Справа № 806/5226/15
Суддя: Чернова Ганна Валеріївна
Дата ухвалення: 2016-02-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 лютого 2016 року Житомир справа № 806/5226/15

категорія 12.3

Житомирський окружний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Чернової Г.В., суддів: Капинос О.В., Сичова О.П.,

секретар судового засідання Захарченко О.Є.,

за участю: позивача, представника позивача,

представника відповідача ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління Міністерства внутрішніх справ України в Житомирській області, Головного управління Національної поліції в Житомирській області, Міністерства внутрішніх справ України, Національної поліції України про визнання протиправним та скасування наказу №00139 о/с від 04.11.2015 р., поновлення на посаді, зобов'язання вчинити дії, стягнення грошового забезпечення за час вимушеного прогулу, стягнення моральної шкоди 10000,00 грн.,

встановив:

ОСОБА_1 звернувся до суду з вказаним позовом та з врахуванням уточнених позовних вимог, які були подані під час розгляду справи його представником просить:

- визнати протиправним та скасувати наказ УМВС України в Житомирській області № 00139 о/с від 04.11.2015 року в частині його звільнення в запас Збройних Сил України за ст. 64 "г" ( через скорочення штатів) Положення про проходження служби рядовим та начальницьким складом органів внутрішніх справ;

- зобов'язати УМВС України в Житомирській області поновити його на посаді начальника 2-го відділу управління оперативної служби УМВС України в Житомирській області;

- зобов'язати УМВС України на підставі ст. 9 "Прикінцевих та перехідних положень" Закону України "Про Національну поліцію" перевести його на службу до Головного управління Національної поліції в Житомирській області на підставі поданого рапорту від 06.11.2015року;

- стягнути з УМВС України в Житомирській області на його користь грошове забезпечення за час вимушеного прогулу за період з 07.11.2015року по день прийняття рішення;

- стягнути з УМВС України в Житомирській області на його користь моральну шкоду в розмірі 10000грн;

- відповідно до п.2 ч.1 ст. 256 КАС України допустити до негайного виконання рішення в частині поновлення на службі на посаді начальника 2-го відділу управління оперативної служби УМВС України в Житомирській області, переводу на службу до Головного управління Національної поліції України в Житомирській області.

Свої вимоги обгрунтовує тим, що його звільнено за відсутності правових підстав і з порушенням вимог законодавства, а саме: без ознайомлення з наказом про попередження про звільнення, без врахування поданого 06.11.2015року рапорту щодо звільнення з органів внутрішніх справ України у зв'язку з переводом до Головного управління Національної поліції в Житомирській області, без врахування наявності пільг та гарантій позивача, як особі, що перебуває у відпустці по догляду за дитиною віком до 3-х років, а також без врахування переважного права на залишення на роботі, оскільки безперервно працював в органах УМВС України в Житомирській області протягом 20 років 07 місяців 02 дні має заохочення та нагороди, що свідчить про високу продуктивність праці, а також має на утриманні двох неповнолітніх дітей. У зв'язку з викладеним позивач вважає, що його звільнення відбулось з Порушенням Конституції України, Кодексу Законів про Працю України, п. 9 розділу ХІ Прикінцевих та перехідних положень Закону України « Про національну Поліцію», п.п. «г» п. 64 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ.

Представник позивача в судовому засіданні підтримав уточнені позовні вимоги та просив їх задовольнити.

Представник УМВС України в Житомирській області позовні вимоги не визнав з підстав зазначених в запереченнях та просив суд відмовити в задоволенні позовних вимог.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши наявні у справі докази, суд приходить до висновку, що в задоволенні позовних вимог слід відмовити враховуючи наступне.

В судовому засіданні було встановлено, що позивач прийнятий на службу в органи внутрішніх справ 05.10.1996року відповідно до наказу УМВС 04.10.1996 № 00125, що вбачається з наданої копії трудової книжки на ім'я ОСОБА_1 ( а.с. 12).

