Справа № 826/12953/13-а
Суддя: Кобилянський К.М.
Дата ухвалення: 2016-03-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

03 березня 2016 року 11:07 №826/12953/13-а

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Кобилянського К.М., за участі секретаря судового засідання Шендирук А.А., розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Фактор Енергогруп»
до Державної податкової інспекції у Подільському районі Головного управління ДФС у місті Києві
про визнання протиправними дій, скасування податкових повідомлень-рішень,
за участю:

представника позивача: Михаленко Л.С.,

представника відповідача-1: Кравченко О.О.,

представника відповідача-2: Філінської О.О.

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Фактор Енергогруп» звернулось до суду з позовом до Державної податкової інспекції у Подільському районі Головного управління Міндоходів у місті Києві, в якому просить суд:

- визнати протиправними податкові повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Подільському районі міста Києва Державної податкової служби від 25.03.2013 №, від 25.03.2013 №, від 25.03.2013 № та від 19.06.2013 №;

- визнати протиправними дії посадових осіб Державної податкової інспекції у Подільському районі міста Києва Державної податкової служби по зменшенню суми податкового кредиту з податку на додану вартість за вересень 2011 року на суму 650 000,00 грн., за грудень 2011 року на суму 820,00 грн., за травень 2011 року на суму 46 545,33 грн.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 05.12.2013, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 09.12.2014, в позові відмовлено.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 28.04.2015 касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Фактор Енергогруп» задоволено: постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 05.12.2013 та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 09.12.2014 скасовано, а справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

В обґрунтування позовних вимог представник позивача зазначив, що висновки відповідача про порушення товариством з обмеженою відповідальністю «Фактор Енергогруп» податкового законодавства в ході здійснення господарських операцій з його контрагентом, не відповідають дійсності. Зазначив, що відповідачем безпідставно проведено перерозподіл сум нарахованого податкового кредиту з податку на додану вартість між податковими періодами в залежності від дати оформлення остаточної митної декларації на імпорт товару. Також, наголосив, що норми Податкового кодексу України не передбачають нарахування умовних відсотків у випадку відсутності заборгованості за отриманою поворотною фінансовою допомогою, станом на останній календарний день звітного кварталу.

Відповідач проти позову заперечив з огляду на обґрунтованість висновків акта перевірки від 11.03.2013 №789/22-409/37333655 та, відповідно, податкових повідомлень-рішень від 25.03.2013 №, від 25.03.2013 №, від 25.03.2013 № та від 19.06.2013 № та дій по зменшенню суми податкового кредиту з податку на додану вартість за вересень 2011 року на суму 650 000,00 грн., за грудень 2011 року на суму 820,00 грн., за травень 2011 року на суму 46 545,33 грн.

В судовому засіданні, суд протокольною ухвалою замінив відповідача Державну податкову інспекцію у Подільському районі Головного управління Міндоходів у місті Києві на її правонаступника - Державну податкову інспекцію у Подільському районі Головного управління ДФС у місті Києві.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

Посадовими особами Державної податкової інспекції у Подільському районі міста Києва Державної податкової служби проведено документальну планову виїзну перевірку товариства з обмеженою відповідальністю «Фактор Енергогруп» з питань дотримання вимог податкового законодавства, валютного та іншого законодавства за період з 02.11.2010 по 30.09.2012.

Перевіркою встановлено порушення товариством з обмеженою відповідальністю «Фактор Енергогруп»:

- підпунктів 14.1.27, 14.1.36, 14.1.108, 14.1.257 пункту 14.1 статті 14, підпунктів 135.5.4, 135.5.5 пункту 135.5 статті 135, підпункту 137.1 статті 137, пунктів 138.2, 138.4 статті 138, підпунктів 139.1.5, 139.1.9 пункту 139.1 статті 139 Податкового кодексу України, в результаті чого занижено податок на прибуток підприємств на загальну суму 880 568,00 грн. та завищено від'ємне значення об'єкту оподаткування на 232 727,00 грн.;

- підпункту 14.1.181 пункту 14.1 статті 14, пункту 185.1 статті 185, пункту 187.1 статті 187, пункту 187.8 статті 187, пункту 188.1 статті 188, пунктів 198.2, 198 3, 198.6 статті 198, пунктів 201.1, 201.11 статті 201 Податкового Кодексу України, в результаті чого занижено податок на додану вартість на загальну суму 37 236 932,00 грн., завищено податок на додану вартість на загальну суму 118 106,00 грн. та занижено від'ємне значення з податку на додану вартість (24 рядок декларації) на загальну суму 37 158 857,00 грн.;

- пунктів 200.1, 200.2, 200.3, 200.5, 200.6, 200.14 абз. а статті 200 та пункту 200.4 статті 200 Податкового Кодексу України та розділ V Наказу Державної податкової адміністрації України від 25.01.2011 №41 «Про порядок заповнення і подання податкової звітності з податку на додану вартість» зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 16.02.2011 за №197/18935, внаслідок чого завищено заявлену суму бюджетного відшкодування податку на додану вартість у зменшення податкових зобов'язань з податку на додану вартість наступних податкових періодів за вересень 2012 року у розмірі 737 396,00 грн.

