Справа № 820/9186/15
Суддя: Жигилій С.П.
Дата ухвалення: 2016-03-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 березня 2016 р.Справа № 820/9186/15
Колегія суддів Харківського апеляційного адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Жигилія С.П.

Суддів: Дюкарєвої С.В. , Перцової Т.С.

за участю секретаря судового засідання Мороз Є.В.

представників сторін: позивача- Кривущенко Г.О.,

відповідача- Регета Н.Є.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Державної фінансової інспекції в Харківській області на постанову Харківського окружного адміністративного суду від 26.11.2015р. по справі № 820/9186/15

за позовом Державної фінансової інспекції в Харківській області

до Українського державного університету залізничного транспорту

про стягнення суми,

ВСТАНОВИЛА:

Державна фінансова інспекція в Харківській області ( далі по тексту - позивач, ДФІ у Харківській області), звернулась до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Української державної академії залізничного транспорту (далі по тексу - відповідач), в якому просить суд стягнути з Української державної академії залізничного транспорту ( 61050, м. Харків, майдан Феєрбаха, 7, ) кошти у розмірі 9223,63 грн. до бюджету на розрахунковий рахунок №0007 Головного управління Державної казначейської служби України у Харківській області.

Постановою Харківського окружного адміністративного суду від 26.11.2015 року по справі № 820/9186/15 у задоволенні адміністративного позову Державної фінансової інспекції в Харківській області до Українського державного університету залізничного транспорту про стягнення суми відмовлено у повному обсязі.

Позивач, не погодившись із вказаною постановою, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваної постанови норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування обставин справи, просив суд апеляційної інстанції скасувати постанову Харківського окружного адміністративного суду від 26.11.2015 року справі № 820/9186/15 та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

В апеляційній скарзі, а також його представник у судовому засіданні зазначив, що за період з 01.01.2012 року по 01.03.2014 року було проведено планову ревізію фінансово-господарської діяльності Української державної академії залізничного транспорту, за результатами якої складений акт від 25.06.2014 року №810-40/55. Вказаний акт підписаний посадовим особами із запереченнями, які за результатами їх розгляду були залишені без задоволення.

На підставі п.7 ч.1 ст.10 Закону України "Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні" ДФІ в Харківській області ректорові Української державної академії залізничного транспорту пред'явлено обґрунтовану вимогу №810-17/2624 від 01.08.2014 року щодо усунення виявлених під час перевірки порушень в строк до 01.09.2014 р. Однак, на даний час залишаються не усунутими у повному обсязі фінансові порушення на загальну суму 9223,63 гривень. Таким чином, вважає рішення суду першої інстанції незаконним та таким, що підлягає скасуванню, а позовні вимоги - задоволенню.

Відповідач, у судовому засіданні та у надісланих запереченнях на апеляційну скаргу, зазначив, що позивачем не надано будь-яких доказів на підтвердження факту порушень норм законодавства, викладених в Акті планової ревізії фінансово-господарської діяльності Української державної академії залізничного транспорту за період з 01.01.2012 року по 01.03.2014 року. Отже, з викладених доводів, посилаючись на обґрунтованість та законність дій відповідача, просив апеляційну скаргу Державної фінансової інспекції в Харківській області залишити без задоволення, а постанову Харківського окружного адміністративного суду по справі № 820/9186/15 від 26.11.2015 року залишити без змін.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін, перевіривши, в межах апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції та доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції, що на виконання п. 9.1.1.1 Плану роботи ДФІ в Харківській області на І квартал 2014 року та на підставі направлення від 27.03.2014 року № 150, виданого начальником Харківської об'єднаної державної фінансової інспекції, головним державним фінансовим інспектором Харківської об'єднаної державної фінансової інспекції Торяник Н.М. з 27. 03.2014 року по 18.06.2014 року було проведено планову ревізію фінансово-господарської діяльності Української державної академії залізничного транспорту за період з 01.01.2012 року по 01.03.2014 року.

За результатами ревізії суб'єктом владних повноважень було складено акт №810-40/55 від 25.06.2014 року планової ревізії фінансово-господарської діяльності Української державної академії залізничного транспорту за період з 01.01.2012 року по 01.03.2014 року (а.с. 9-14).

Також в матеріалах справи міститься додаток ревізії окремих питань фінансово-господарської діяльності відповідача (а.с. 65-94).