Відповідно до наказу від 04.11.2015 № 00139 по особовому складу згідно з пунктами 10 та 11 розділу ХІ Закону України «Про Національну поліцію» та відповідно до Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ звільнено з 06 листопада 2015 року в запас Збройних Сил за пунктом 64 "г" ( через скорочення штатів) підполковника міліції ОСОБА_1 ( НОМЕР_1), начальника 2-го відділу управління оперативної служби УМВС України в Житомирській області. ( а.с. 49).

Разом з тим встановлено, що наказом від 30.06.2015 № 0077 по особовому складу підполковнику міліції ОСОБА_1, начальнику 2-го відділу управління оперативної служби з 1 липня 2015 по 28 квітня 2016 відповідно до ст. 18 Закону України «Про відпустки» надано відпустку для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку (а.с. 143).

Відповідно до ч.2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією за законами України.

Принципами ч. 3 ст. 2 КАС України визначено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Спірні відносини регулюються Законом України « Про національну поліцію» від 02.07.2015р.№ 580-VІІІ (далі Закон) та Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України УРСР від 29.07.1991р. № 114 (далі Положення).

При цьому суд зазначає, що за загальним правилом пріоритетними є норми спеціальних законів, а норми трудового законодавства підлягають застосуванню лише у випадках, якщо нормами спеціальних законів не врегульовано спірних відносин, та коли про можливість такого застосування прямо зазначено у спеціальному законі.

Дана позиція викладена у листі Вищого адміністративного суду України від 26.05.2010р. № 753/11/13-10 « Про розв'язання спорів, що виникають з відносин публічної служби».

Відповідно до ст. 1 Закону Національна поліція України (далі поліція) - це центральний орган виконавчої влади, який служить суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку. Діяльність поліції спрямовується та координується Кабінетом Міністрів України через Міністра внутрішніх справ України згідно із законом.

Відповідно до п.1 Розділу ХІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону він набирає чинності через три місяці з дня, наступного за днем його опублікування, крім:

1) пунктів 1, 2, 3, 7-13, 15, 17-18 розділу ХІ «Прикінцеві та перехідні положення» цього Закону, які набирають чинності з дня, наступного за днем його опублікування;

2) частини сьомої статті 15 та частини п'ятої статті 21 цього Закону, які набирають чинності з 1 січня 2017року.

Оскільки перше офіційне опублікування відбулося в газеті «Голос України» 06.08.2015 (випуск № 141-142), Закон набрав законної сили з 07.11.2015, окрім вищевказаних норм.

З дня опублікування цього Закону (п.8 Розділу ХІ) всі працівники міліції (особи рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ), а також інші працівники Міністерства внутрішніх справ України, його територіальних органів, закладів та установ вважаються такими, що попереджені у визначеному порядку про можливе майбутнє звільнення через скорочення штатів.

Отже, твердження позивача, що його було звільнено без ознайомлення з наказом про майбутнє скорочення, суд не приймає до уваги, оскільки законодавець імперативно визначив спосіб і час попередження про можливе майбутнє звільнення відповідних працівників.

Також посилання позивача, що під час видання оскаржуваного наказу УМВС України в Житомирській області не було враховано, що ОСОБА_1 перебував у відпустці для догляду за дитиною, чим порушено ч. 3 ст. 40 КЗпП не знайшло свого підтвердження, оскільки пунктом 11 Закону України " Про національну поліцію" (який є спеціальним законом в даних правовідносинах) чітко передбачено, що перебування працівників міліції на лікарняному чи у відпустці не є перешкодою для їх звільнення зі служби в органах внутрішніх справ відповідно до прикінцевих та перехідних положень» цього Закону.

Крім того, під час розгляду справи встановлено, що Постановою Кабінету Міністрів України від 02.09.2015 № 641 «Про утворення національної поліції України» утворено як центральний орган виконавчої влади - Національну поліцію України.

Постановою КМУ від 28.10.2015року №877 було затверджено положення про Національну поліцію України.

