Справа № 2-а-1718/10
Суддя: Мусієнко Н. М.
Дата ухвалення: 2010-04-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Ленінський районний суд м. Запоріжжя
Справа № 2-а-1718/10
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 квітня 2010р. Ленінський районний суд м. Запоріжжя у складі: головуючого ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом ОСОБА_3 до інспектора ДПС взводу № 1 роти ДПС ВДАІ ОСОБА_4 про визнання дій субєкта владних повноважень незаконними та скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення,

встановив:

Позивач звернувся до суду з позовом у якому вказує, що 14.03.2010р. відповідачем складено протокол АР № 218683 про адміністративне правопорушення за ст.122 ч.1 КУпАП, на підставі якого винесено постанову АР № 103675 про накладення на позивача штрафу на користь держави в розмірі 255грн. Зі змісту вказаної постанови вбачається, що 14.03.2010р. о 22-30год. в м.Запоріжжі по вул.Портова/вул.40років Радянської України, ОСОБА_3 А-П., керуючи автомобілем НОМЕР_1, здійснив зупинку транспортного засобу в зоні дії дорожнього знаку 5.41 „Місце зупинки автобуса. Однак позивач вважає, що постанова є незаконною, необгрунтованою та такою, що підлягає скасуванню тому що, він зупинився в зоні дії дорожнього знаку 5.41 „Місце зупинки автобуса вимушено, оскільки, в нього зламався автомобіль. Після чого позивач, відповідно з правилами дорожнього руху, ввімкнув аварійну світлову сигналізацію та, щоб не порушувати правила дорожнього руху України та не здійснити аварійної ситуації на дорозі, зупинив автомобіль біля краю проїзної частини, так, щоб не створювати перешкод для громадського транспорту. Тому просить суд скасувати постанову АР № 103675 по справі про притягнення його до адміністративної відповідальності та накладення на нього штрафу у сумі 255,00 грн.

У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просить скасувати оскаржувану постанову.

Відповідач в судове засідання не з'явився, про час та місце судового розгляду повідомлений належним чином, заперечень на позов не надав, причини неявки суду не повідомив, з заявою про розгляд справи у його відсутність до суду не звертався.

Суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності відповідача за наявними матеріалами.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення позивача, дослідивши докази в їх сукупності, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню, виходячи з наступного:

Згідно ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Відповідно до ст. 222 КУпАП органи внутрішніх справ розглядають справи про адміністративні правопорушення, передбачені ст. 122 КУпАП.

Згідно ст. 287 КУАПП постанова у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена особою, щодо якої її винесено.

Постанова у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена до районного суду у порядку, визначеному КАСУ з особливостями встановленими КУпАП.

Згідно ст. 293 КУпАП при розгляді скарги на постанову суд перевіряє законність і обґрунтованість винесеної постанови та приймає рішення, яким залишає постанову без змін, а позов без задоволення; скасовує постанову і надсилає її на новий розгляд, скасовує постанову і закриває справу; змінює захід стягнення.

Судом встановлено, що 14.03.2010р. відповідачем винесено постанову АР 103675 про накладення на ОСОБА_3 штрафу на користь держави в розмірі 255грн., зі змісту даної постанови вбачається, що 14.03.2010р. о 22-30год. в м.Запоріжжі по вул.Портова/вул.40 років Радянської України, ОСОБА_3 А-П., керуючи автомобілем НОМЕР_1 здійснив зупинку транспортного засобу в зоні дії знаку 5.41 „Місце зупинки автобуса, чим порушив п.15.9 ПАР України та скоїв правопорушення передбачене ч.1 ст.122 КУпАП.

Відповідно до п.15.14 ПДР України, у разі вимушеної зупинки в місці, де зупинку заборонено, водій повинен вжити всіх заходів, щоб прибрати транспортний засіб, а за неможливості це зробити діяти згідно з вимогами пунктів 9.9 9.11 ПДР.

Оскільки, представник відповідача в судове засідання не зявився, свої пояснення та заперечення, а також доказів вини позивача у правопорушенні, суду не надав, тому, суд враховує посилання позивача на те, що він зупинив свій автомобіль вимушено, оскільки він в нього зламався. Після чого позивач, відповідно з правилами дорожнього руху, ввімкнув аварійну світлову сигналізацію та зупинив автомобіль біля краю проїзної частини, так, щоб не створювати перешкод для громадського транспорту. Тому своїми діями не створив, а ні перешкод у русі іншим автомобілям, а ні аварійної ситуації, тобто виконав вимоги п.15.14 ПДР України.

Таким чином, докази надані позивачем є належними, допустимими та достовірними, відповідачем не надано суду доказів, які б спростовували наведені обставини та доводи позивача.

Зважаючи на викладене суд дійшов висновку, що заявлені вимоги є законними та обґрунтованими, а отже підлягають задоволенню у повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 2, 5, б, 9,17, 70,104 КАС України, ст.ст. 258, 287- 289, 293 КУпАП, суд

постановив:

Позов задовольнити.

Визнати неправомірною та скасувати постанову інспектора ДПС взводу № 1 роти ДПС ВДАЇ м.Запоріжжя ОСОБА_4 Михайловича АР № 103675 від 14.03.2010р. по справі про адміністративне правопорушення за ст.122 ч.1 КУпАП та накладання на ОСОБА_3 штрафу в розмірі 255грн.

Постанова може бути оскаржена до адміністративного апеляційного суду Дніпропетровської області шляхом подачі через суд першої інстанції в 10-денний строк з дня оголошення постанови заяви про апеляційне оскарження і поданням після цього протягом 20 днів апеляційної скарги або в порядку ч.5 ст. 186 КАС України.

Суддя: