Справа № 824/14/16-а
Суддя: Спіжавка Георгій Георгійович
Дата ухвалення: 2016-02-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 лютого 2016 р. м. Чернівці справа № 824/14/16-а

Чернівецький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Спіжавки Г.Г.,

за участю:

секретаря судового засідання Тимофєєва А.О.,

позивача ОСОБА_1,

представника відповідача Бурлака Д.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Чернівецькій області про визнання наказу нечинним в частині, поновлення на роботі та стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1.) звернувся до суду з адміністративним позовом до Головного управління Національної поліції в Чернівецькій області (далі - відповідач, ГУНП в Чернівецькій області) про визнання наказу нечинним в частині, поновлення на роботі та стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 30.11.2015 р. всупереч своїй волі за усною вказівкою начальника інспекції по особовому складу ГУНП в Чернівецькій області полковник поліції - ОСОБА_3 позивач написав рапорт про звільнення з служби в поліції за власним бажанням.

З метою уникнення можливого розгляду написаного ним рапорту про звільнення, позивач 08.12.2015 р. звернувся до керівництва ГУНП в Чернівецькій області з новим рапортом, в якому висловив бажання продовжити службу в поліції та просив не розглядати раніше написаний рапорт про звільнення від 30.11.2015р.

11.12.2015 р. позивачу повідомлено про звільнення в запас «за власним бажанням» на підставі п. 7 ч. 1 ст. 77 ЗУ «Про Національну поліцію» та вручено трудову книжку і припис про звільнення.

Позивач посилається на норми Кодексу законів про працю України, зокрема ст. 38, відповідно до якої, вважаючи написаний ним 30.11.2015 р. рапорт про звільнення заявою про попередження звільнення, уповноважений орган мав звільнити позивача через 2 тижні, тобто 14.12.2015 р. Крім того, відповідно до цієї ж статті, вказує позивач, якщо працівник після закінчення строку попередження про звільнення не залишив роботи і не вимагає розірвання трудового договору, власник або уповноважений ним орган не вправі звільнити його за поданою раніше заявою.

Також, позивач наголошує щодо дотримання трьохмісячного строку при звільненні осіб, на яких воно поширюється, і є обов'язковим для нього, а також при прийнятті відповідачем рішення про звільнення позивача зі служби ним не було з'ясовано написання рапорту, як того вимагає Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ Української PCP, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 липня 1991 року 114.

З наведених вище підстав, позивач просить визнати наказ ГУНП в Чернівецькій області № 90 о/с від 10.12.2015 в частині його звільнення за власним бажанням нечинним, поновити його на посаді начальника слідчого відділення Сокирянського ВП Кельменецького ВП ГУНП в Чернівецькій області та стягнути з ГУНП в Чернівецькій області на його користь заробітну плату за час вимушеного прогулу.

Відповідач позов не визнав та в письмових запереченнях, наданих суду пояснив, що позивач мав дійсний намір звільнитись зі служби за особистим проханням, оскільки у випадку залишення на службі існувала велика ймовірність бути звільненим за негативними мотивами, оскільки слідчим відділом Сокирянського відділення поліції під керівництвом позивача було допущено суттєву халатність у виконанні службових обов'язків.

Так, вночі 29.11.2015 слідчо-оперативній групі вказаного підрозділу поліції, від прикордонників, був переданий громадянин Молдови ОСОБА_5, який перебував в міжнародному розшуку Інтерполом, і якому було присуджено 8 років позбавлення волі за шахрайські дії.

Однак, до 17.40 години цього дня вказана особа не була затримана в порядку передбаченому кримінально-процесуальним законодавством (ст. 582 КПК), і без проведення передбачених законом дій була відпущена назад на кордон, і в наступному нею здійснено втечу.

Вказані обставини були предметом розгляду службового розслідування, яким була встановлена також вина позивача.

Відповідач зазначив, що згідно висновку службового розслідування від 04.12.2015 р. позивач підлягав притягненню до суворої дисциплінарної відповідальності, однак враховуючи подачу рапорту на звільнення було вирішено обмежитись його задоволенню.