За наслідками перевірки Державною податковою інспекцією у Подільському районі міста Києва Державної податкової служби складено акт від 11.03.2013 №789/22-409/37333655 та прийнято податкові повідомлення-рішення:

- від 25.03.2013 №, яким позивачеві зменшено суму бюджетного відшкодування з податку на додану вартість у сумі 921 745,00 грн., у тому числі: 737 396,00 грн. - основний платіж, 184 349,00 грн. - штрафні (фінансові) санкції;

- від 25.03.2013 №, яким позивачеві збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість в сумі 42 712 360,00 грн., у тому числі: 37 118 826,00 грн. - основний платіж, 5 593 534,00 грн. - штрафні (фінансові) санкції;

- від 25.03.2013 №, яким позивачеві зменшено суму від'ємного значення об'єкта оподаткування від усіх видів діяльності податком на прибуток у розмірі 232 727,00 грн.;

- від 19.06.2013 №, яким позивачеві збільшено суму грошового зобов'язання з податку на прибуток приватних підприємств на загальну суму 860 271,00 грн.

Не погоджуючись із прийнятими відповідачем податковими повідомленнями-рішеннями від 25.03.2013 №, від 25.03.2013 №, від 25.03.2013 № та від 19.06.2013 № та діями по зменшенню суми податкового кредиту з податку на додану вартість за вересень 2011 року на суму 650 000,00 грн., за грудень 2011 року на суму 820,00 грн., за травень 2011 року на суму 46 545,33 грн., товариство з обмеженою відповідальністю «Фактор Енергогруп» звернулось до суду з даним позовом.

Оцінивши за правилами статті 86 Кодексу адміністративного судочинства України надані сторонами докази та пояснення, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, Окружний адміністративний суд міста Києва вважає, що позов підлягає задоволенню частково, з наступних підстав.

Як вбачається з акта перевірки Державної податкової інспекції у Подільському районі міста Києва Державної податкової служби від 11.03.2013 №789/22-409/37333655 висновки щодо порушення позивачем приписів податкового законодавства зроблено з огляду на:

1) недонарахування умовних відсотків по отриманій фінансовій допомозі за II, III та IV квартали 2011 року позивачем у розмірі 574 458,00 грн.;

2) відсутність у товариства з обмеженою відповідальністю «Фактор Енергогруп» права на податковий кредит з урахуванням суми податку сплаченого відповідно до тимчасових митних декларацій;

3) відсутність факту реальності господарських операцій між товариством з обмеженою відповідальністю «Фактор Енергогруп» та його контрагентами: товариством з обмеженою відповідальністю «Ньюмодуль 2011», товариством з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «Укрспецреалізація», товариством з обмеженою відповідальністю «Фактор капітал».

Що стосується недонарахування позивачем умовних відсотків по отриманій фінансовій допомозі за II, III та IV квартали 2011 року позивачем у розмірі 574 458,00 грн., то суд зазначає наступне.

З матеріалів справи вбачається, що позивачем за період з 02.11.2010 по 30.09.2012 укладено договори на отримання поворотної фінансової допомоги з:

- товариством з обмеженою відповідальністю «Ространснафтопродукт» () від 30.03.2011 №300311;

- товариством з обмеженою відповідальністю «Укройлпроукт» () від 30.03.2011 №0330;

- товариством з обмеженою відповідальністю «Фактор Ойл» () від 30.03.2011 року № 3003 1;

- товариством з обмеженою відповідальністю «Мар-Трейд» () від 15.07.2011 №11-20;

- товариством з обмеженою відповідальністю «Укройлпродукт» () від 11.06.2011 №1106-УФ;

- товариством з обмеженою відповідальністю «Фактор капітал» () від 25.05.2011 №25/05/11 ФК-ФЕГ;

- товариством з обмеженою відповідальністю «Фактор капітал» () від 26.04.2011 №2604ФК.

Суд відхиляє доводи відповідача стосовно того, що у випадку, якщо підприємство-позичальник встигло до кінця звітного періоду повністю повернути раніше отриману від платника податку на загальних підставах поворотну фінансову допомогу, то і в цьому випадку проценти потрібно нараховувати за кожен день фактичного використання такої допомоги (включаючи період (квартал), у якому відбулося повернення такої допомоги).

Відповідно до підпункту 135.5.4 пункту 135.5 ст. 135 Податкового кодексу України до складу доходу, що враховується при обчисленні об'єкта оподаткування включаються інші доходи зокрема, які включають вартість товарів, робіт, послуг, безоплатно отриманих платником податку у звітному періоді, визначена на рівні не нижче звичайної ціни, суми безповоротної фінансової допомоги, отриманої платником податку у звітному податковому періоді, безнадійної кредиторської заборгованості, крім випадків, коли операції з надання/отримання безповоротної фінансової допомоги проводяться між платником податку та його відокремленими підрозділами, які не мають статусу юридичної особи.