Постановою уряду від 16.09.2015 № 730 « Про утворення органів національної поліції та ліквідацію територіальних органів Міністерства внутрішніх справ» утворено, як юридичні особи публічного права територіальні органи Національної поліції зокрема - Головне управління національної поліції в Житомирській області. Зазначеною постановою ліквідовано, як юридичні особи публічного права територіальні органи Міністерства внутрішніх справ зокрема - Управління Міністерства внутрішніх справ України в Житомирській області.

На виконання постанови КМУ від 16.09.2015 № 730 було створено юридичну особу публічного права - Головне управління національної поліції в Житомирській області.

Наказом МВС України від 06.11.2015 № 1388 «Про організаційно-штатні питання» в УМВС України в Житомирській області були скасовані всі штати та скорочені всі посади (4193,5 одиниці).

Відповідно до Закону України «Про Національну поліцію» міліція в Україні, як державний озброєний орган виконавчої влади, який захищав життя, здоров'я, права і свободи громадян, власність, природне середовище, інтереси суспільства і держави від протиправних посягань перестав існувати, так як Закон України « Про міліцію» 07.11.2015 року втратив чинність.

Відповідно до вказаних постанов та ЗУ «Про національну поліцію» - поліція в Україні не є правонаступником міліції, а тому Головне управління національної поліції в Житомирській області не є правонаступником Управління Міністерства внутрішніх справ України в Житомирській області.

Надаючи оцінку зазначеним правовим нормам суд зазначає, що одним з видів змін в організації виробництва праці є ліквідація підприємства, установи, організації. Ліквідація логічно пов'язана із скороченням чисельності і штату працівників. У разі ліквідації чисельність працівників скорочується, а весь штат працівників ліквідується. Ліквідація це форма припинення юридичної особи, за якої припиняються її права та обов'язки, тобто вона знімається з реєстрації в усіх фондах та організаціях.

Отже, при повній ліквідації чисельність працівників скорочується, а весь штат працівників ліквідується, крім працівників, відносно яких діють обмеження на звільнення, тобто, пряма заборона на звільнення перелічених працівників, оговорена в Законі.

Під час розгляду справи, стосовно позивача, судом не встановлено будь яких обмежень, які б перешкоджали відповідачу при дотриманні встановленої законодавством процедури приймати рішення про його звільнення через скорочення штатів.

При цьому, у зв'язку з ліквідацією всіх територіальних органів Міністерства внутрішніх справ ( відповідно до Постанови КМУ від 16.09.2015 № 730) у відповідача відсутня можливість використання ОСОБА_1 на службі в органах внутрішніх справ, а тому позивач підлягав звільненню відповідно до пп. «г» п. 64 Положення (через скорочення штатів - при відсутності можливості подальшого використання на службі).

Що стосується позовної вимоги позивача зобов'язати УМВС України в Житомирській області на підставі ст. 9 Закону України «Про національну поліцію» перевести його на службу до Головного управління національної поліції в Житомирській області на підставі поданого рапорту від 06.11.2015року суд зазначає наступне.

В судовому засіданні було встановлено, що 06.11.2015 ОСОБА_1 на адресу начальника УМВС України в Житомирській області Рудику В.С. був надісланий рапорт в якому позивач відповідно до Закону України «Про національну поліцію», п. 5 ст. Кодексу Законів про Працю України, п.64 «з» Положення про проходження служби рядовим та начальницьким складом ОВС України просить звільнити з органів внутрішніх справ у зв'язку з переводом до Головного управління Національної поліції в Житомирській області.(а.с.14)

Відповідно до п. 9 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про національну поліцію» передбачено, що працівники міліції, які виявили бажання проходити службу в поліції, за умови відповідності вимогам до поліцейських, визначеним цим Законом, упродовж трьох місяців з дня опублікування цього Закону можуть бути прийняті на службу до поліції шляхом видання наказів про призначення за їх згодою чи проходження конкурсу на посади, що заміщуються поліцейськими, у будь якому органі ( закладі, установі) поліції.