Окрім того, відповідач вказав, що рапорт позивача про відкликання попереднього рапорту на звільнення хоч і був зареєстрований в Сокирянському відділенні поліції 08.12.2015, однак був поданий ним начальнику ГУНП в Чернівецькій області лише 18.12.2015 р., тобто після звільнення.

Враховуючи зазначене, відповідач просив відмовити в задоволенні позовних вимог.

В судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги та просив задовольнити, посилаючись на обставини, викладені в позові.

Представник відповідача проти задоволення позову заперечив, посилаючись на його безпідставність.

Суд, заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, перевіривши матеріали адміністративної справи, встановивши фактичні обставини в справі, проаналізувавши законодавство, що регулює спірні правовідносини, дійшов висновку про задоволення позову.

Судовим розглядом встановлено, що позивач з 03.08.2003 р. перебував на службі в органах внутрішніх справ.

Наказом ГУНП в Чернівецькій області № 90 о/с від 10.12.2015 р. його звільнено «за власним бажанням» з посади начальника слідчого відділення Сокирянського відділення поліції Кельменецького відділу поліції ГУНП в Чернівецькій області.

30.11.2015 р. у зв'язку з проведенням службового розслідування позивач написав рапорт про звільнення зі служби в поліції за власним бажанням.

Після написання рапорту продовжував працювати на займаній посаді.

Згідно висновку службового розслідування від 04.12.2015 р., що проводилось за фактом не здійснення слідчо-оперативною групою Сокирянського ВП Кельменецького ВП ГУНП в Чернівецькій області затримання громадянина ОСОБА_5, що перебував в розшуку Інтерпол запропоновано за неналежне виконання своїх обов'язків притягнути начальника Сокирянського відділення поліції Кельменецького відділу поліції ГУНП в Чернівецькій області ОСОБА_1 до суворої відповідальності, однак враховуючи те, що він подав рапорт на звільнення з органів поліції, обмежитись цим.

08.12.2015 р. позивач звернувся до відповідача з рапортом (вих. № 41/669), в якому висловив бажання продовжити службу в поліції та просив не розглядати раніше написаний рапорт про звільнення від 30.11.2015 р. Окрім того, позивач продовжував працювати на займаній посаді.

10.12.2015 р. наказом Головного управління Національної поліції в Чернівецькій області №90о/с від 10 грудня 2015 року позивача звільнено в запас «за власним бажанням» на підставі п. 7 ч. 1 ст. 77 ЗУ «Про Національну поліцію», вручено трудову книжку і припис про звільнення.

Не погодившись із звільненням та вважаючи його незаконним, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Визначаючись щодо позовних вимог, суд виходить з наступного.

У листі Вищого адміністративного суду України № 753/11/13-10 від 26.05.2010 «Про розв'язання спорів, що виникають з відносин публічної служби» зазначено, що за загальним правилом пріоритетними є норми спеціальних законів, а норми трудового законодавства підлягають застосуванню лише у випадках, якщо нормами спеціальних законів не врегульовано спірних відносин, та коли про можливість такого застосування прямо зазначено у спеціальному законі.

Як уже зазначалось, позивач до звільнення працював на посаді начальника слідчого відділення Сокирянського відділення поліції Кельменецького відділу поліції ГУНП в Чернівецькій області.

Відтак, суд вважає, що спірні правовідносини у даній справі регулюються Законом України «Про Національну поліцію» від 02.07.2015 № 580-VIІI, як спеціальним законом.

В преамбулі Закону України «Про Національну поліцію» зазначено, що цей Закон визначає правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про Національну поліцію» Національна поліція України (далі - поліція) - це центральний орган виконавчої влади, який служить суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку.

Згідно з п. 7 ч. 1 ст. 11 Закону України «Про Національну поліцію» поліцейський звільняється зі служби в поліції, а служба в поліції припиняється, у тому числі, за власним бажанням.

Водночас, проаналізувавши норми Закону України «Про Національну поліцію», суд дійшов висновку, що даним спеціальним нормативно-правовим актом не передбачено строку, який би мав відпрацювати поліцейський з моменту подачі рапорта про звільнення до моменту звільнення. Одночасно слід зазначити, що іншого нормативного-правового акту, який би регулював проходження служби у поліції немає.