Безповоротна фінансова допомога - це в тому числі сума процентів, умовно нарахованих на суму поворотної фінансової допомоги, що залишається неповерненою на кінець звітного періоду, у розмірі облікової ставки Національного банку України, розрахованої за кожний день фактичного використання такої поворотної фінансової допомоги (підпункт 14.1.257 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України).

Поворотна фінансова допомога - сума коштів, що надійшла платнику податків у користування за договором, який не передбачає нарахування процентів або надання інших видів компенсацій у вигляді плати за користування такими коштами, та є обов'язковою до повернення.

Оскільки обов'язковою умовою для нарахування таких процентів законодавство передбачає наявність залишку поворотної фінансової допомоги саме на кінець звітного періоду, яким є квартал, відсутні підстави для їх нарахування по момент фактичного повернення.

Посилання податкового органу на зміст підпункту 135.5.5 пункту 135.5 статті 135 Податкового кодексу України, є необґрунтованими, оскільки ці положення не регулюють спірні відносини, а стосуються включення до інших доходів сум поворотної фінансової допомоги, отриманої платником податку у звітному податковому періоді, що залишаються неповерненими на кінець такого звітного періоду, від осіб, які не є платниками цього податку (в тому числі нерезидентів), або осіб, які згідно із цим Кодексом мають пільги з цього податку, в тому числі право застосовувати ставки податку нижчі, ніж установлені пунктом 151.1 статті 151 цього Кодексу.

Отже, суд відхиляє доводи податкового органу щодо порушення позивачем підпункту 14.1.257 пункту 14.1. ст. 14, підпунктів 135.5.4, 135.5.5 пункту 135.5 статті 135 Податкового кодексу України, що призвело до заниження об'єкту оподаткування податком на прибуток (інших доходів) на загальну суму 574 458,00 грн.

Згідно доводів позивача у товариства з обмеженою відповідальністю «Фактор Енергогруп» відсутній залишок поворотної фінансової допомоги на кінець звітного (податкового) періоду, вказане відповідачем не спростовано.

Враховуючи зазначене суд приходить до висновку, що Державна податкова інспекція у Подільському районі міста Києва Державної податкової служби безпідставно збільшила доходи товариства з обмеженою відповідальністю «Фактор Енергогруп» за II, III та IV квартали 2011 року.

Щодо відсутності у товариства з обмеженою відповідальністю «Фактор Енергогруп» права на податковий кредит з урахуванням суми податку сплаченого відповідно до тимчасових митних декларацій, то суд зазначає наступне.

З матеріалів перевірки вбачається що відповідачем на підставі контрактів, додаткових угод, оборотно-сальдових відомостей по рахунках 641, 632, реєстрів з податку на додану вартість отриманих вантажно-митних декларацій, встановлено завищення та заниження задекларованих товариством з обмеженою відповідальністю «Фактор Енергогруп» показників у рядку 12.1 Декларацій.

Згідно наданих до суду первинних документів, а саме: вантажно-митних декларацій на постачання палива дизельного (HYDROPURIFIED GASOIL) та не етилового бензину, встановлено, що товариством з обмеженою відповідальністю «Фактор Енергогруп» віднесено до складу податкового кредиту декларацій, а саме: р. 12.1 - обсяги придбання, податок на додану вартість, сплачений митним органам без вантажно-митних декларацій, на підставі тимчасово виданих митницею вантажно-митних декларацій.

Суд відхиляє доводи контролюючого органу стосовно того, що тимчасово видані митницею вантажно-митні декларації не дають позивачеві права віднесення їх до складу податкового кредиту за відповідні звітні періоди та стосовно того, що товариством з обмеженою відповідальністю «Фактор Енергогруп» не виконані вимоги підпункту 187.8 статті 187, пункту 198.2 статті 198, пункту 201.11 статті 201 Податкового кодексу України, що призвело до завищення податкового кредиту на загальну суму 51 932 100,00 грн.

Відповідно до пункту 198.2 статті 198 Податкового кодексу України для операцій із ввезення на митну територію України товарів датою виникнення права на віднесення сум податку до податкового кредиту є дата сплати (нарахування) податку за податковими зобов'язаннями згідно з пунктом 187.8 статті 187 Податкового кодексу України.

Згідно із пункту 187.8 статті 187 цього Кодексу датою виникнення податкових зобов'язань у разі ввезення товарів на митну територію України є дата подання митної декларації для митного оформлення.

Пунктом 201.12 статті 201 Податкового кодексу України визначено, що у разі ввезення товарів на митну територію України документом, що посвідчує право на віднесення сум податку до податкового кредиту, вважається митна декларація, оформлена відповідно до вимог законодавства, яка підтверджує сплату податку.

