив суд скасувати рішення, викладене у формі висновку про розгляд матеріалів щодо правомірності документування посвідкою на постійне проживання в Україні громадянина В'єтнаму ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, від 23.09.2014 р., затверджений УДМС України в Київській обл.

В обґрунтування позовних вимог позивач вказав, що управлінням Державної міграційної служби України в Київській області висновком від 23.09.14 року скасовано посвідку на постійне проживання в Україні на ім'я громадянина В'єтнаму ОСОБА_1. Позивач, вважає висновок незаконним та необґрунтованим, а дії відповідача при винесенні оскаржуваного висновку такими, що не відповідають Конституції України та чинному законодавству України.

Представник позивача в судове засідання не прибув, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином та своєчасно. 01.03.2016 року через канцелярію суду надав заяву, в якій просив розглядати справу без його участі, позовні вимоги підтримує у повному обсязі (а.с. 20).

Представник відповідача у судовому судове засідання не прибув, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином та своєчасно. Причини своєї неявки суду не повідомив, клопотань про перенесення розгляду справи суду не надавав. Правом надати письмові заперечення не скористався.

На підставі вищевикладеного, відповідно до ч.1 ст.41 КАС України, у разі неявки у судове засідання осіб, які беруть участь у справі, чи якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності осіб, які беруть участь у справі (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється .

Відповідно до ч. 6 ст. 128 КАС України якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок наявних у справі доказів у їх сукупності, суд дійшов наступного висновку.

Суд звертає увагу на те, що, відповідно до ч. 2 ст. 99 Кодексу адміністративного судочинства України для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк.

Як вбачається з матеріалів справи, з позовною заявою про скасування рішення від 23.09.2014 року позивач звернулась до суду 01 лютого 2016 року, тобто з пропуском строку передбаченого частиною 2 статті 99 КАС України.

Положеннями статті 100 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що адміністративний позов, поданий після закінчення строків, установлених законом, залишається без розгляду, якщо суд на підставі позовної заяви та доданих до неї матеріалів не знайде підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, про що постановляється ухвала.

У позовній заяві позивач посилається на те, що з оскаржуваним висновком про розгляд матеріалів щодо правомірності оформлення посвідки на постійне проживання в Україні громадянці В'єтнаму ОСОБА_1 позивач дізнався 14 січня 2016 року з листа Державної міграційної служби України в Київській області від 14.01.2016 (а.с. 9).

Такі доводи суд вважає обгрунтованими, оскільки доказів зворотного суду відповідач не надав . Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, про наявність підстав для визнання причин пропуску позивачем ОСОБА_1 строку звернення до адміністративного суду поважними.

Поряд із цим, з матеріалів справи судом встановлено, що громадянин Соціалістичної Республіки В'єтнам ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, постійно проживає за адресою: АДРЕСА_1.

Матеріалами справи підтверджено, що 06.08.2004 року відділом ГІРФО ГУМВС України в Київській області видано позивачу тимчасову посвідку на постійне місце проживання серії НОМЕР_1 (а.с. 8).

Судом встановлено, що висновком від 23.09.2014 року відповідачем скасовано посвідку позивача на постійне місце проживання (а.с. 10).

Даний висновок позивач в установленому законом порядку не отримував, і про існування даного висновку дізнався лише 14.01.2016 року з листа - відповіді № 4/1-444, після звернення його адвоката до відповідача (а.с. 9).

Суд звертає увагу, що належних та допустимих доказів вручення позивачу копії вищевказаного висновку відповідачем суду не надані, а судом на виконання приписів ст. 11 КАС України, таких доказів не встановлено.

Перевіряючи юридичну та фактичну обґрунтованість мотивів, покладених суб'єктом владних повноважень в основу спірного рішення суд зазначає, що статтею 19 Конституції України на органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадових осіб покладений обов'язок діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, передбачений Конституцією та законами України.

Стаття 26 Конституції України гарантує, іноземці та особи без громадянства, які знаходяться в Україні на законних підставах користуються тими ж правами та свободами, а також несуть такі ж самі обов'язки, що і громадяни України.

Умови і порядок імміграції в Україну іноземців та осіб без громадянства визначені Законом України "Про імміграцію".

Так, відповідно до ст. 1 вищенаведеного Закону, імміграція - це прибуття в Україну чи залишення в Україні у встановленому законом порядку іноземців та осіб без громадянства на постійне проживання; іммігрант - іноземець чи особа без громадянства, який отримав дозвіл на імміграцію і прибув в Україну на постійне проживання, або, перебуваючи в Україні на законних підставах, отримав дозвіл на імміграцію і залишився в Україні на постійне проживання; імміграційна віза позначка у паспортному документі, що засвідчує право іноземця чи особи без громадянства на в'їзд в Україну для постійного проживання.

