Справа № 810/4762/15
Суддя: Панченко Н.Д.
Дата ухвалення: 2016-01-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

810/4762/15

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 січня 2016 року №810/4762/15

Київський окружний адміністративний суд у складі головуючого - судді Панченко Н.Д., розглянувши у порядку письмового провадження у м. Києві адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю “Текссол-С” до Київської митниці Державної фіскальної служби, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Бориспільське управління Державної казначейської служби України Київської області, про визнання протиправним та скасування рішення,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю “Текссол-С” (далі – позивач або ТОВ “Текссол-С”) звернулось до Київського окружного адміністративного суду з позовом до Київської митниці Державної фіскальної служби (далі – відповідач або Київська митниця ДФС), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - Бориспільське управління Державної казначейської служби України Київської області, про визнання протиправним та скасування рішення про коригування митної вартості товарів №125110011/2015/000252/1 від 19.09.2015.

В обґрунтування позовних вимог позивач вказав, що відповідач незаконно оформив картку відмови у прийняті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів та безпідставно прийняв рішення про коригування митної вартості товарів, визначених позивачем за основним (першим) методом - ціною договору (контракту).

Оскільки до Київської митниці ДФС було надано всі документи для визначення ціни товару, що імпортується, за ціною договору

Позивач вважає рішення митного органу незаконними, тому що при їх прийнятті відповідачем невірно встановлені факти та застосовано норми закону.

Відповідач позов не визнав, заперечення надав суду у письмовій формі та просив суд у задоволенні позову відмовити. В обґрунтування заперечень зазначив, що надані позивачем документи містили суперечливі відомості, неточності та неповну інформацію. Оскільки застосування інших другорядних методів визначення вартості товарів є неможливим, після проведення консультацій із декларантом митним органом було прийнято рішення про коригування митної вартості товарів із застосуванням резервного методу та оформлено картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні, випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення.

У зв’язку з цим, відповідач вважає, що оскаржуване рішення прийняте з урахуванням вимог чинного законодавства, в межах повноважень, наданих йому законами України та підзаконними нормативно-правовими актами.

У судове засідання, призначене на 28.01.2016, сторони не з’явились, хоча про дату, час та місце розгляду справи були повідомленні своєчасно та належним чином.

Разом з цим, 28.01.2016 через канцелярію Київського окружного адміністративного суду надійшло спільне клопотання сторін про подальший розгляд справи у порядку письмового провадження.

Представник третьої особи у судове засідання, призначене на 28.01.2016, не з’явився. Разом з цим, матеріали справи містять клопотання Бориспільського управління Державної казначейської служби України Київської області про розгляд даної справи без участі його представника.

Дослідивши наявні матеріали справи у їх сукупності, враховуючи, що про час, дату та місце розгляду справи відповідач був повідомлений своєчасно та належним чином, зважаючи на відсутність підстав для відкладення судового розгляду, передбачених статтею 128 Кодексу адміністративного судочинства України та беручи до уваги положення частини четвертої статті 128, частини четвертої статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України, судом прийнято рішення про розгляд справи у порядку письмового провадження.

Розглянувши подані документи і матеріали, з'ясувавши фактичні обставини на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, між компанією “Mumtaz&CO” (Сіалкот, Пакистан) (Продавець) та ТОВ “Текссол-С” (Покупець) укладений контракт від 18.06.2012 №PK/20120608/UK на умовах якого Продавець продає, а Покупець купляє тканину власного виробництва Продавця: Х/Б 100%, полікотон 52/48, поліестр 100%. Найменування товару, його вартість та кількість може змінюватись шляхом укладання додаткових угод, які є невід'ємними частинами контракту (а.с. 13-16).

Відповідно до пункту 4.1 додаткової угоди №40 до контракту від 18.06.2012 №PK/20120608/UK поставка товару відбувається на умовах FOB Муххамад бін Касім (Пакистан).