Не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 Податкового кодексу України) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 Податкового кодексу України (пункту 198.6 статті 198 Податкового кодексу України).

У відповідності до статті 82 Митного кодексу України якщо декларант з поважних причин, перелік яких визначається спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади в галузі митної справи, не може здійснити у повному обсязі декларування товарів i транспортних засобів, які ввозяться на митну територію України, безпосередньо під час переміщення їх через митний кордон України (крім товарів, які переміщуються транзитом через територію України), такі товари можуть бути випущені у вільний обіг у спрощеному порядку після подання митному органу тимчасової чи неповної декларації та під зобов'язання про подання митної декларації, заповненої у звичайному порядку не пізніше ніж через 30 днів з дня випуску товарів у вільний обіг.

Митне оформлення товарів із застосуванням тимчасової чи неповної декларації проводиться відповідно до Порядку застосування тимчасової та неповної декларацій відповідно до митного режиму імпорту (при випуску у вільний обіг), затвердженого наказом Державної митної служби України від 30.12.2003 №932.

Пунктом 4.3 вказаного Порядку визначено, що податки й збори (обов'язкові платежі) сплачуються в повному обсязі на момент митного оформлення товарів із застосуванням тимчасової чи неповної декларацій.

При оформленні ВМД застосовуються умови сплати податків та зборів (розміри ставок обов'язкових платежів, курсу валюти, встановленого Національним банком України) та нормативно-правові акти, чинні на день прийняття митним органом тимчасової чи неповної декларації, за якою товари були випущені у вільний обіг (п. 4.6 цього Порядку).

Стаття 198 Податкового кодексу України визначає момент, з якого у платника податку виникає право на формування податкового кредиту, а саме момент (дата) сплати (нарахування) податку за податковими зобов'язаннями, проте не встановлює обмежень по типу декларацій.

Отже, у податкового органу відсутні правові підстави для позбавлення позивача права на податковий кредит з урахуванням суми податку сплаченого відповідно до тимчасових митних декларацій.

Щодо відсутності факту реальності господарських операцій між товариством з обмеженою відповідальністю «Фактор Енергогруп» та його контрагентами: товариством з обмеженою відповідальністю «Ньюмодуль 2011», товариством з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «Укрспецреалізація», товариством з обмеженою відповідальністю «Фактор капітал», суд зазначає наступне.

З матеріалів справи вбачається, що між товариством з обмеженою відповідальністю «Фактор Енергогруп» (замовник) та товариством з обмеженою відповідальністю «Фактор капітал» (виконавець) укладено договір на проведення маркетингових досліджень від 18.04.2011 №18-04/11-МУ, відповідно до якого виконавець зобов'язується надати замовнику за плату консультаційні послуги по управлінню маркетинговими процесами, які направлені на розширення ринку збуту товарів та розширенню партнерських зв'язків з потенційними постачальниками нафтопродуктів. Замовник, в свою чергу, зобов'язується прийняти та оплатити виконані роботи.

На підтвердження виконання договору, руху активів в процесі здійснення господарських операцій позивачем надано суду копії: договору на проведення маркетингових досліджень від 18.04.2011 №18-04/11-МУ, акта здачі-прийняття робіт, податкової накладної.

Пунктом 3 договору на проведення маркетингових досліджень від 18.04.2011 №18-04/11-МУ визначено, що замовник виплачує виконавцю плату за виконання маркетингових досліджень у розмірі 3 900 000,00 грн.

Згідно платіжних доручень від 23.12.2011 №111015, від 06.01.2012 №24, від 06.01.2012 №25, від 10.01.2012 №64, від 24.01.2012 №159, від 24.01.2012 №163 позивач оплатив послуги на суму 3 650 000,00 грн. Інша частина, у розмірі 250 000,00 грн. була зарахована по акту про зарахування зустрічних однорідних вимог.

Окрім того, на підтвердження виконання зазначеного договору, позивачем надано копії звітів товариства з обмеженою відповідальністю «Фактор капітал», у яких відображено інформацію про потенційного постачальника, а саме: назву товариства, його адреса, банківські реквізити, дата поставки, кількість та вартість товару та умови поставки та копії договорів укладених товариством з обмеженою відповідальністю «Фактор Енергогруп» із зазначеними в звітах потенційними постачальниками.

На підтвердження ділової мети в укладенні договору від 18.04.2011 №18-04/11-МУ, позивачем надано копії договорів з третіми особами, які були укладені завдяки інформації, отриманої за результатом виконання спірного договору на проведення маркетингових досліджень.

Також, між товариством з обмеженою відповідальністю «Фактор Енергогруп» (замовник) товариством з обмеженою відповідальністю «Ньюмодуль 2011» (виконавець) укладено договір на виконання монтажних робіт від 16.11.2011 №16-11/11, відповідно до якого виконавець зобов'язаний поставити та виконати роботи по монтажу поставленого обладнання - алюмінієвих конструкцій, за адресою замовника.