Відповідно абз.4 п.4 Прикінцевих Положень Закону України "Про імміграцію" від 07.06.2001 року, вважаються такими, що мають дозвіл на імміграцію в Україну іноземці та особи без громадянства, які прибули в Україну до 6 березня 1998 року за Угодою між Урядом Соціалістичної Республіки В'єтнам та Урядом СРСР про направлення і прийняття в'єтнамських громадян на професійне навчання та роботу на підприємства і в організації СРСР від 2 квітня 1981 року, залишилися проживати в Україні і звернулися протягом шести місяців з дня набрання чинності цим Законом із заявою про видачу їм посвідки на постійне проживання в Україні.

Згідно з абз. 6 ст. 1 Закону України "Про імміграцію", посвідка на постійне проживання - документ, що підтверджує право іноземця чи особи без громадянства на постійне проживання в Україні.

Стаття 12 Закону України "Про імміграцію" передбачає, що дозвіл на імміграцію може бути скасовано органом, який його видав, якщо: 1) з'ясується, що його надано на підставі свідомо неправдивих відомостей, підроблених документів чи документів, що втратили чинність; 2) іммігранта засуджено в Україні до позбавлення волі на строк більше одного року і вирок суду набрав законної сили; 3) дії іммігранта становлять загрозу національній безпеці України, громадському порядку в Україні; 4) це є необхідним для охорони здоров'я, захисту прав і законних інтересів громадян України; 5) іммігрант порушив законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства; 6) в інших випадках, передбачених законами України.

Відповідно до п.п. 21-24 "Порядку провадження за заявами про надання дозволу на імміграцію і поданнями про його скасування та виконання прийнятих рішень", затвердженого Постановою Кабінету Міністрів №1983 від 26.12.2002 року, дозвіл на імміграцію скасовується органом, який його видав. Для започаткування процедури розгляду питання про скасування дозволу на імміграцію відповідне подання надсилається до органу, який приймав рішення про надання такого дозволу. Департамент, територіальні органи і підрозділи всебічно вивчають у місячний термін подання щодо скасування дозволу на імміграцію, запитують у разі потреби додаткову інформацію в ініціатора подання, інших органів виконавчої влади, юридичних і фізичних осіб, а також запрошують для надання пояснень іммігрантів, стосовно яких розглядається це питання. На підставі результату аналізу інформації приймається відповідне рішення. Про прийняте рішення письмово повідомляються протягом тижня ініціатори процедури скасування дозволу на імміграцію та іммігранти. Рішення про скасування дозволу на імміграцію надсилається протягом тижня органом, що його прийняв, до територіального підрозділу за місцем проживання для вилучення посвідки на постійне проживання в іммігранта та вжиття заходів відповідно до статті 13 Закону України "Про імміграцію".

Суд звертає увагу на те, що при наданні позивачу посвідки на постійне проживання в Україні відділ УГІРФО ГУМВС України в Київській області проводив перевірку підстав залишення на постійне проживання в Україні позивача, підстав для відмови у наданні дозволу на імміграцію в Україну не виявив та надав позивачу посвідку на постійне проживання в Україні серії КВ 8764/50736.

Тобто, суд зазначає, що при перевірці, підстав для скасування посвідки передбачених ст. 12 Закону України "Про імміграцію" встановлено не було.

Судом не встановлено, що за визначений проміжок часу з'явилися обставини, які б тягли за собою обгрунтування скасування дозволу на міграцію.

З'ясувавши обставини спірних правовідносин, суд доходить до висновку, що суб'єктом владних повноважень не надано жодних правових підстав, з якими законодавцем визначено перелік законних підстав для прийняття висновку про скасування посвідки на постійне місце проживання в Україні громадянину СРВ ОСОБА_1.

Згідно зі ст. 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Відповідно до ч.1 ст. 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 72 цього Кодексу.

З урахуванням наведеного вище, суд приходить висновку, що відповідачем не наведено жодних правових підстав, якими законодавцем визначено перелік законних підстав для прийняття рішення про скасування посвідки на постійне місце проживання в Україні громадянину Соціалістичної Республіки В'єтнам ОСОБА_1.

Юридична обставина, з якою закон пов'язує виникнення певних прав особи зворотної дії не має. Фактична підстава, на яку посилається відповідач, мала існувати на момент первісного рішення про надання дозволу на імміграцію позивача та видачу посвідки.

Згідно частини 2 статі 71 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

З урахуванням викладеного, беручи до уваги поважність причин пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду, суд приходить до висновку, що позовні вимоги громадянина Соціалістичної Республіки В'єтнам ОСОБА_1 підлягають задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.71, 99, 100, 159-163, 167, 186, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов ОСОБА_2 до Управління Державної міграційної служби України у Київській області про скасування висновку - задовольнити.

Визнати причини пропуску ОСОБА_2 строку звернення до адміністративного суду поважними.

Скасувати висновок управління Державної міграційної служби України в Київській області від 23.09.2014 року щодо правомірності документуваня посвідкою на постійне проживання в Україні громадянину В'єтнаму ОСОБА_1, затверджений УДМС України в Київській області.

Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення протягом десяти днів з дня її проголошення, у разі застосування судом частини третьої статті 160 Кодексу адміністративного судочинства України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 Кодексу адміністративного судочинства України, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Суддя О.М. Тітов