У серпні 2015 року позивачем на підставі контракту від 18.06.2012 №PK/20120608/UK та інвойсу від 20.06.2015 №МС/0036/2015 здійснено ввезення на територію України зазначених товарів.

9 вересня 2015 року позивачем до Київської митниці ДФС подано електронну митну декларацію (далі також ЕМД), зареєстровану за №125130012/2015/463386 (а.с 35), в якій позивачем до митного оформлення заявлено товари:

Митна вартість товару визначена позивачем з застосуванням основного методу - за ціною договору (контракту).

Відповідно до графи 33 ЕМД від 09.09.2015 №125130012/2015/463386 на підтвердження заявленої митної вартості товару позивачем були подані такі документи:

1) зовнішньоекономічний контракт 18.06.2012 №PK/20120608/UK (код m4104) (т.1, а.с. 13-14);

2) додаткову угоду №170614 від 17.06.2014 до контракту від 18.06.2012 №PK/20120608/UK (код 4103) (т.1, а.с. 15);

3) додаткову угоду №40 від 20.06.2015 до контракту від 18.06.2012 №PK/20120608/UK (код 4103) (т.1, а.с. 16);

4) інвойс від 20.06.2015 №МС/0036/2015 (код 3105) (т.1, а.с. 17);

5) договір про транспортно-експедиторське обслуговування зовнішньоторговельних вантажних перевезень №1342/08/02 від 02.07.2012 (код m 4301) (т.1, а.с. 42-45);

6) рахунок на оплату №197 від 31.07.2015 (код 3004) (т.1, а.с. 47);

7) коносамент №РК20375074 від 25.06.2015 (код m4104) (т.1, а.с. 20);

8) специфікацію на товар складену виробником від 20.06.2015 №36 (код 3013) (т.1, а.с. 21);

9) сертифікат про походження товару №SCCS/CO/001509 від 23.07.2015 (код 7011) (т.1, а.с. 22);

10) експортну декларацію №ABPL0124382 від 22.06.2015 (т.1, а.с. 23);

11) калькуляції вартості кожного товару (т.1, а.с. 24-26);

12) технічні умови на виробництва кожного товару (т.1, а.с. 27-29);

13) прайс-лист продукції контрагента позивача (т.1, а.с. 30);

14) пакувальний лист (т.1, а.с. 31).

При перевірці правильності визначення митної вартості товару, Київська митниця ДФС дійшла висновку, що документи, які надані позивачем для оформлення товару, не містять всіх даних відповідно до обраного декларантом методу визначення митної вартості товару та містять розбіжності.

Відповідно до положень статті 53 Митного кодексу України, 09.09.2015 позивачу було надіслано електронне повідомлення про необхідність подання додаткових документів для підтвердження митної вартості товарів, а саме: зовнішньо-економічний договір (контракт) купівлі-продажу; якщо здійснювалось страхування – страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування; транспортні (перевізні) документи; договір на перевезення, рахунок про сплату транспортних перевезень, заявку; виписку з бухгалтерської документації; висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлених спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товарів або сировини. Інші документи за бажанням декларанта (а.с. 75).

З приводу запитуваних страхових документів позивач повідомив, що страхування товару не здійснювалось, тому такі документи у ТОВ “Текссол-С” відсутні.

Як вбачається зі змісту оскаржуваного рішення, заявлена декларантом митна вартість товарів не була прийнята, оскільки позивачем не було подано всіх документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частині 3 статті 53 Митного кодексу України, подані документи містили розбіжності та не містили всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості, а саме: надані специфікації, експортна декларація не відповідають заявленій партії товару; в наданій довідці про вартість перевезення товару вартість перевезення та номер контейнера не відповідають заявленим в ДМВ та МД; в якості додаткових документів декларантом надано висновок експертної організації, транспортні перевізні документи та нову довідку про перевезення товарів, але інші розбіжності не усунуто.

