Справа № 826/23867/15
Суддя: Кузьменко В. В.
Дата ухвалення: 2016-03-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 березня 2016 року м. Київ

Колегія Київського апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого - судді Кузьменко В. В.,

суддів Василенка Я.М., Степанюка А. Г.,

за участю секретаря Видмеденко О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Києві справу за адміністративним позовом ОСОБА_2 до уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства "Златобанк" про визнання протиправними дій та рішення, скасування рішення, за апеляційною скаргою уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства "Златобанк" на постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 22.01.2016 року, -

В С Т А Н О В И Л А:

Позивач звернувся до суду з позовом про визнання протиправним та скасування рішення відповідача про віднесення до нікчемного договору відступлення права вимоги та відступлення прав за договорами забезпечення від 12 лютого 2015 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Куксовою М.С., зареєстрованого в реєстрі за №191, укладеного між позивачем та АТ «Златобанк», та про вжиття заходів щодо повернення коштів, переданих за нікчемним правочином, визнання протиправними дій відповідача щодо направлення повідомлення про нікчемність договору відступлення та про вжиття заходів щодо повернення коштів, переданих за нікчемним правочином (лист №1456 від 27 квітня 2015 року).

Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 22.01.2016 року позовні вимоги задоволені повністю.

Не погоджуючись з зазначеним судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову суду першої інстанції як таку, що постановлена з порушенням норм матеріального права, та прийняти нове рішення про відмову в задоволенні позову в повному обсязі.

В засідання з'явився представник апелянта, який просив апеляційну скаргу задовольнити.

Представник позивача просив постанову суду першої інстанції залишити без задоволення.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, доводи скарги, письмові заперечення на апеляційну скаргу, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно зі ст.ст. 198 ч. 1 п. 1, 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Приймаючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що відсутні підстави, з якими закон пов'язує нікчемність правочину неплатоспроможного банку та які можуть бути застосовані до договору відступлення, а позивач, на підставі вказаного договору, отримав право вимоги лише у розмірі основного зобов'язання за кредитним договором.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 04 лютого 2013 року задоволено частково позов ПАТ "Златобанк", та стягнуто із ОСОБА_4 на користь ПАТ "Златобанк" заборгованість у розмірі 11173060,11 грн.: основний борг - 8271671, 33 грн., проценти - 1794136,49 грн., пеня - 987923,27 грн. три проценти річних - 119329,02 грн. Звернено стягнення на предмет іпотеки за договором іпотеки від 30 червня 2009 року шляхом реалізації предмету іпотеки на прилюдних торгах (початкова ціна предмету іпотеки - 21472505,00 грн.).

Між ПАТ "Златобанк", як первісним кредитором, та позивачем, як новим кредитором, 12 лютого 2015 року укладено договір відступлення, за умовами якого первісний кредитор відступає новому кредитору належне первісному кредитору право вимоги за: кредитним договором від 18 червня 2009 року №022/09/CL, укладеним між ПАТ "Златобанк" та ОСОБА_5, разом із змінами до нього; договором про заміну боржника у зобов'язанні від 25 липня 2011 року, укладеним між ПАТ "Златобанк", ОСОБА_5 та ОСОБА_6.

Згідно з п. 1.7 розділу 1 договору відступлення, первісним кредитором здійснюється на користь нового кредитора відступлення прав за договорами, що забезпечуються виконання зобов'язань за кредитним договором: договором іпотеки, посвідченим приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бондар Т.М. 30 червня 2009 року №117; договором поруки від 25 липня 2011 року №022/09/CL/Р-2.

На підставі договору відступлення позивач набув право вимоги у розмірі 11426014,88 грн. до ОСОБА_4 за кредитним договором №022/09/СL від 18 червня 2009 року, укладеним між ПАТ "Златобанк" та ОСОБА_5, зі змінами до нього, та, з урахуванням договору про заміну боржника у зобов'язанні (переведення боргу) від 25 липня 2011 року, укладеного між ПАТ "Златобанк", ОСОБА_5 та ОСОБА_6, внаслідок якого ОСОБА_5 перевів свій борг за кредитним договором на ОСОБА_4

Крім того, позивач набув права іпотекодержателя за договором іпотеки №117.

