Справа № 2а-11472/11/1370
Суддя: Гулик Андрій Григорович
Дата ухвалення: 2011-11-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 листопада 2011 р. № 2а-11472/11/1370

Львівський окружний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Гулика А.Г.,

за участю:

секретаря судового засідання Русенко І.Я.,

представника позивача ОСОБА_1,

представник відповідача не зявився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області до Головного управління юстиції у Львівській області, відділу державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Львівській області, підрозділу примусового виконання рішень відділу державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Львівській області про визнання протиправними дій, скасування постанови про стягнення виконавчого збору та постанови про стягнення з боржника витрат на проведення виконавчих дій, -

встановив:

Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області звернулося до суду з позовом до Головного управління юстиції у Львівській області, відділу державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Львівській області, підрозділу примусового виконання рішень відділу державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Львівській області, в якому просить суд визнати протиправними дії державного виконавця, скасувати постанову про стягнення виконавчого збору від 30.09.2011 року ВП № 27767341 та постанови про стягнення з боржника витрат на проведення виконавчих дій від 30.09.2011 року ВП № 27767341.

Позовні вимоги мотивовані протиправністю постанови про стягнення з боржника виконавчого збору, а також постанови про стягнення з боржника витрат на проведення виконавчих дій, у звязку із невідповідністю постанови про відкриття виконавчого провадження резолютивній частині судового рішення. Зазначає, що оскільки виконавче провадження відкрито з порушенням вимог Закону України «Про виконавче провадження»оскаржувані постанови є протиправними, що зумовило звернення позивача до суду.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав з підстав, наведених в позовній заяві. Додатково пояснив, що кошторисом позивача не передбачено коштів на виплату сум виконавчого збору та витрат на проведення виконавчих дій. Просить суд задовольнити позов в повному обсязі.

Відповідачі явку уповноважених представників в судове засідання не забезпечили, хоча належним чином були повідомлені про дату, час та місце його проведення. Про причини неявки суд не повідомили, а тому суд ухвалив розглядати справу без їх участі.

Суд, заслухавши пояснення представника позивача, зясувавши обставини, на які позивач посилається як на підставу своїх вимог, дослідивши докази, якими вони обґрунтовуються, вважає, що позов задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що відповідачем відкрито виконавче провадження з виконання виконавчого листа № 2-а-1099/10р., виданого 14.07.2011 року Камянка-Бузьким районним судом Львівської області про стягнення з позивача на користь ОСОБА_2 1000 грн. 00 коп. моральної шкоди, про що винесено відповідну постанову ВП № 27767341 від 22.07.2011 року. Позивачу надано строк для добровільного виконання рішення суду до 29.07.2011 року.

Проте, вказане вище рішення у наданий державним виконавцем строк добровільно не виконано, у звязку з чим, на підставі ст.ст. 28, 41 Закону України «Про виконавче провадження»державним виконавцем ППВР ВДВС ГУЮ у Львівській області винесено постанову про стягнення з боржника виконавчого збору у розмірі 100 грн. 00 коп. та постанову про стягнення з боржника витрат на проведення виконавчих дій у розмірі 30 грн. 61 коп. від 30.09.2011 року ВП № 27767341.

На виконання вимоги державного виконавця щодо виконання вказаного виконавчого листа листом від 29.07.2011 року № 7585/06-12 позивач повідомив ППВР ВДВС ГУЮ у Львівській області про те, що бюджетом Пенсійного фонду України на 2011 рік не передбачено коштів на виплату моральної шкоди. При цьому, доказів виконання рішення суду у встановлений державний виконавцем строк не надав.

Вирішуючи спір по суті, суд виходив з наступного.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку регулюється Законом України «Про виконавче провадження».

Виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно з положеннями ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження», державний виконавець зобовязаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Державний виконавець здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення, у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і вказаним Законом.

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконавче провадження», примусове виконання рішень державною виконавчою службою здійснюється на підставі виконавчих документів. Виходячи з аналізу цієї статті, одним з видів виконавчих документів, що підлягають виконанню державною виконавчою службою є виконавчі листи.

Як вбачається з положень ст. 25 Закону України «Про виконавче провадження»державний виконавець зобов'язаний прийняти до виконання виконавчий документ і відкрити виконавче провадження, якщо не закінчився строк пред'явлення такого документа до виконання, він відповідає вимогам, передбаченим цим Законом, і пред'явлений до виконання до відповідного органу державної виконавчої служби. Державний виконавець протягом трьох робочих днів з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження.