На підтвердження виконання договору, руху активів в процесі здійснення господарських операцій позивачем надано суду копії: договору на виконання монтажних робіт від 16.11.2011 №16-11/11, акт здачі-прийняття виконаних робіт, платіжного доручення, податкової накладної, акту приймання-передачі основних засобів.

Суд наголошує, що факт встановлення металевої конструкції (дверей) в офісному приміщенні, також, підтверджується фотографією зовнішнього та внутрішнього виду алюмінієвої конструкції.

Суд відхиляє доводи відповідача стосовно того, що товариством з обмеженою відповідальністю «Фактор Енергогруп» не надано відповідь на запит Державної податкової інспекції у Подільському районі міста Києва від 24.01.2013 №886/10/22-405 про надання пояснень по взаємовідносинам із товариством з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «Укрспецреалізація», оскільки відповідь на зазначений запит була надана позивачем листом від 11.02.2013 №42/ф, що підтверджується повідомленням про вручення рекомендованого поштового відправлення.

Відповідно до протоколу від 24.05.2012 №1-00065/1 товариством з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «Укрспецреалізація» (ліцитатором) було проведено прилюдні торги по реалізації нерухомого майна, яке належить товариству з обмеженою відповідальністю «Житомир Петрол», та за результатами яких товариство з обмеженою відповідальністю «Фактор Енергогруп» є переможцем торгів.

Продаж майна відбувається відповідно до Типового положення про порядок проведення прилюдних торгів із реалізації арештованого нерухомого майна, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 27.10.2012 №68/5, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 2 листопада 1999 за №745/4038 (далі - Положення).

Відповідно до пункту 5.1 Положення переможець торгів на підставі копії затвердженого протоколу прилюдних торгів перераховує суму грошових коштів, зазначену в затвердженому протоколі прилюдних торгів, яка дорівнює різниці між продажною ціною придбаного ним лота і сумою винагороди спеціалізованої організації за цим лотом, сплаченої на поточний рахунок організатора торгів.

Відповідно до статті 185 Податкового кодексу України об'єктом оподаткування є операції платників податку з постачання товарів, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу, у тому числі операції з передачі права власності на об'єкти застави позичальнику (кредитору), на товари, що передаються на умовах товарного кредиту, а також з передачі об'єкта фінансового лізингу в користування лізингоотримувачу/орендарю.

Серед операцій, що не є об'єктом оподаткування чи звільнені від оподаткування, немає операцій із продажу майна на публічних торгах. Тобто, ця господарська операція оподатковується на загальних підставах.

Згідно пункту 189.4 статті 189 Податкового кодексу України базою оподаткування для товарів/послуг, що передаються/отримуються у межах договорів комісії (консигнації), поруки, довірчого управління, є вартість постачання цих товарів, визначена у порядку, встановленому статтею 188 цього Кодексу.

Дата збільшення податкових зобов'язань та податкового кредиту платників податку, що здійснюють постачання/отримання товарів/послуг у межах договорів комісії (консигнації), поруки, доручення, довірчого управління, інших цивільно-правових договорів та без права власності на такі товари/послуги, визначається за правилами, встановленими статтями 187 і 198 цього Кодексу.

Зазначений порядок дати виникнення податкових зобов'язань та податкового кредиту застосовується також на операції з примусового продажу арештованого майна органами юстиції.

Таким чином, при здійсненні операцій із продажу арештованого майна через спеціалізовані організації податкові зобов'язання виникають лише із суми винагороди за надані послуги з реалізації арештованого майна боржника, а не з усієї вартості реалізованого майна. Як зазначено в роз'ясненні, датою збільшення податкових зобов'язань комісіонера є дата отримання коштів від покупця/замовника на банківський рахунок платника податку як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню, а датою збільшення податкового кредиту комісіонера є дата перерахування коштів на користь комітента або поставки останньому інших видів компенсації вартості зазначених товарів. Тобто податкові зобов'язання (на суму винагороди організатора аукціону) виникають у спеціалізованої організації з дня надходження коштів від переможця торгів, з яким підписується протокол прилюдних торгів.

Отже, податкові зобов'язання із податку на додану вартість за результатами публічних торгів виникають лише в організатора аукціону і виключно в межах суми винагороди за проведення торгів.

З матеріалів справи вбачається, що позивач оплатив винагороду за проведення торгів на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «Укрспецреалізація» у розмірі 279 272,00 грн., на підставі платіжного доручення від 06.06.2012 №742.

Товариство з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «Укрспецреалізація» не виписало позивачу податкову накладну та не задекларувало зазначені взаємовідносини з товариством з обмеженою відповідальністю «Фактор Енергогруп» за травень 2012 рік.

