Справа № 2-а-2202/2011
Суддя: Лицур І. М.
Дата ухвалення: 2011-04-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 2-а-2202/2011 р.
П О С Т А Н О В А

I М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 квітня 2011 року м.Долина

Суддя Долинського районного суду Івано-Франківської області Лицур І.М., розглянувши в порядку скороченого провадження в приміщенні суду в мiстi Долині справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в Долинському районі Івано-Франківської області і Управління праці та соціального захисту населення Долинської РДА Івано-Франківської області про визнання дій протиправними, зобов»язання провести перерахунок та виплату недоотриманої додаткової пенсії пенсії та щорічної допомоги на оздоровлення як учаснику ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся в суд з адміністративним позовом до Управління Пенсійного фонду України в Долинському районі Івано-Франківської області (надалі відповідач 1) та Управління праці та соціального захисту населення Долинської РДА Івано-Франківської області (надалі відповідач 2), в якому просив визнати протиправними дії відповідачів щодо непроведення йому перерахунку додаткової пенсії та виплати у повному обсязі щорічної допомоги на оздоровлення як потерпілому від Чорнобильської катастрофи другої категорії, зобовязати відповідача 1 провести перерахунок та виплатити йому вказану додаткову пенсію відповідно до ст. 51 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» у розмірі 30% мінімальної пенсії за віком за період з 11.01.2005 року по час винесення рішення суду та призначити і виплачувати її в подальшому, зобов»язати відповідача 2 провести перерахунок та виплатити щорічну допомогу на оздоровлення відповідно до ст. 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» у розмірі 5 мінімальних заробітніх плат за період з 11.01.2005 року по час винесення рішення суду також зобов»язавши виплачувати її в подальшому. Свої вимоги мотивуав тим, що він є учасником ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС другої категорії і згідно з вимогами ст. 51 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» має право на додаткову пенсію у розмірі 30% мінімальної пенсії за віком, визначеної ч.1 ст. 28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» у розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, встановленому законом, а згідно з вимогами ст. 48 вказаного закону має право на отримання щорічної допомоги на оздоровлення у розмірі 5 мінімальних заробітніх плат. Однак, обидва відповідачі не виконують вимог вказаних норм Закону, виплачуючи йому додаткову пенсію та щорічну допомогу на оздоровлення в значно менших розмірах та не проводячи відповідний перерахунок, незважаючи на його звернення, в зв»язку з чим виникла необхідність у зверненні в суд з даним позовом.

Представник відповідача 1 подав письмові заперечення на позов, де вказав, що заявлений позов вважає безпідставним, так як відповідач жодних вимог закону при нарахуванні та виплаті додаткової пенсії позивачу не порушував. Згідно зі ст. 23 Бюджетного кодексу будь-які бюджетні зобов»язання та платежі з бюджету можна здійснювати лише за наявності відповідного бюджетного призначення. Постановою Кабінету Міністрів України № 1 від 03.01.2002 року «Про підвищення розмірів пенсій та інших соціальних виплат окремим категоріям пенсіонерів, фінансування яких здійснюється за рахунок державного бюджету» встановлено, що розрахунок пенсій, призначених відповідно до ч.4 ст. 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», додаткових пенсій, призначених згідно з цим законом, проводиться виходячи з розміру 19,91 грн. Надалі для розрахунку пенсії та поетапного збільшення їх розмірів застосовувалися положення Постанов КМ України № 894 від 13.07.2007 р., № 1293 від 27.12.2005 р., № 530 від 28.05.2008 р., № 654 від 16.06.2008 р. Крім того, ч.3 ст. 28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» передбачено, що мінімальний розмір пенсії встановлений абз.1 ч.1 цієї статті, застосовується виключно для визначення розмірів пенсій, призначених за цим законом, а тому при призначенні позивачу додаткової пенсії згідно з вимогами ст. 51 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» застосовуватися не може. Враховуючи, що рішення, прийняті Кабінетом Міністрів України, є обов'язковими для виконання міністерствами та іншими центральними органами державної виконавчої влади України, місцевими органами державної виконавчої влади, Управління Пенсійного фонду України в Долинському районі Івано-Франківської області, виконуючи положення вказаних постанов Кабінету Міністрів України, діяло відповідно до вимог Конституції України та чинного законодавства і прав позивача не порушило. Також не підлягають відшкодуванню витрати на надання правової допомоги, оскільки ст. 90 КАС України передбачено, що витрати, пов»язані з оплатою допомоги адвоката або іншого фахівця у галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги, передбачених законом. Крім того, згідно зі ст. 99 КАС України встановлено 6-місячний строк для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи, який обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення і своїх прав, свобод чи інтересів. Пропущення даного строку звернення до адміністративного суду відповідно до ч.1 ст. 100 КАС України є підставою для залишення адміністративного позову без розгляду. Так як позивач звернувся в суд з даним адміністративним позовом тільки 18.03.2011 року та не навів причин поважності пропуску строку звернення до адміністративного суду, управління Пенсійного фонду України в Долинському районі, керуючись ст.ст. 51,99,100 КАС України, наполягає на залишенні його вимог за період до 18.09.2010 року без розгляду. В решті позову слід відмовити

Відповідач 2 - Управління праці та соціального захисту населення Долинської РДА Івано-Франківської області у встановлений законом строк письмові заперечення проти позову не подав.