У постанові державний виконавець вказує про необхідність боржнику самостійно виконати рішення у строк до семи днів з моменту винесення постанови (у разі виконання рішення про примусове виселення боржника - у строк до п'ятнадцяти днів) та зазначає, що у разі ненадання боржником документального підтвердження виконання рішення буде розпочате примусове виконання цього рішення із стягненням з боржника виконавчого збору і витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, передбачених цим Законом. За заявою стягувача державний виконавець одночасно з винесенням постанови про відкриття виконавчого провадження може накласти арешт на майно та кошти боржника, про що виноситься відповідна постанова.

Щодо твердження позивача про протиправність постанови про стягнення виконавчого збору від 30.09.2011 року ВП № 27767341 та постанови про стягнення з боржника витрат на проведення виконавчих дій від 30.09.2011 року ВП № 27767341, суд зазначає наступне.

Згідно з ст. 28 Закону України «Про виконавче провадження», у разі невиконання боржником рішення майнового характеру у строк, встановлений частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного його виконання, постановою державного виконавця з боржника стягується виконавчий збір у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає стягненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом. У разі невиконання боржником у той самий строк рішення немайнового характеру виконавчий збір стягується в розмірі сорока неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з боржника - фізичної особи і в розмірі вісімдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з боржника - юридичної особи. У зазначених розмірах виконавчий збір стягується з боржника також у разі повернення виконавчого документа без виконання за письмовою заявою стягувача та у разі самостійного виконання боржником рішення після початку його примусового виконання, зокрема шляхом перерахування коштів безпосередньо на рахунок стягувача. Постанова про стягнення виконавчого збору може бути оскаржена в десятиденний строк у порядку, встановленому цим Законом.

З положень ст. 41 Закону України «Про виконавче провадження»вбачається, що витрати органів державної виконавчої служби, пов'язані з організацією та проведенням виконавчих дій щодо забезпечення примусового виконання рішень, є витратами виконавчого провадження. Витрати виконавчого провадження здійснюються за рахунок коштів Державного бюджету України та коштів виконавчого провадження, які використовуються у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Про стягнення з боржника витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, державний виконавець виносить постанову, яка затверджується начальником відповідного відділу державної виконавчої служби. Зазначена постанова надсилається сторонам не пізніше наступного робочого дня після її винесення і може бути оскаржена ними до суду у десятиденний строк.

Як вбачається з листа позивача від 29.07.2011 року № 7585/06-12 причинами невиконання рішення суду є відсутність в бюджеті Пенсійного фонду України коштів на виплату моральної шкоди, що, в свою чергу, не може визнаватися поважною причиною невиконання рішення суду.

Враховуючи те, що позивачу було надано термін для добровільного виконання виконавчого документа до 29.07.2011 року, суд дійшов висновку, що в термін, наданий для добровільного виконання, виконавчий документ виконаний не був.

Таким чином, під час розгляду справи судом встановлено, що позивачем не виконано рішення суду в строк, встановлений державним виконавцем для добровільного його виконання. У звязку з чим, суд дійшов висновку, що постанова про стягнення виконавчого збору від 30.09.2011 року ВП № 27767341 та постанова про стягнення з боржника витрат на проведення виконавчих дій від 30.09.2011 року ВП № 27767341є правомірними.

Твердження позивача про протиправність постанови про відкриття виконавчого провадження не беруться судом до уваги, оскільки вказана постанова чи дії, повязані з її винесенням позивачем оскаржені не були.

Інших підстав для визнання протиправними вказаних постанов позивачем не наведено. Щодо інших відповідачів у справі, то позивачем не заявлено до них жодних самостійних позовних вимог.

Стаття 19 Конституції України встановлює, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Положення ст. 9 КАС України передбачає, що суди при вирішенні справи керуються принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дій чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

За таких обставин, суд вважає позовні вимоги не обґрунтовані, а тому вказаний позов задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 7-11, 14, 69-71, 86, 87, 94, 159, 160-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

П О С Т А Н О В И В :

У задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Судові витрати згідно з ст. 94 КАС України стягненню зі сторін не підлягають.

Постанова суду першої інстанції, якщо інше не встановлено Кодексом адміністративного судочинства України, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого Кодексом адміністративного судочинства України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, то вважається, що постанова суду не набрала законної сили.

Апеляційна скарга подається до Львівського апеляційного адміністративного суду через Львівський окружний адміністративний суд. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Львівського апеляційного адміністративного суду. Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом ч. 3 ст. 160 Кодексу адміністративного судочинства України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом 10 днів з дня отримання копії постанови. Якщо субєкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою ст. 167 Кодексу адміністративного судочинства України, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення пятиденного строку з моменту отримання субєктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Повний текст постанови виготовлений та підписаний 15 листопада 2011 року.

Суддя Гулик А.Г.

З оригіналом згідно

Суддя Гулик А.Г.