На підставі прийнятого рішення про коригування митної вартості товару Київською митницею ДФС оформлено картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №125130012/2015/0038 (т.1, а.с.165-166).

Не погоджуючись із рішенням відповідача про коригування митної вартості товарів, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд зазначає наступне.

Відносини, що пов'язані із справлянням митних платежів регулюються Митним кодексом України, Податковим кодексом України та іншими законами України з питань оподаткування.

Відповідно до частини першої статті 246 Митного кодексу України метою митного оформлення є забезпечення дотримання встановленого законодавством України порядку переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, а також забезпечення статистичного обліку ввезення на митну територію України, вивезення за її межі і транзиту через її територію товарів.

Згідно з статтею 248 Митного кодексу України митне оформлення розпочинається з моменту подання митному органу декларантом або уповноваженою ним особою митної декларації або документа, який відповідно до законодавства її замінює та документів, необхідних для митного оформлення.

Декларування здійснюється шляхом заявлення за встановленою формою (письмовою, усною, шляхом вчинення дій) точних відомостей про товари, мету їх переміщення через митний кордон України, а також відомостей, необхідних для здійснення їх митного контролю та митного оформлення. При застосуванні письмової форми декларування можуть використовуватися як електронні документи, так і документи на паперовому носії (частина перша стаття 257 Митного кодексу України).

Статтею 49 Митного кодексу України визначено, що митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Відомості про митну вартість товарів використовуються для: 1) нарахування митних платежів; 2) застосування інших заходів державного регулювання зовнішньоекономічної діяльності України; 3) ведення митної статистики; 4) розрахунку податкового зобов'язання, визначеного за результатами документальної перевірки (стаття 50 Митного кодексу України).

Відповідно до статті 57 Митного кодексу України, визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за основним методом (тобто за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції)) та другорядними: за ціною договору щодо ідентичних товарів; за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; на основі віднімання вартості; на основі додавання вартості (обчислена вартість); за резервним. Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції). Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.

Згідно зі статтею 54 Митного кодексу України, контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється митним органом шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у частині першій статті 58 цього Кодексу.

Зокрема, статтею 58 Митного кодексу України передбачено, що метод визначення митної вартості за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, застосовується у разі, якщо щодо продажу оцінюваних товарів або їх ціни відсутні будь-які умови або застереження, які унеможливлюють визначення вартості цих товарів. Метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, не застосовується, якщо використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірні та/або відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов'язковою при її обчисленні. У разі якщо митна вартість не може бути визначена за основним методом, застосовуються другорядні методи.

Відповідно до положень статті 53 Митного кодексу України одночасно з митною декларацією декларант подає митному органу документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення. Документами, які підтверджують митну вартість товарів, зокрема, є: декларація митної вартості та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об'єктом купівлі-продажу); якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару.

В силу положень частини п’ятої статті 53 Митного кодексу України забороняється вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, відмінні від тих, що зазначені в цій статті.

З аналізу частин першої та другої статті 53 Митного кодексу України вбачається, що Митним кодексом передбачено вичерпний перелік документів, що подається декларантом митному органу для підтвердження заявленої митної вартості товарів та обраного методу її визначення.

Дана норма кореспондується з положеннями статті 318 Митного кодексу України, якою встановлено, що митний контроль має передбачати виконання митними органами мінімуму митних формальностей, необхідних для забезпечення додержання законодавства України з питань державної митної справи.

Це також відповідає стандартним правилам, встановленим пунктами 3.16 та 6.2 Загального додатку до Міжнародної конвенції про спрощення та гармонізацію митних процедур, до якої Україна приєдналась згідно із Законом України від 15.02.2011 №3018-VI “Про внесення змін до Закону України “Про приєднання України до Протоколу про внесення змін до Міжнародної конвенції про спрощення та гармонізацію митних процедур”, якими запроваджено стандартні правила: на підтвердження декларації на товари митна служба вимагає тільки ті документи, які є необхідними для проведення контролю за даною операцією та забезпечення виконання усіх вимог щодо застосування митного законодавства; митний контроль обмежується мінімумом, необхідним для забезпечення дотримання митного законодавства.