Відповідно до пункту 201.10 статті 201 Податкового кодексу України у разі відмови продавця товарів/послуг надати податкову накладну або в разі порушення ним порядку її заповнення та/або порядку реєстрації в Єдиному реєстрі покупець таких товарів/послуг має право додати до податкової декларації за звітний податковий період заяву із скаргою на такого постачальника, яка є підставою для включення сум податку до складу податкового кредиту. До заяви додаються копії товарних чеків або інших розрахункових документів, що засвідчують факт сплати податку у зв'язку з придбанням таких товарів/послуг або копії первинних документів, складених відповідно до Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», що підтверджують факт отримання таких товарів/послуг.

З матеріалів справи вбачається, що позивач звернувся до відповідача 19.06.2012 із заявою про відмову постачальника надати податкову накладну (порушення ним порядку заповнення та/або порядку реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних) (Д8), в якій повідомив контролюючий орган про відмову товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «Укрспецреалізація» надати податкову накладну.

Враховуючи зазначене, вказана заява є підставою для включення позивачем суми податку у розмірі 46 545,00 грн. до складу податкового кредиту.

Додатково суд наголошує, що основним видом діяльності товариства з обмеженою відповідальністю «Фактор Енергогруп» є 46.71 оптова торгівля твердими, рідкими, газоподібним паливом і подібними продуктами.

На проведених товариством з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «Укрспецреалізація» прилюдних торгах, позивач придбав нафтобазу, а за укладеним договором з товариством з обмеженою відповідальністю «Фактор Енергогруп», останній знаходив позивачу потенційних постачальників палива.

Вищеназвані обставини дають підстави стверджувати про реальну необхідність позивача в укладенні спірних договорів, а також про спрямованість обумовлених ними послуг на ведення звичайної для підприємства господарської діяльності. Тобто, в даному випадку, наявними у матеріалах справи доказами підтверджується ділова мета спірних господарських операцій.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що відповідачем не було надано до суду належних доказів, які б свідчили про відсутність у вказаного товариства умов для здійснення господарської діяльності (відсутність майна, складських приміщень, обладнання та виробничих потужностей, в т.ч. орендованих, а також трудових ресурсів, тощо), в тому числі із залученням третіх осіб, а також порушення фіскальних інтересів держави внаслідок таких взаємовідносин.

Згідно правової позиції Вищого адміністративного суду України, викладеної в ухвалі від 10.10.2012 за №К-24491/10, за умови не встановлення податковим органом наявності замкнутої схеми руху грошових коштів, яка б могла свідчити про узгодженість дій позивача та його постачальників по ланцюгу для одержання підприємством незаконної податкової вигоди, останнє не може зазнавати негативних наслідків внаслідок діянь інших осіб, що перебувають поза межами його впливу. Поняття «добросовісний платник», яке вживається у сфері податкових правовідносин, не передбачає виникнення у платника додаткового обов'язку з контролю за дотриманням його постачальниками правил оподаткування, а сам платник не наділений повноваженнями податкового контролю для виконання функцій, покладених на податкові органи, а тому не може володіти інформацією відносно виконання контрагентами податкових зобов'язань.

З огляду на принцип персональної відповідальності платника податку, право на податковий кредит та віднесення сум, понесених витрат, до складу валових витрат товариства не може ставитись у пряму залежність від додержання податкової дисципліни третіми особами.

Відповідно до статті 61 Конституції України юридична відповідальність особи має індивідуальний характер. Законодавством України не передбачена відповідальність юридичної особи за зобов'язаннями іншої юридичної особи, в тому числі за податковими зобов'язаннями.

Недотримання контрагентами позивача податкової дисципліни має правові наслідки саме для таких контрагентів, оскільки порушення платником податків вимог податкового законодавства має персональний характер, тобто тягне за собою застосування заходів відповідальності саме для такого платника та не може негативно впливати на податковий облік інших осіб за відсутності факту причетності останніх до таких правопорушень та за наявності факту здійснення господарської операції.

Така позиція суду узгоджується із практикою Європейського Суду з прав людини, викладеною, зокрема, у справі «Булвес» АД проти Болгарії» (заява №3991/03) Європейський Суд з прав людини у своєму рішенні від 22.01.2009 зазначив, що платник податку не повинен нести наслідків невиконання контрагентом своїх зобов'язань зі сплати податку.

Отже, на момент здійснення господарських операцій, контрагенти позивача були належним чином зареєстровані як суб'єкти господарювання у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, що не заперечується відповідачем.

Податковим органом не надано належних доказів на підтвердження того, що контрагенти позивача не мали адміністративно-господарських можливостей на виконання господарських зобов'язань по господарських операціях на час їх виконання, відсутності фактичних дій, спрямованих на виконання взятих зобов'язань.

Відповідно до частини четвертої статті 70 Кодексу адміністративного судочинства України обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування, крім випадків, коли щодо таких обставин не виникає спору.