Оцінивши повідомлені позивачем та відповідачем 1 обставини і надані ними докази, суд приходить до висновку, що даний адміністративний позов належить до часткового задоволення, виходячи з наступного:

У відповідності до вимог ст. 51 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», особам, віднесеним до другої категорії, призначається щомісячна додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоровю, у розмірі 30 процентів мінімальної пенсії за віком, виплата якої відповідно до ст. 53 Закону здійснюється повністю незалежно від заробітку, пенсії чи іншого доходу.

Таким чином, вихідним критерієм розрахунку додаткової пенсії потерпілим від наслідків аварії на ЧАЕС виступає мінімальна пенсія за віком, розмір якої згідно з ч.1 ст. 28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» встановлюється в розмірі визначеного законом прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність.

Положення ч.3 ст.28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», з якої випливає, що мінімальний розмір пенсії за віком, встановлений абзацом першим частини першої цієї статті, застосовується виключно для визначення розмірів пенсій, призначених згідно з цим Законом, не є перешкодою для застосування зазначеної величини (мінімального розміру пенсії за віком) для розрахунку інших, повязаних із нею, пенсій чи доплат, оскільки чинним законодавством не встановлено іншого мінімального розміру пенсії за віком, а тому посилання представника відповідача 1 на те, що наведена норма Закону не може стосуватись при призначенні та виплаті пенсії позивачу, судом до уваги не приймається.

Крім того, відповідно до ч.4 ст. 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» розмір прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначається на момент виплати пенсії згідно із законом про Державний бюджет України і не може коригуватися іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до ч.3 ст.67 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» у разі збільшення розміру прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом, підвищується розмір додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоровю. Перерахунок пенсії здійснюється з дня встановлення нового прожиткового мінімуму.

Відповідно до абзацу 2 ч.4 ст.48 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, учасникам ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, які стали інвалідами внаслідок Чорнобильської катастрофи, виплачується щорічна допомога на оздоровлення, зокрема, для інвалідів другої групи в розмірі п'яти мінімальних заробітних плат.

Частиною 2 ст. 6 Закону України «Про статус гірських населених пунктів» встановлено, що розмір державних пенсій, стипендій, всіх передбачених чинним законодавством видів державної матеріальної допомоги громадянам, які одержали статус особи, що працює, проживає або навчається на території населеного пункту, якому надано статус гірського, збільшується на 20 відсотків.

В судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_1 є учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС другої категорії, що підтверджується посвідченням серії А № 216659, виданим 22.02.1993 року.

Таким чином він має право на отримання додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоровю, на підставі ст. 51 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» та виплату щорічної допомоги на оздоровлення в розмірі п'яти мінімальних заробітних плат відповідно до вимог ст. 48 вказаного закону..

Як вбачається з відповіді № 971/Г-13 від 14.03.2011 року на заяву позивача та письмових заперечень на позов, при проведенні розрахунку додаткової пенсії позивачу відповідачем 1 застосовано положення постанови Кабінету Міністрів України від 3 січня 2002 р. № 1 «Про підвищення розмірів пенсій та інших соціальних виплат окремим категоріям пенсіонерів, фінансування яких здійснюється за рахунок коштів державного бюджету» та проведено йому розрахунок і виплату пенсії відповідно до ст. 51 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», виходячи з розміру 19 грн. 91 коп.

Згідно з письмовою відповіддю відповідача-2 № Г-14 від 09.03.2011 року, за 2005- 2010 роки позивачу виплачено допомогу на оздоровлення в розмірі по 100,00 грн. за кожен рік, за 2011 рік виплата не проводилася, так як є борг по виплаті за 2010 рік.

Такі дії відповідачів щодо невиплати позивачу додаткової пенсії та допомоги на оздоровлення в розмірах, встановлених Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», суд вважає неправомірними.

Відповідно до ч.2 ст. 19 Конституції України органи державної влади, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачений Конституцією та Законами України.

Згідно з положенням ч.4 ст. 9 КАС України у разі невідповідності нормативно-правового акта Конституції України, закону України, міжнародному договору, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України, або іншому правовому акту суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу.

Згідно зі ст. 62 Закону України „Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи Кабінетом Міністрів України провадиться роз'яснення порядку застосування цього Закону, а не встановлюється розмір передбачуваних Законом пільг.

Таким чином, виходячи із загальних засад пріоритетності законів над урядовими нормативними актами посилання відповідача на положення Постанови Кабінету Міністрів України № 1 від 03.01.2002 року "Про підвищення розмірів пенсій та інших соціальних виплат окремим категоріям пенсіонерів, фінансування яких здійснюється за рахунок коштів державного бюджету" та його наступних постанов є безпідставнимі таким, що звужує обсяг передбачених законом прав позивача.

Суд вважає за необхідне при вирішенні даного спору застосувати положення ст.ст. 48,51,67 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» та ст. 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», як нормативних актів, які мають вищу юридичну силу над підзаконними нормативними актами.