Разом з цим, якщо документи, зазначені у частині другій статті 53 Митного кодексу України, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу зобов'язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи: 1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов'язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; 2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); 3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов'язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); 4) виписку з бухгалтерської документації; 5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; 6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; 7) копію митної декларації країни відправлення; 8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини. У разі якщо митний орган має обґрунтовані підстави вважати, що існуючий взаємозв'язок між продавцем і покупцем вплинув на заявлену декларантом митну вартість, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу, крім документів, зазначених у частинах другій та третій цієї статті, подає (за наявності) такі документи: 1) виписку з бухгалтерських та банківських документів покупця, що стосуються відчуження оцінюваних товарів, ідентичних та/або подібних (аналогічних) товарів на території України; 2) довідкову інформацію щодо вартості у країні-експортері товарів, що є ідентичними та/або подібними (аналогічними) оцінюваним товарам; 3) розрахунок ціни (калькуляцію) (частини третя та четверта статті 53 Митного кодексу України).

Крім цього, відповідно до частини шостої статті 54 Митного кодексу України, митний орган може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі: невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості; неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари; невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 цього Кодексу; надходження до митного органу документально підтвердженої офіційної інформації митних органів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості.

Аналіз положень статті 53, частин першої, другої та п’ятої статті 54, статті 58 Митного кодексу України надає підстави для висновку, що митний орган при здійсненні контролю за правильністю визначення митної вартості зобов’язаний перевірити складові числового значення митної вартості, правильність розрахунку, здійсненого декларантом, упевнитись в достовірності та точності заяв, документів чи розрахунків, поданих декларантом, а також відсутності обмежень для визначення митної вартості за ціною договору, наведених у статті 58 Митного кодексу України та у випадках, встановлених цим Кодексом (якщо надані декларантом документи містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни) письмово запитувати від декларанта або уповноваженої ним особи встановлені статтею 53 цього Кодексу додаткові документи та відомості, якщо це необхідно для прийняття рішення про визнання заявленої митної вартості.

Тобто, встановивши відсутність достатніх відомостей, що підтверджують задекларовану митну вартість товарів митний орган повинен вказати, які саме складові митної вартості товарів є непідтвердженими, чому з поданих декларантом документів неможливо встановити дані складові та які документи необхідні для підтвердження того чи іншого показника.

При цьому митний орган повинен витребувати ті документи, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а не всі, які передбачені статтею 53 Митного кодексу України.

Такий висновок відповідає правовій позиції, висловленій Верховним Судом України у постановах від 31 березня 2015 року №21-53а15 та №21-127а15.

Як пояснив представник відповідача у ході розгляду справи, підставою для витребування від декларанта додаткових документів слугувала та обставина, що подані позивачем документи на підтвердження заявленої ним митної вартості містили суттєві розбіжності, а саме:

- в електронному пакеті документів був відсутній зовнішньоекономічний договір, зазначений у графі 44 ЕМД від 09.09.2015 №125130012/2015/463386;

- до ЕМД від 09.09.2015 №125130012/2015/463386 приєднано електронну копію специфікації на товар, яка не відповідала заявленій партії товару;

У ході розгляду справи представник відповідача повідомив, що, фактично, зазначені розбіжності виникли у зв’язку з тим, що до ЕМД від 09.09.2015 №125130012/2015/463386 позивачем були приєднані інші документи, ніж ті, що вказані у графі 44.

У додатку за кодом “2730” замість міжнародної автомобільної накладної (CMR) за №0739799 від 04.08.2015 фактично було прикріплено накладну №0739776 (а.с 175-176).