Відповідно до п. 2.1 розділу 2 договору, новий кредитор зобов'язаний перерахувати первісному кредитору в день укладення цього договору грошові кошти у розмірі 11426014,88 грн.

Позивачем здійснена повна оплата відступленого права вимоги у розмірі 11426014,88 грн., що підтверджується копією платіжного доручення від 12 лютого 2015 року №461431.

На підставі постанови Правління Національного банку України від 13 лютого 2015 року №105 "Про віднесення Публічного акціонерного товариства "Златобанк" до категорії неплатоспроможних" виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 13 лютого 2015 року №30 "Про запровадження тимчасової адміністрації у АТ "Златобанк", згідно з яким із 14 лютого 2015 року запроваджено тимчасову адміністрацію та призначено уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації Славінського В. І.

27 квітня 2015 року уповноваженою особою Фонду направлено на адресу позивача повідомлення про нікчемність договору відступлення прав вимоги та відступлення прав за договором забезпечення від 12 лютого 2015 року.

Вказане повідомлення ґрунтується на тому, що позивач, уклавши договір та сплативши за відступлене право вимоги грошові кошти у розмірі 11426014,88 грн., отримав переваги перед іншими вкладниками, які полягають у набутті права вимагати повернення вказаної суми від ОСОБА_4

Згідно з ч. 3, п. ст. 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", правочини (у тому числі договори) неплатоспроможного банку є нікчемними з таких підстав: 1) банк безоплатно здійснив відчуження майна, прийняв на себе зобов'язання без встановлення обов'язку контрагента щодо вчинення відповідних майнових дій, відмовився від власних майнових вимог; 2) банк до дня визнання банку неплатоспроможним взяв на себе зобов'язання, внаслідок чого він став неплатоспроможним або виконання його грошових зобов'язань перед іншими кредиторами повністю чи частково стало неможливим; 3) банк здійснив відчуження чи передав у користування або придбав (отримав у користування) майно, оплатив результати робіт та/або послуги за цінами, нижчими або вищими від звичайних (якщо оплата на 20 відсотків і більше відрізняється від вартості товарів, послуг, іншого майна, отриманого банком), або зобов'язаний здійснити такі дії в майбутньому відповідно до умов договору; 4) банк оплатив кредитору або прийняв майно в рахунок виконання грошових вимог у день, коли сума вимог кредиторів банку перевищувала вартість майна; 5) банк прийняв на себе зобов'язання (застава, порука, гарантія, притримання, факторинг тощо) щодо забезпечення виконання грошових вимог у порядку іншому, ніж здійснення кредитних операцій відповідно до Закону України "Про банки і банківську діяльність"; 6) банк уклав кредитні договори, умови яких передбачають надання клієнтам переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку; 7) банк уклав правочини (у тому числі договори), умови яких передбачають платіж чи передачу іншого майна з метою надання окремим кредиторам переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку; 8) банк уклав правочин (у тому числі договір) з пов'язаною особою банку, якщо такий правочин не відповідає вимогам законодавства України. 9) здійснення банком, віднесеним до категорії проблемних, операцій, укладення (переоформлення) договорів, що призвело до збільшення витрат, пов'язаних з виведенням банку з ринку, з порушенням норм законодавства.

Відповідно до абзацу 2 п. 4 постанови Пленуму Верховного суду України від 06 листопада 2009 року №9 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними", нікчемний правочин є недійсним через невідповідність його вимогам закону та не потребує визнання його таким судом.

Відсутність потреби визнавати судом правочин недійсним не означає відсутність потреби у встановленні на підставі достатніх та допустимих доказів наявності невідповідності правочину вимогам закону.

У разі прийняття Національним банком України рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку з підстав, визначених ч. 2 ст. 77 Закону України "Про банки і банківську діяльність", Фонд гарантує кожному вкладнику банку відшкодування коштів за вкладами, включаючи відсотки, на день початку процедури ліквідації банку, але не більше суми граничного розміру відшкодування коштів за вкладами, встановленого на дату прийняття такого рішення, незалежно від кількості вкладів в одному банку.