Статтею 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» визначено, що первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Господарські операції, як зазначено в пункті 5 статті 9 цього Закону, повинні бути відображені в облікових регістрах у тому звітному періоді, в якому вони були здійснені.

Підпунктом 14.1.181 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України, податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій, зокрема, з придбання або виготовлення товарів та послуг (пункт 198.1 статті 198 Кодексу). Датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною (пункт 198.2 статті 198 Кодексу).

Згідно підпункту 139.1.9 пункту 139.1 статті 139 Податкового кодексу України не включаються до складу витрат витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

У разі втрати, знищення або зіпсуття зазначених документів платник податку має право письмово заявити про це контролюючому органу та здійснити заходи, необхідні для поновлення таких документів. Письмова заява має бути надіслана до/або разом із поданням розрахунку податкових зобов'язань за звітний податковий період. Платник податків зобов'язаний відновити втрачені, знищені або зіпсовані документи протягом 90 календарних днів з дня, що настає за днем надходження такої заяви до контролюючого органу.

Якщо платник податку поновить зазначені документи в наступних податкових періодах, підтверджені витрати включаються до витрат за податковий період, на який припадає таке поновлення.

Відповідно до пункту 201.10 статті 201 Податкового кодексу України податкова накладна видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

При здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов'язаний надати покупцю податкову накладну та зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних.

Підтвердженням продавцю про прийняття його податкової накладної та/або розрахунку коригування до Єдиного реєстру податкових накладних є квитанція в електронному вигляді у текстовому форматі, яка надсилається протягом операційного дня.

Датою та часом надання податкової накладної та/або розрахунку коригування в електронному вигляді до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, є дата та час, зафіксовані у квитанції.

Згідно з пунктом 201.4 статті 201 Податкового кодексу України, податкова накладна виписується у двох примірниках у день виникнення податкових зобов'язань продавця. Оригінал податкової накладної видається покупцю, копія залишається у продавця товарів/послуг.

Пунктом 201.6 статті 201 Податкового кодексу України встановлено, що податкова накладна є податковим документом і одночасно відображається у податкових зобов'язаннях і реєстрі виданих податкових накладних продавця та реєстрі отриманих податкових накладних покупця.

Суд звертає увагу, що наявність належним чином оформлених податкових накладних є обов'язковою, але не вичерпною обставиною для формування податкового кредиту. Зокрема, якщо наведені у договорах товари чи послуги фактично не поставлялися, то, відповідно, придбання таких товарів або послуг не відбулося, право на податковий кредит у такого платника податків не виникає, оскільки при цьому не дотримано обов'язкових умов для виникнення такого права придбання товарів (послуг) з метою їх використання у господарській діяльності.

Пунктом 198.6 статті 198 Податкового кодексу України встановлено, що не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Відповідач не надав суду жодних доказів, які б підтверджували те, що укладення договорів позивачем з його контрагентами, не відповідають дійсним намірам сторін щодо набуття цивільних прав та обов'язків не довів наявності умислу у керівників вказаних юридичних осіб на здійснення протиправної діяльності.

Також, відповідач не довів факту узгодженості дій позивача з недобросовісними виконавцями (на думку податкового органу) з метою незаконного отримання податкових вигод або його обізнаності з такими діями контрагентів, які б слугували підставою для висновку про неправомірне формування податкового кредиту з податку на додану вартість.

Аналогічна правова позиція викладена в ухвалі Вищого адміністративного суду України від 15.09.2014 К/800/64137/13.

Суд, проаналізувавши первинні документи, копії яких наявні в матеріалах справи, встановив, що вони видані позивачу його контрагентами у відповідності з порядком, встановленим положеннями законодавства та їхні реквізити відповідають вимогам первинних документів, які передбачено статтею 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні».

Дослідивши матеріали справи, з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши у сукупності докази, які мають юридичне значення для розгляду і вирішення справи по суті, суд дійшов висновку, що господарські відносини між позивачем та його контрагентами документально підтверджені та мали реальний характер.

Враховуючи зазначене, суд приходить до висновку, що під час проведення перевірки відповідачем не встановлено наявності належних доказів неправомірного формування позивачем податкового кредиту та витрат; матеріали справи аналогічних доказів в собі також не містять, внаслідок чого податкові повідомлення-рішення від 25.03.2013 №, від 25.03.2013 №, від 25.03.2013 № та від 19.06.2013 № підлягають визнанню протиправними та скасуванню.

Що стосується позовної вимоги про визнання протиправними дій посадових осіб Державної податкової інспекції у Подільському районі міста Києва Державної податкової служби по зменшенню суми податкового кредиту з податку на додану вартість за вересень 2011 року на суму 650 000,00 грн., за грудень 2011 року на суму 820,00 грн., за травень 2011 року на суму 46 545,33 грн., то суд зазначає наступне.

Для інформаційно-аналітичного забезпечення діяльності контролюючого органу використовується інформація, що надійшла за результатами податкового контролю, і така інформація не може бути виключена з баз даних, якщо дії зі здійснення такого контролю не визнані протиправними в установленому порядку.