У додатку за кодом “2761” замість коносаменту №РК20375074 від 25.06.2015 фактично був прикріплений коносамент №MSCUK8750214 (а.с. 177-178)

У додатку за кодом “3013” замість специфікації на товар від 20.06.2015 №36 фактично було прикріплено специфікацію від 15.11.2014 №34, що містить лише дві позиції товару (а.с. 179-180).

Таким чином, представник відповідача стверджував, що реквізити та числові значення документів, фактично приєднаних до ЕМД в якості додатків, не відповідали реквізитам та числовим значенням, вказаним у відповідних графах ЕМД від 09.09.2015 №125130012/2015/463386, а відтак не підтверджували даних, наведених у декларації.

У свою чергу представник позивача наполягав на тому, що ТОВ “Текссол-С”, приєднуючи до ЕМД від 09.09.2015 №125130012/2015/463386 додатки для підтвердження заявленої митної вартості товарів, упевнилось в їх відповідності реквізитам, вказаним у графі 44 ЕМД.

На підтвердження невідповідності додатків до ЕМД від 09.09.2015 №125130012/2015/463386 даним її графи 44 відповідачем до матеріалів справи приєднані роздруковані знімки фрагментів із програмного забезпечення «Автоматизована система митного оформлення» (АСМО), за допомогою якого декларантами подаються до митниці митні декларації з відповідними документами (т.1, а.с. 171, 174, 176, 178, 180, 183).

Поряд з цим суд зазначає, що зміст установлених відповідачем розбіжностей позивачеві був не доведений в ході проведення консультацій шляхом направлення електронних повідомлень, а в рішенні про коригування митної вартості товарів, вони не були жодним чином конкретизовані.

Суд вважає, що за умови приєднання позивачем в якості додатків до митної декларації електронних копій документів, що стосуються іншої поставки, митний орган був зобов’язаний повідомити декларанта про такі обставини та/або витребувати у декларанта копії тих документів, в реквізитах яких виявлено невідповідність реквізитам, наведеним у графі 44 митної декларації, оскільки без такої конкретизації не можливо вжити заходів щодо усунення розбіжностей.

Проте, як вбачається зі змісту електронного повідомлення від 09.09.2015, яким від позивача були витребувані додаткові документи на підтвердження заявленої митної вартості, воно не містить будь-якої конкретизації суті розбіжностей та недоліків у приєднаних документах, або зауважень, що позивачем до електронної митної декларації були приєднані інші документи, ніж ті, що вказані у графі 44 ЕМД від 09.09.2015 №125130012/2015/463386 (т.1, а.с. 75).

Київською митницею ДФС також не було витребувано від позивача тих документів, щодо яких, за твердженням представника відповідача, було встановлено розбіжності з графою 44 ЕМД.

Натомість, як вбачається з оскаржуваного рішення про коригування митної вартості товарів та картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення відповідач, застосовуючи резервний метод визначення митної вартості товарів, керувався документами, реквізити яких є тотожними реквізитам документів, вказаних позивачем у графі 44 ЕМД від 09.09.2015 №125130012/2015/463386.

Таким чином суд критично ставиться до тверджень відповідача, що підставами для витребування від позивача додаткових документів стали розбіжності, що полягають в подачі декларантом документів, які не відповідають зазначеним у графі 44 ЕМД.

У той же час, дослідивши документи, які подавались позивачем до митного оформлення, суд вважає їх такими, що у повній мірі ідентифікують оцінюваний товар та містять об'єктивні і достовірні дані, які піддаються обчисленню та підтверджують його ціну, що підлягає сплаті на користь продавця, тобто підтверджують митну вартість зазначеного ТОВ “Текссол-С” товару за ціною договору.

У ході судового розгляду справи відповідач не спростував правильності визначення митної вартості товарів, а також відсутність можливості у митного органу визначити митну вартість даного товару на підставі наданих позивачем документів за правилами, визначеними статтею 58 Митного кодексу України.

При цьому суд відхиляє посилання представника відповідача на не включення позивачем до вартості транспортування витрат на навантаження товару на борт судна в порту відвантаження.