На підставі висновків, викладених в акті №810-40/55 від 25.06.2014 року, позивачем була складена вимога № 810-17/2624 від 01.08.2014 року про усунення виявлених ревізією фінансово-господарської діяльності Української державної академії залізничного транспорту порушень законодавства з фінансових питань (а.с.15-18, 58-61).

Однак, вищевказана вимога виконана не в повному обсязі Українською державною академією залізничного транспорту та залишилися не відшкодованими фінансові порушення на суму 9223,63, у зв'язку з чим ДФІ у Харківській області звернулась до суду з даним позовом про стягнення суми.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що висновки, викладені за результатами проведеної ревізії ґрунтуються на припущеннях позивача, а тому не можуть вважатися належними доказами по справі. Таким чином, вважає вимоги позивача неправомірними та такими, що не ґрунтуються на положеннях діючого законодавства, не належним чином обґрунтовані, не підтверджені матеріалами справи.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з наступних підстав.

Правові та організаційні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні визначені приписами Закону України "Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні".

Відповідно до частини першої статті 1 Закону України "Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні" ( надалі - Закон № 2939-XII), здійснення державного фінансового контролю забезпечує центральний орган виконавчої влади, уповноважений Кабінетом Міністрів України на реалізацію державної політики у сфері державного фінансового контролю.

Частиною 1 ст.2 Закону України "Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні" передбачено, що головними завданнями органу державного фінансового контролю є: здійснення державного фінансового контролю за використанням і збереженням державних фінансових ресурсів, необоротних та інших активів, правильністю визначення потреби в бюджетних коштах та взяттям зобов'язань, ефективним використанням коштів і майна, станом і достовірністю бухгалтерського обліку і фінансової звітності у міністерствах та інших органах виконавчої влади, державних фондах, фондах загальнообов'язкового державного соціального страхування, бюджетних установах і суб'єктах господарювання державного сектору економіки, а також на підприємствах, в установах та організаціях, які отримують (отримували у періоді, який перевіряється) кошти з бюджетів усіх рівнів, державних фондів та фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування або використовують (використовували у періоді, який перевіряється) державне чи комунальне майно (далі - підконтрольні установи), за дотриманням законодавства на всіх стадіях бюджетного процесу щодо державного і місцевих бюджетів, дотриманням законодавства про державні закупівлі, діяльністю суб'єктів господарської діяльності незалежно від форми власності, які не віднесені законодавством до

підконтрольних установ, за рішенням суду, винесеним на підставі подання прокурора або слідчого для забезпечення розслідування кримінальної справи.

В ст. 1 цього Закону встановлено, що орган державного фінансового контролю у своїй діяльності керується Конституцією України, цим Законом, іншими законодавчими актами, актами Президента України та Кабінету Міністрів України.

Державний фінансовий контроль забезпечується органом державного фінансового контролю через проведення державного фінансового аудиту, перевірки державних закупівель та інспектування.

Частиною 1 статті 4 Закону України "Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні" передбачено, що інспектування здійснюється органом державного фінансового контролю у формі ревізії та полягає у документальній і фактичній перевірці певного комплексу або окремих питань фінансово-господарської діяльності підконтрольної установи, яка повинна забезпечувати виявлення наявних фактів порушення законодавства, встановлення винних у їх допущенні посадових і матеріально відповідальних осіб. Результати ревізії викладаються в акті.

Згідно з п.1 Положення про Державну фінансову інспекцію України, затвердженого Указом Президента України від 23 квітня 2011 року N 499/2011 (далі по тексту - Положення), Державна фінансова інспекція України (далі по тексту - Держфінінспекція України) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра фінансів України, входить до системи органів виконавчої влади і забезпечує реалізацію державної політики у сфері державного фінансового контролю.

Держфінінспекція України відповідно до покладених на неї завдань вживає в установленому порядку заходів до усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства та притягнення до відповідальності винних осіб, а саме, зокрема, вимагає від керівників та інших службових осіб підконтрольних установ усунення виявлених порушень законодавства; звертається до суду в інтересах держави, якщо підконтрольною установою не забезпечено виконання вимог до усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства з питань збереження і використання активів (підпункт 4 пункту 4 Положення).

Відповідно до підпунктів 15, 21 пункту 6 Положення, Держфінінспекція України для виконання покладених на неї завдань має право в установленому порядку, зокрема, пред'являти керівникам та іншим особам підприємств, установ та організацій, що контролюються, обов'язкові до виконання вимоги щодо усунення виявлених порушень законодавства; при виявленні збитків, завданих державі чи об'єкту контролю, визначати їх розмір згідно з методикою, затвердженою Кабінетом Міністрів України.

Також Положенням установлено, що у разі, якщо підконтрольною установою не забезпечено виконання вимог до усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства з питань збереження і використання активів, Держфінінспекція України має право звернутися до суду в інтересах держави (абз.3 пп.4 п.4 Положення).

Частиною першою статті 8 Закону України «Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні» передбачено, зокрема, що орган державного фінансового контролю здійснює державний фінансовий контроль та контроль за: виконанням функцій з управління об'єктами державної власності; цільовим та ефективним використанням коштів державного і місцевих бюджетів; цільовим використанням і своєчасним поверненням кредитів (позик), одержаних під державні (місцеві) гарантії; достовірністю визначення потреби в бюджетних коштах при складанні планових бюджетних показників; відповідністю взятих бюджетних зобов'язань розпорядниками бюджетних коштів відповідним бюджетним асигнуванням, паспорту бюджетної програми (у разі застосування програмно-цільового методу у бюджетному процесі); веденням бухгалтерського обліку, а також складанням фінансової і бюджетної звітності, паспортів бюджетних програм та звітів про їх виконання (у разі застосування програмно-цільового методу у бюджетному процесі), кошторисів та інших документів, що застосовуються в процесі виконання бюджету; станом внутрішнього контролю та внутрішнього аудиту у розпорядників бюджетних коштів; усуненням виявлених недоліків і порушень.

Наведені норми кореспондуються з положеннями пункту 7 статті 10 Закону України "Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні", згідно з якими органам державної контрольно-ревізійної служби надано право пред'являти керівникам та іншим особам підприємств, установ та організацій, що контролюються, обов'язкові до виконання вимоги щодо усунення виявлених порушень законодавства, вилучати в судовому порядку до бюджету виявлені ревізіями приховані і занижені валютні та інші платежі, ставити перед відповідними органами питання про припинення бюджетного фінансування і кредитування, якщо отримані підприємствами, установами та організаціями кошти і позички використовуються з порушенням чинного законодавства.

Згідно з пунктом 10 статті 10 Закону № 2939-ХІІ, органу державного фінансового контролю надано право звертатися до суду в інтересах держави, якщо підконтрольною установою не забезпечено виконання вимог щодо усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства з питань збереження і використання активів, а відповідно до пункту 13 цієї норми - при виявленні збитків, завданих державі чи підприємству, установі, організації, що контролюється, визначати їх розмір у встановленому законодавством порядку.

Зазначені положення кореспондуються з пп.17, 18, 21 пункту 6 "Положення про Державну фінансову інспекцію України", затвердженого Указом Президента України від 23 квітня 2011 року № 499/2011 (надалі за текстом - Положення).

Постановою Кабінету Міністрів України від 22 січня 1996 року № 116 затверджений "Порядок визначення розміру збитків від розкрадання, нестачі, знищення (псування) матеріальних цінностей"( далі по тексту - Порядок), відповідно до п.2 та п.10 якого зазначено, що розмір збитків від розкрадання, нестачі, знищення (псування) матеріальних цінностей визначається шляхом проведення незалежної оцінки відповідно до національних стандартів оцінки. У разі визначення розміру збитків, що призвели до завдання майнової шкоди державі, територіальній громаді або суб'єкту господарювання з державною (комунальною) часткою в статутному (складеному) капіталі, розмір збитків визначається відповідно до методики оцінки майна, затвердженої Кабінетом Міністрів України.

Із сум, стягнутих відповідно до цього Порядку, здійснюється відшкодування збитків, завданих підприємству, установі і організації з урахуванням фактичних витрат підприємства на відновлення пошкоджених або придбання нових матеріальних цінностей та вартості робіт з їх відновлення. Залишок коштів перераховується до Державного бюджету.

Таким чином, колегія суддів, приходить до висновку, що визначення розміру збитків здійснюється шляхом проведення незалежної оцінки, отже лише належним чином оформлений і погоджений звіт про таку оцінку є належним та допустимим доказом їх розміру.