Суд не приймає аргумент представника відповідача 1 щодо недостатності бюджетних асигнувань, оскільки органи державної влади не можуть посилатися на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобовязань.

Безпідставним є і посилання представника відповідача 1 на обмеженні позовних вимог ОСОБА_1 6-місячним строком, оскільки ст. 87 ч.2 Закону України «Про пенсійне забезпечення» передбачено, що суми пенсій, не одержані своєчасно з вини органу, що призначає або виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком.

Отже, виходячи з принципу пріоритету законів над підзаконними нормативними актами, суд приходить до висновку, що позивач має право на отримання додаткової пенсії як учасник ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС другої категорії згідно з вимогами ст. 51 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» у розмірі 30% мінімальної пенсії за віком, визначеної ч.1 ст. 28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», у розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, встановленому законом, а також на отримання щорічної допомоги на оздоровлення відповідно до ст. 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» у розмірі 5 мінімальних заробітніх плат, тому заявлений ним позов в цій частині слід задоволити.

Вимога позивача про зобовязання відповідачів нараховувати та виплачувати йому додаткову пенсію та допомогу на оздоровлення у вказаних розмірах і в подальшому до задоволення не підлягає, оскільки завданням адміністративного судочинства є захист порушених прав, свобод та інтересів особи і суд не вправі вирішувати питання про призначення та виплату будь-яких коштів на майбутнє.

Відповідно до ст. 87 КАС України однією зі складових судових витрат є витрати на правову допомогу.

Згідно ч.1 ст. 94 КАС України визначено, що якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України (або відповідного місцевого бюджету, якщо іншою стороною був орган місцевого самоврядування, його посадова чи службова особа).

Частиною 1 та 3 ст. 90 КАС України визначено, що витрати, пов'язані з оплатою допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, які надають правову допомогу за договором, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги, передбачених законом. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом. До набрання чинності таким законом граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу відповідно до пункту 2 розділу VII «Прикінцеві та перехідні положення» КАС України встановлено постановою Кабінету Міністрів України «Про граничні розміри компенсації витрат, пов'язаних з розглядом цивільних та адміністративних справ, і порядок їх компенсації за рахунок держави» від 27 квітня 2006 року № 590. Зокрема, згаданою постановою встановлено, що граничний розмір витрат, повязаних з правовою допомогою стороні, на користь якої ухвалено судове рішення і яка не є суб'єктом владних повноважень, у випадку якщо компенсація відповідно до закону сплачується за рахунок держави, має не перевищувати суму, що обчислюється виходячи з того, що особі, яка надає правову допомогу, виплачується 5 відсотків розміру мінімальної заробітної плати за повний робочий день.

Отже позивачем не доведено те, що сума витрат на правову допомогу у розмірі 500,00 грн. відповідає граничному розміру, визначеному постановою Кабінету Міністрів України від 27.04.2006 року № 590. Таким чином, позивач, не довівши факту відповідності заявленої до стягнення суми законодавчо встановленому граничному розміру витрат на правову допомогу, без належного правового обґрунтування заявив вимоги про відшкодування 500,00 грн., а тому в задоволенні даної вимоги слід відмовити.

На підставi викладеного, ст.ст. 48,49,51,53,54,67,71 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", ст. 28 Закону України "Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування", ст.ст. 5, 6 ч.2 Закону України «Про статус гірських населених пунктів в Україні», керуючись ст.ст. 94,99,100,158-163, 167, 183-2 КАС України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Позов задоволити.

Визнати протиправними дії Управління Пенсійного фонду України в Долинському районі Івано-Франківської області і Управління праці та соціального захисту населення Долинської РДА Івано-Франківської області щодо непроведення ОСОБА_1 перерахунку додаткової пенсії та виплати у повному обсязі щорічної допомоги на оздоровлення як потерпілому від Чорнобильської катастрофи другої категорії.

Зобовязати Управління Пенсійного фонду України в Долинському районі Івано-Франківської області провести ОСОБА_1 перерахунок додаткової пенсії як учаснику ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС другої категорії згідно зі ст.ст. 51, 67 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» у розмірі 30% мінімальної пенсії за віком, визначеної ч.1 ст.28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», у розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, встановленому Законами України про Державний бюджет на відповідні роки, за період з 11.01.2005 року по час винесення рішення суду та виплатити йому недоплачені суми додаткової пенсії з урахуванням виплачених сум.

Зобовязати Управління праці та соціального захисту населення Долинської РДА Івано-Франківської області провести ОСОБА_1 перерахунок щорічної допомоги на оздоровлення як учаснику ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС другої категорії згідно зі ст. 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» у розмірі 5 мінімальних заробітних плат за період з 11.01.2005 року по час винесення рішення суду та виплатити йому недоплачені суми щорічної допомоги на оздоровлення з урахуванням виплачених сум.

В решті позову відмовити.

Постанову звернути до негайного виконання.

Постанова може бути оскаржена до Львівського апеляційного адміністративного суду через Долинський районний суд протягом 10 днів з дня отримання її копії.

Суддя: