Справа № 820/4639/13-а
Суддя: Рибченко А.О.
Дата ухвалення: 2016-01-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 січня 2016 року м. Київ К/800/4214/14

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:

головуючого судді-доповідача Рибченка А.О.

суддів: Карася О.В.

Олендера І.Я.

розглянувши у попередньому судовому засіданні касаційну скаргу Державної податкової інспекції у Дзержинському районі м. Харкова Головного управління Міндоходів у Харківській області

на постанову Харківського окружного адміністративного суду від 17 липня 2013 року

та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 17 жовтня 2013 року

у справі № 820/4639/13-а

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Ваго Телеком»

до Державної податкової інспекції у Дзержинському районі м. Харкова Головного управління Міндоходів у Харківській області

про скасування податкового повідомлення-рішення, -

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Ваго Телеком» (далі - ТОВ «Ваго Телеком»; позивач) звернулось до суду з позовом до Державної податкової інспекції у Дзержинському районі м. Харкова Головного управління Міндоходів у Харківській області (далі - ДПІ у Дзержинському районі м. Харкова ГУ Міндоходів у Харківській області; відповідач) про скасування податкових повідомлень-рішень № від 30 травня 2013 року та № від 30 травня 2013 року.

Постановою Харківського окружного адміністративного суду від 17 липня 2013 року, залишеною без змін ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 17 жовтня 2013 року, адміністративний позов задоволено частково. Скасовано податкове повідомлення-рішення № від 30 травня 2013 року в повному обсязі та податкове повідомлення-рішення № від 30 травня 2013 року в частині збільшення суми грошового зобов'язання з податку на прибуток у розмірі 139 286,25 грн., в тому числі 139 323,00 грн. за основним платежем та 54,25 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями.

Не погоджуючись з прийнятими судовими рішеннями у справі, відповідач оскаржив їх в касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України.

В поданій касаційній скарзі ДПІ у Дзержинському районі м. Харкова ГУ Міндоходів у Харківській області, посилаючись на неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, просить скасувати постанову Харківського окружного адміністративного суду від 17 липня 2013 року, ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 17 жовтня 2013 року в частині задоволення позовних вимог та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши правильність застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, юридичної оцінки обставин справи в межах доводів касаційної скарги відповідно до статті 220 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів Вищого адміністративного суду України дійшла висновку, що касаційну скаргу слід відхилити, виходячи з таких підстав.

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що відповідачем проведено планову виїзну перевірку ТОВ «Ваго Телеком» з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01 січня 2011 року по 31 грудня 2012 року, валютного та іншого законодавства за період з 01 січня 2011 року по 31 грудня 2012 року, за результатами якої складено акт № 1895/2210/36989226 від 17 травня 2013 року.

На підставі зазначеного акту перевірки контролюючим органом прийнято податкові повідомлення-рішення: № від 30 травня 2013 року, яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з податку на прибуток у розмірі 215 356,25 грн. (200 088,00 грн. - основний платіж, 15 268,25 грн. - штрафні (фінансові) санкції); № від 30 травня 2013 року, яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість у розмірі 236 085,25 грн. (215 488,00 грн. - основний платіж, 20 569,25 грн. - штрафні (фінансові) санкції).

Перевіркою, зокрема, встановлено порушення товариством пункту 138.2, підпункту 138.8.1 пункту 138.8 статті 138, підпункту 139.1.9 пункту 139.1 статті 139, пункту 188.1 статті 188, пунктів 198.3, 198.6 статті 198, пункту 201.6 статті 201 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин; далі - ПК України) у зв'язку з неправомірним формуванням даних податкового обліку при придбанні дроселів, ламп, патчкордів в асортименті в Товариства з обмеженою відповідальністю «Білавто Груп», замків накладних «Титан» у Товариства з обмеженою відповідальністю «Промспец Консалтинг», модулів, медіаконвертерів в асортименті в Товариства з обмеженою відповідальністю «Т.К.О», накопичувачів у Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий будинок «Східна Україна» та світильників ЛПП 2*36, ЛПО 2*36 у Товариства з обмеженою відповідальністю «Энергосвет» за нікчемними правочинами.

Такий висновок податковим органом зроблено з урахуванням актів перевірок та актів про неможливість проведення зустрічних звірок контрагентів позивача, в яких зазначено про відсутність у них необхідних умов для ведення господарської діяльності, а також викладено думки про те, що укладені зазначеними суб'єктами господарювання з постачальниками та покупцями правочини порушують публічний порядок, суперечать інтересам держави та суспільства, вчинені удавано з метою ухилення від сплати податків третіх осіб.