Посади, що пропонуються особам, зазначеним у цьому пункті, можуть бути рівнозначними, вищими або нижчими щодо посад, які ці особи обіймали під час проходження служби в міліції.

З аналізу вказаної норми слідує, що працівники міліції можуть бути прийняті на службу до поліції за власним бажанням та у спосіб, визначений п. 9 Прикінцевих та перехідних положень Закону.

В судовому засіданні було встановлено, що 06.11.2015 ОСОБА_1 на адресу начальника УМВС України в Житомирській області Рудику В.С. був надісланий рапорт в якому позивач відповідно до Закону України «Про національну поліцію», п. 5 ст. Кодексу Законів про Працю України, п.64 «з» Положення про проходження служби рядовим та начальницьким складом ОВС України просить звільнити його з органів внутрішніх справ у зв'язку з переводом до Головного управління Національної поліції в Житомирській області.(а.с.14)

Проте, вказаний рапорт суд не може розцінювати як виявлення бажання позивачем проходити службу в поліції, оскільки він був адресований на ім'я начальника УМВС України, який не наділений повноваженнями призначати на відповідні посади до органів поліції.

Крім того, відповідно до наданої інформації Головного управління Національної поліції в Житомирській області вбачається, що ОСОБА_1 з 06.11.2015 із заявою про прийняття його на службу до органів поліції - Головного управління Національної поліції в Житомирській області не звертався.

Отже, ОСОБА_1 не скористався наданим їм Законом правом на подачу заяви про прийняття на службу в поліцію, що в силу даного Закону вважається відсутністю згоди на проходження служби в поліції, а тому і не міг бути звільнений у відповідності до п. 64 «з» у зв'язку з переходом у встановленому порядку на роботу (службу) в інші міністерства і відомства ( організації).

Згідно із п. 10 Прикінцевих та перехідних положень Закону «Про національну поліцію» працівники міліції, які відмовилися від проходження служби в поліції та/або не прийняті на службу до поліції в тримісячний термін з моменту попередження про наступне вивільнення, звільняються зі служби в органах внутрішніх справ через скорочення штатів.

Що стосується посилань позивача на порушення при його звільненні норм Кодексу Законів про Працю України слід зазначити, що відповідно до роз'яснень Верховного Суду України № 1-4/83 від 23.03.1998 порядок проходження служби рядового і начальницького складу органів Міністерства внутрішніх справ України регулюється не Кодексом Законів про Працю України, а законодавством про ці органи, в тому числі Законом України « Про міліцію», Положенням про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ Української РСР.

З врахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що УМВС України в Житомирській області при прийнятті оскаржуваного наказу діяло на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст.ст.11, 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а суд, згідно ст. 86 КАС України оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Згідно ч. 2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень, обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідачем належними та допустимими доказами доведено правомірність своїх рішень та дій, а тому позовні вимоги ОСОБА_1 про визнання протиправним та скасування наказу УМВС України в Житомирській області № 00139 від 04.11.2015 в частині його звільнення, поновлення на посаді та зобов'язання перевести його на службу до Головного управління Національної поліції в Житомирській області на підставі поданого рапорту від 06.11.2015 задоволенню не підлягають.

Також, суд відмовляє в задоволенні позовних вимог про стягнення грошового забезпечення за час вимушеного прогулу та моральної шкоди, оскільки вони є похідними від позовних вимог про скасування наказу та поновлення на роботі.

Керуючись статтями 158-163,254 Кодексу адміністративного судочинства України,-

,

постановив:

В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 відмовити.

Постанова набирає законної сили у строк та у порядку, що визначені статтею 254 Кодексу адміністративного судочинства України, і може бути оскаржена до Житомирського апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції у порядку, визначеному статтею 186 Кодексу адміністративного судочинства України, шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Головуючий суддя Г.В. Чернова

Суддя О.В. Капинос

Суддя О.П. Сичова

Повний текст постанови виготовлено: 04 березня 2016 р.