Висновки, викладені в акті перевірки, є відображенням дій працівників податкових органів і самі по собі не породжують правових наслідків для платника податків та, відповідно, такий акт не порушує прав останнього. Включення суб'єктом владних повноважень до бази даних інформації про таку перевірку не створює жодних перешкод для діяльності платника податку.

За таких обставин дії контролюючого органу щодо внесення до електронної бази даних інформації, отриманої внаслідок проведення податкової перевірки, у тому числі й складеного за її результатами акта, є лише службовою діяльністю працівників податкового органу на виконання своїх професійних обов'язків по збиранню доказової інформації щодо наявності чи відсутності документального підтвердження відповідних операцій, якщо дії зі здійснення такого контролю не визнані протиправними в установленому порядку. Зазначені дії самі по собі не створюють для платника податків жодних правових наслідків у вигляді зміни або припинення його прав та не породжують для нього обов'язкових юридичних наслідків.

Отже, відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема щодо компетенції контролюючих органів, повноважень і обов'язків їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, урегульовані Податковим кодексом України. Способом здійснення такого контролю є, зокрема, інформаційно-аналітичне забезпечення діяльності контролюючих органів. Інформація, зібрана відповідно до Податкового кодексу України, може зберігатися та опрацьовуватися в інформаційних базах контролюючих органів або безпосередньо посадовими (службовими) особами контролюючих органів. Висновки, викладені в акті перевірки, є відображенням дій податкових інспекторів та не породжують правових наслідків для платника податків і, відповідно, такий акт не порушує прав останнього. Дії контролюючого органу щодо внесення до Інтегрованої системи змін показників податкової звітності суб'єктів господарювання в частині податкового кредиту та податкових зобов'язань на підставі акта перевірки без прийняття податкових повідомлень-рішень не породжують правових наслідків для платників податків та не порушують їхні права, оскільки розміщена в цій системі інформація є службовою та використовується податковими органами для обробки зібраної інформації в автоматичному режимі (використовуються для виконання покладених на контролюючі органи функцій та завдань) з метою здійснення податкового контролю.

Враховуючи зазначене та те, що наслідком розв'язання публічно-правового спору по суті має бути захист порушеного суб'єктивного права позивача, то у разі незгоди з діями контролюючого органу, вимоги про визнання протиправними дій податкового органу щодо формування висновків в акті позапланової невиїзної документальної перевірки від 11.03.2013 №789/22-409/37333655 про зменшення суми податкового кредиту з податку на додану вартість за вересень 2011 року на суму 650 000, 00 грн., за грудень 2011 року на суму 820, 00 грн., за травень 2011 року на суму 46 545, 33 грн. не будуть мати своїм правовим наслідком захист прав позивача.

Водночас суд наголошує, що в судовому засіданні відповідачем зазначено, що зменшені суми податкового кредиту з податку на додану вартість за вересень 2011 року на суму 650 000, 00 грн., за грудень 2011 року на суму 820, 00 грн., за травень 2011 року на суму 46 545, 33 грн. були включені до оскаржуваних податкових повідомлень-рішень.

Отже, належним способом захисту прав позивача у даному випадку є визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 25 березня 2013 року №, №, № та від 19 червня № .

А тому, позовна вимога щодо визнання протиправними дії посадових осіб Державної податкової інспекції у Подільському районі Головного управління ДФС у місті Києві по зменшено суми податкового кредиту з податку на додану вартість за вересень 2011 року на суму 650 000, 00 грн., за грудень 2011 року на суму 820, 00 грн., за травень 2011 року на суму 46 545, 33 грн. до задоволення не підлягає.

Частиною другою статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини другої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Беручи до уваги вищенаведене в сукупності, проаналізувавши матеріали справи та надані сторонами докази, а також усні та письмові доводи представників сторін стосовно заявлених позовних вимог, суд дійшов до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог частково.

Керуючись статтями 2-7, 69-71, 94, 160-163, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Позов товариства з обмеженою відповідальністю «Фактор Енергогруп» задовольнити частково.

2. Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Подільському районі Головного управління ДФС у місті Києві від 25.03.2013 №, від 25.03.2013 №, від 25.03.2013 № та від 19.06.2013 №.

3. В іншій частині позову відмовити.

4. Стягнути з Державної податкової інспекції у Подільському районі Головного управління ДФС у місті Києві за рахунок бюджетних асигнувань на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Фактор Енергогруп» () судові витрати в сумі 1 928 (одну тисячу дев'ятсот двадцять вісім) грн. 60 коп.

Постанова набирає законної сили в порядку, встановленому ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України. Постанова може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції протягом десяти днів за правилами, встановленими ст.ст. 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України, шляхом подання через суд першої інстанції апеляційної скарги.

Суддя К.М. Кобилянський