Загальними нормами, зокрема ст. 38 КЗпП України, передбачено право працівника розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це власника або уповноважений ним орган письмово за два тижні.

При цьому, якщо працівник після закінчення строку попередження про звільнення не залишив роботи і не вимагає розірвання трудового договору, власник або уповноважений ним орган не вправі звільнити його за поданою раніше заявою, крім випадків, коли на його місце запрошено іншого працівника, якому відповідно до законодавства не може бути відмовлено в укладенні трудового договору.

Як встановлено в ході судового розгляду позивач звернувся з рапортом про звільнення до відповідача 30.11.2015 р., після чого не залишив роботи та продовжував працювати.

Разом з тим, 08.12.2015 р. подав рапорт про відкликання попереднього рапорту про звільнення. Щодо посилання відповідача про те, що рапорт про відкликання рапорту про звільнення від 08.12.2015 р. був поданий начальнику ГУНП в Чернівецькій області лише 18.12.2015 р., слід зазначити, що вказане не є підставою для звільнення та не може свідчити про обґрунтованість звільнення позивача.

Враховуючи наведені вище положення чинного законодавства, суд вважає, що позивача безпідставно звільнено за поданою раніше заявою. В зв'язку з цим, суд приходить до висновку про те, що наказ Головного управління Національної поліції в Чернівецькій області №90о/с від 10 грудня 2015 року в частині звільнення майора поліції ОСОБА_1 з посади начальника слідчого відділення Сокирянського відділення поліції Кельменецького відділення поліції Головного управління Національної поліції в Чернівецькій області є протиправним та підлягає скасуванню.

Згідно із ст. 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Дослідивши обставини справи, суд вважає, що позивачем надано належні докази, що підтверджують обґрунтованість його позовних вимог, тоді як відповідачем не надано суду достатньо доказів, що підтверджують обґрунтованість його рішення.

Відповідно до частин першої та другої статті 235 КЗпП України, у разі звільнення без законної підстави працівник повинен бути поновлений на попередній роботі з виплатою середнього заробітку за час вимушеного прогулу. При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік.

Рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, прийняте органом, який розглядає трудовий спір, підлягає негайному виконанню (частина 5 ст. 235 КЗпП України).

За таких обставин, адміністративний позов підлягає задоволенню повністю.

На підставі викладеного та керуючись статтями 11, 70, 71, 86, 94, 158-163, 167 КАС України, суд -

П О С Т А Н О В И В:

1. Адміністративний позов задовольнити повністю.

2. Визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління Національної поліції в Чернівецькій області №90о/с від 10 грудня 2015 року в частині звільнення майора поліції ОСОБА_1 з посади начальника слідчого відділення Сокирянського відділення поліції Кельменецького відділення поліції Головного управління Національної поліції в Чернівецькій області.

3. Поновити ОСОБА_1 на посаді начальника слідчого відділення Сокирянського відділення поліції Кельменецького відділення поліції Головного управління Національної поліції в Чернівецькій області з 10 грудня 2015 року.

4. Стягнути з Головного управління Національної поліції в Чернівецькій області на користь ОСОБА_1 середню заробітну плату за час вимушеного прогулу у розмірі 11246,95 грн.

5. Постанову в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді начальника слідчого відділення Сокирянського відділення поліції Кельменецького відділення поліції Головного управління Національної поліції в Чернівецькій області з 10 грудня 2015 року та в частині стягнення з Головного управління Національної поліції в Чернівецькій області на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час вимушеного прогулу у межах суми стягнення за один місяць - допустити до негайного виконання.

У відповідності до ст.ст. 185-186 КАС України апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення до Вінницького апеляційного адміністративного суду через Чернівецький окружний адміністративний суд. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, проголошення вступної та резолютивної частини рішення, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дні отримання копії постанови.

Згідно статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України постанова, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмовити у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова в повному обсязі складена 02 березня 2016 р.

Суддя Г.Г. Спіжавка