Крім того, відповідач наголошував на ненаданні товариством на перевірку транспортної документації на підтвердження товарного характеру проведених поставок.

Задовольняючи адміністративний позов частково, суди попередніх інстанцій виходили з наступних мотивів, з якими погоджується суд касаційної інстанції.

Відповідно до пункту 44.1 статті 44 ПК України для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Згідно із статтею 1 Закону України від 16 липня 1999 року № 996-XIV «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» (далі - Закон № 996-XIV) первинним документом є документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Відповідно до частини 1 статті 9 Закону № 996-XIV підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення.

Отже, визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

Вимога щодо реальних змін майнового стану платника податків як обов'язкова ознака господарської операції кореспондує з нормами ПК України.

Так, пунктом 138.2 статті 138 ПК України передбачено, що витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

За змістом підпункту 139.1.9 пункту 139.1 статті 139 ПК України витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку, не включаються до складу витрат.

Згідно з пунктом 198.3 статті 198 ПК України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Пунктом 198.6 статті 198 ПК України передбачено, що не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Таким чином, витрати для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на прибуток, а також податковий кредит для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на додану вартість мають бути фактично здійснені та підтверджені належним чином оформленими первинними документами, що відображають реальність господарських операцій, які є підставою для формування податкового обліку платника податків.

В даній ситуації судами з'ясовано, що фактичне здійснення господарських операцій з придбання позивачем товарно-матеріальних цінностей у ТОВ «Білавто Груп», ТОВ «Промспец Консалтинг», ТОВ «Т.К.О», ТОВ «ТБ «Східна Україна», ТОВ «Энергосвет» засвідчується належним чином оформленими видатковими та податковими накладними, актами прийому-передачі, платіжними дорученнями, документами на підтвердження зберігання (договорами оренди, актами прийому-передачі складських приміщень) та транспортування (подорожніми листами вантажного автомобіля, товарно-транспортними накладними) придбаного в контрагентів товару, доказами подальшої його реалізації.

Суди попередніх інстанцій цілком обґрунтовано прийняли вказані документи до уваги, надали їм належну правову оцінку та відхилили посилання податкового органу на ненадання деяких з представлених документів (зокрема транспортної документації) на перевірку, як на підставу для висновку про законність розглядуваних донарахувань.

Адже, положення статей 11, 71, 86 Кодексу адміністративного судочинства України зобов'язують суд вжити заходів, необхідних для з'ясування всіх обставин у справі, запропонувати сторонам подати докази на підтвердження своєї правової позиції, у разі необхідності витребувати докази з власної ініціативи, всебічно, повно та об'єктивно оцінити наявні у справі докази тощо.

При цьому суд не може обмежити право платника довести у судовому процесі обставини, на яких ґрунтуються його вимоги, поданням виключно тих доказів, що надавались ним під час проведення податкової перевірки.

Право надавати заперечення щодо висновків податкового органу та долучати до матеріалів справи докази на підтвердження таких заперечень надається платнику як на усіх стадіях податкового контролю, так і на стадіях судового процесу, на яких допускається подання учасником процесу нових доказів.

Враховуючи викладене, а також з огляду на принцип індивідуальної відповідальності платника податків, доводи судів першої та апеляційної інстанцій про протиправність збільшення ДПІ у Дзержинському районі м. Харкова ГУ Міндоходів у Харківській області позивачу сум грошових зобов'язань з податку на прибуток та з податку на додану вартість за даним епізодом слід визнати правильними.

За наведених обставин, колегія суддів Вищого адміністративного суду України вважає постанову Харківського окружного адміністративного суду від 17 липня 2013 року та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 17 жовтня 2013 року такими, що прийняті з правильним застосуванням норм матеріального та процесуального права, а тому суд касаційної інстанції не знаходить підстав, які могли б призвести до їх зміни чи скасування.

Керуючись статтями 220, 220-1, 223, 224, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Державної податкової інспекції у Дзержинському районі м. Харкова Головного управління Міндоходів у Харківській області відхилити, а постанову Харківського окружного адміністративного суду від 17 липня 2013 року та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 17 жовтня 2013 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі, та може бути переглянута Верховним Судом України з підстав і в порядку, встановленими главою 3 розділу IV Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий Рибченко А.О.

Судді Карась О.В.

Олендер І.Я.