Згідно Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" уповноваженій особі Фонду надано право проводити перевірку та виявляти нікчемні правочини, повідомляти сторони цих правочинів про їх нікчемність.

До повноважень уповноваженої особи Фонду належить не прийняття рішень про нікчемність правочинів, а виявлення таких правочинів і направлення повідомлення про це.

Разом з тим, за змістом наведених норм, дане право не є абсолютним, а кореспондується з обов'язком встановити перед прийняттям рішення обставини, з якими Закон пов'язує нікчемність правочину, тобто саме по собі твердження про нікчемність правочину недостатньо для визнання його таким, оскільки воно у даному випадку нівелюється протилежним твердженням вкладника про дійсність вкладу.

Таким чином, за обставин відсутності у розпорядчому рішенні посилань на передбачені Законом підстави визнання правочину нікчемним, таке рішення суб'єкта владних повноваження не є обґрунтованим.

Аналогічна позиція викладена в постанові Вищого адміністративного суду України від 04 серпня 2015 року у справі К/800/24809/15.

Відповідно до ч. 1 ст. 7 Закону України "Про іпотеку", за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов'язанням у повному обсязі або в частині встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов'язання.

Згідно із п.7 ч.3 ст.38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» правочини (у тому числі договори) неплатоспроможного банку є нікчемними з таких підстав, зокрема, банк уклав правочини (у тому числі договори), умови яких передбачають платіж чи передачу іншого майна з метою надання окремим кредиторам переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку.

Таким чином, умовою застосування цього пункту при встановленні нікчемності правочину є мета надання окремим кредиторам переваг, прямо не встановлених для них законодавством.

З дня запровадження тимчасової адміністрації вкладники банку мають право на виплату коштів в межах гарантованої Фондом гарантування вкладів фізичних осіб суми відшкодування.

Апелянт посилається на те, що в переддень віднесення ПАТ "Златобанк" до категорії неплатоспроможних створено передумови для списання коштів з рахунку позивача, у зв'язку з чим позивач отримав перевагу перед іншими вкладниками, яка полягає у набутті ним права вимагати повернення грошових коштів у розмірі 11426014,88 грн.

Однак, позивач, станом на день запровадження тимчасової адміністрації в ПАТ "Златобанк", не був вкладником вказаного банку, а тому не має право на отримання гарантованої суми відшкодування.

Доказами в адміністративному судочинстві, за визначенням ч. 1 ст. 69 КАС України, є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

У відповідності до ч. 1 та 4 ст. 70 цього Кодексу, належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмету доказування. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування, крім випадків, коли щодо таких обставин не виникає спору.

Відповідачем не визначено конкретної підстави нікчемності правочину, що передбачені у ст.38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», а судом не встановлено таких, також, не надано доказів, які б свідчили, що зазначений правочин є таким, що порушує публічний порядок чи спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна держави.

Доводи, наведені в апеляційній скарзі, викладеного не спростовують, а тому колегією суддів відхиляються.

Перевіривши мотивування судового рішення та доводи апеляційної скарги, відповідно до вимог ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо справедливого судового розгляду, врахувавши ст. 8 КАС України, відповідно до якої суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, судова колегія вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку стосовно задоволення позовних вимог, через що постанову суду першої інстанції слід залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 8, 160, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, п. 2, 3, 4, 5, 6, 9 постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України «Про судове рішення в адміністративній справі» від 20.05.2013 року № 7 колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства "Златобанк" на постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 22.01.2016 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства "Златобанк" про визнання протиправними дій та рішення, скасування рішення - залишити без задоволення.

Постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 22.01.2016 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів, з дня складання в повному обсязі, шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя: В. В. Кузьменко

Судді: Я. М. Василенко

А. Г. Степанюк

Повний текст ухвали виготовлено 04.03.2016 року.

Головуючий суддя Кузьменко В. В.

Судді: Василенко Я.М.

Степанюк А.Г.