Судовим розглядом встановлено, що належним чином оформленого та погодженого звіту незалежної оцінки розміру завданих збитків, суб'єктом владних повноважень надано не було.

Відповідно до акту від 25.06.2014 року за №810-40/55 проведено документальну ревізію та встановлено, що в порушення вимог ч. 1 ст. 9 Закону України № 996-XIV, бухгалтерією Академії проводилось безпідставне списання зазначених продуктів харчування за період з 01.01.2014 року по 01.05.2014 року, які не були використані для приготування зазначених блюд, а саме: фаршу м'ясного в кількості 3,844 кг, стегна курячого - 20,69 кг та сосисок - 1,230 кг. Зазначене призвело до зайвих витрат бюджетних коштів за період з 01.01.2014 року по 01.03.2014 року на суму 492,19 гривень, крім того, під час проведення ревізії встановлено, що по вищезазначених готових стравах проводилось закладка продуктів харчування, а саме: м'яса свинини, фаршу м'ясного, сосисок, стегна та філе курячого за нормами, які не відповідають вимогам "Справочник рецептур блюд и кулинарных изделий для предприятий общественного питания" під редакцією А.Н.Єршової А.Н., Сосницької З.Н., Мезенцевої Є.А. та Тарасової А.А., 1982 р., та призвело до безпідставного списання м'яса свинини в кількості 34,069 кг, філе курячого - 7,408 кг, сосисок - 9,323 кг та фаршу м'ясного - 3,844 кг. Зазначене призвело до зайвих витрат бюджетних коштів за період з 01.01.2014 року по 01.05.2014 року на загальну суму1614,08 грн. Внаслідок допущених вищезазначених порушень Академії завдано матеріальної шкоди (збитків) на загальну суму 2106,27 гривень.

Проведеною ревізією дотримання термінів реалізації окремих найменувань продуктів харчування, а саме: сметани, фаршу м'ясного та сосисок за період з 01.09.2013 року по 31.12.2013 року відповідно до наявних в Академії декларацій виробників, паспортів якості та ветеринарних довідок, наданих постачальниками зазначених продуктів харчування встановлено, що на зазначені продукти харчування в Академії є в наявності декларації виробника, паспорти якості та ветеринарні довідки. Ревізією, проведеною шляхом співставлення даних, зазначених в деклараціях, паспортах якості, ветеринарних довідок виробників, товарних накладних, щоденних меню, щоденних заборних листів та калькуляційних карток щодо термінів використання зазначених найменувань продуктів харчування встановлено 10-ть випадків списання сосисок та фаршу м'ясного з терміном реалізації, що минув. Так, в порушення вимог санітарно-гігієнічних та санітарно-противоепідемічних правил і норм (СанПіН 42-123-4117-86 "Условия, сроки хранения особо скоропортящихся продуктов"), Академією за період з 01.09.2013 року по 31.12.2013 року згідно з щоденними меню та калькуляційними картками було реалізовано 190,80 кг сосисок та 117,727 кг фаршу м'ясного, з терміном реалізації, що минув. Зазначене призвело до зайвих витрат бюджетних коштів за період з 01.01.2014 по 01.03.2014 на суму 7117,36 гривень. Внаслідок допущених вищезазначених порушень Академії завдано матеріальної шкоди (збитків) на загальну суму 7117,36 гривень.

Колегія суддів не погоджується з такими висновками Державної фінансової інспекції в Харківській області з огляду на наступне.

Відповідно до статті 3 Закону України « Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» № 996-XIV від 16 липня 1999 року зі змінами ( далі по тексту - Закон України № 996-XIV), метою ведення бухгалтерського обліку та фінансової звітності є надання користувачам для прийняття рішень повної, правдивої та неупередженої інформації про фінансове становище, результати діяльності та рух грошових коштів підприємства.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 Закону України № 996-XIV,підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Відповідно до п.1.2 глави 1 "Порядку складання фінансової та бюджетної звітності розпорядниками та одержувачами бюджетних коштів", затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24 січня 2012 року № 44, з наступними змінами та доповненнями (надалі за текстом Порядок № 44) передбачено, що фінансова та бюджетна звітність повинна бути достовірною. Інформація, наведена у фінансовій та бюджетній звітності, є достовірною, якщо вона не містить помилок та перекручень.

Однак, колегія суддів зазначає, що висновки викладені, за результатами проведеної ревізії є безпідставними, оскільки позивачем до суду не надано жодних доказів та обґрунтувань на підтвердження факту порушення наведених в Акті норм законодавства.

Таким чином, відповідно до ст. 69,70 КАС України, висновки позивача не можуть вважатися належними доказами по справі.

Проте, в матеріалах справи містяться надані відповідачем на підтвердження своєї правової позиції листи №82/06/14 від 18.06.2014 року та №01-40-02/751 від 24.06.2014 року, які за змістом спростовують припущення позивача (а.с.42-43).

Щодо списання продуктів, то в матеріалах справи містяться пояснення, які спростовують розрахунки позивача. (а.с.44-45, 97-98).

Згідно ч. 1 ст. 11 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Отже, під час розгляду справи не підтвердились обставини щодо порушення вимог діючого законодавства відповідачем, а суб'єктом владних повноважень не надано суду належних доказів на підтвердження позовних вимог.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що вимоги, викладені в акті є необґрунтованими і незаконними, а тому позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Згідно із ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч. 3 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5)добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відмову в задоволенні позовних вимог ДФІ у Харківській області щодо зобов'язання Українського державного університету залізничного транспорту виконати вимогу №810-17/2624 від 01.08.2014 року про усунення виявлених ревізією порушень на суму 9223,63 грн.

У відповідності до ст. 159 КАС України судове рішення повинне бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що постанова Харківського окружного адміністративного суду по справі № 820/9186/15 від 26.11.2015 року відповідає вимогам ст. 159 Кодексу адміністративного судочинства України, підстав для задоволення вимог апеляційної скарги Державної фінансової інспекції у Харківській області колегією суддів не встановлено.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 198 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін.

Відповідно до ст. 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справа та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, колегія суддів, погоджуючись з висновками суду першої інстанції, вважає, що суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення фактичних обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин норми матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги, з наведених вище підстав, висновків суду не спростовують.

Колегія суддів зазначає, що позивачем при поданні апеляційної скарги не було сплачено судовий збір.

При відкритті провадження у справі за клопотанням відповідача сплату судового збору було відстрочено до ухвалення судового рішення у справі.

Частиною 1 статті 4 Закону України "Про судовий збір" визначено, що судовий збір справляється у відповідному розмірі від мінімальної заробітної плати у місячному розмірі, встановленої законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Частиною 2 наведеної статті (в редакції Закону України від 22.05.2015 р. № 484-VІІІ) встановлено, що розмір ставки судового збору за подання апеляційної скарги на рішення адміністративного суду встановлено на рівні 110% ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви.

Матеріалами справи підтверджено, що розмір судового збору, який підлягав сплаті за подання цієї позовної заяви, становив 1218 грн.

Таким чином, враховуючи дату подання апеляційної скарги, розмір судового збору, який підлягає сплаті за подання апеляційної скарги на постанову Харківського окружного адміністративного суду від 26.11.2015 року по справі № 820/9186/15, становить 1339 (одна тисяча триста тридцять дев'ять гривень ) грн. 80 (вісімдесят) коп.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає за необхідне стягнути судовий збір за подання апеляційної скарги у зазначеному розмірі за рахунок бюджетних асигнувань Державної фінансової інспекції у Харківській області ( Держпром, 4 під., 11 пов., м. Харків, 61022, ) на користь Державного бюджету України.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, 198, ст.200, п.1 ч.1 ст.205, ст.ст.206, 209, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Державної фінансової інспекції в Харківській області залишити без задоволення.

Постанову Харківського окружного адміністративного суду від 26.11.2015р. по справі № 820/9186/15 залишити без змін.

Стягнути судовий збір за подання апеляційної скарги в розмірі 1339 (одна тисяча триста тридцять дев'ять гривень ) грн. 80 (вісімдесят) коп. за рахунок бюджетних асигнувань Державної фінансової інспекції в Харківській області (Держпром, 4 під., 11 пов., м. Харків, 61022, ) на користь Державного бюджету України.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання ухвали у повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя Жигилій С.П.
Судді Дюкарєва С.В. Перцова Т.С.
Повний текст ухвали виготовлений 09.03.2016 р.