Відповідно до пункту 4.1 додаткової угоди №40 до контракту від 18.06.2012 №PK/20120608/UK поставка товару відбувається на умовах FOB Муххамд бін Касім (Пакистан).

FOB (named port of shipment) (англ. Free On Board), або Франко борт (назва порту відвантаження) — міжнародний комерційний торгівельний термін, який означає, що продавець виконав постачання, коли товар перейшов через поручні судна в названому порту відвантаження. Це означає, що з цього моменту усі витрати і ризики чи втрати ушкодження товару повинен нести покупець. За умовами терміна FOB на продавця покладається обов'язок з митного очищення товару для експорту. Цей термін може застосовуватися тільки під час перевезення товару морським чи внутрішнім водяним транспортом.

Таким чином, поставка товару на умовах FОB передбачає обов’язок продавця здійснити навантаження вантажу на борт визначеного покупцем судна в порту відвантаження. Отже всі витрати у зв’язку з здійсненням навантаження на умовах поставки FОB закладаються продавцем у контракту ціну товару.

За змістом частини 10 статті 58 Митного кодексу України при визначенні митної вартості до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за оцінювані товари, додаються в тому числі витрати на транспортування оцінюваних товарів до аеропорту, порту або іншого місця ввезення на митну територію України.

Отже митна вартість товару включає у тому числі транспорті витрати на перевезення товару, але лише до місця ввезення на митну територію України.

Судом встановлено, що поставка товару здійснювалась морським транспортом Товариством з обмеженою відповідальністю “Тесей” на підставі договору на транспортно-експедиторське обслуговування зовнішньоторговельних вантажних перевезень від 02.07.2012 №1342/08/02 до місця призначення Україна, Іллічівськ, що підтверджується коносаментом №РК20375074 від 25.06.2015.

Таким чином, позивачем до митного оформлення були надані вичерпні документи, що підтверджують склад та числове значення витрат на транспортування вантажу.

Стосовно зауважень представника відповідача на невідповідність експертного висновку Київської обласної торгово-промислової палати від 07.09.2014 №Ц-848, оскільки експертом було проведено моніторинг вартості товару “тканина бавовняна” лише продавця товару та не досліджено відповідність ціни товару кон’юктурі світового ринку, суд зазначає таке.

Відповідно до експертного висновку Київської обласної торгово-промислової палати від 07.09.2014 №Ц-848 вартість імпортованих позивачем товарів відповідає інвойсній ціні згідно з поданими позивачем до митного оформлення документами.

При цьому, такий висновок експертом зроблено за наслідками дослідження цінової кон’юктури ринку, на підставі наявної інформації про експортні ціни на пропозиціях тканини виробника Muhammad Bin Qasim, Пакистан, контрактних цін (фактичних угод) на дану та аналогічну продукцію, імпортовану в Україну, а також ціноутворюючих факторах контракту (об’єму поставки, умовам оплати, тощо).

Відтак твердження відповідача, що висновок експерта не враховує ціни товару на світовому ринку, не відповідає фактичним обставинам.

Водночас неприйняття до уваги висновку експерта Київської обласної торгово-промислової палати, який базується на невідповідних, на думку відповідача, джерелах, не може вважатися розбіжністю у розумінні митного законодавства, оскільки подання даного документу не є обов’язковим для цілей визначення митної вартості товарів відповідно до вимог частини 2 статті 53 Митного кодексу України. У зв’язку з цим його відсутність не може впливати на можливість визначення числових даних митної вартості на підставі наданих документів.

Представник відповідача також звертає увагу суду, що поданий позивачем прайс-лист не може розглядатись як доказ на підтвердження заявленої митної вартості, оскільки ціни в ньому визначені станом на 01.11.2014, водночас поставка здійснювалась у серпні-вересні 2015 року.

Однак суд не вбачає у даних фактах ознак, які будь-яким чином вплинули на числові значення митної вартості товару.

Слід зазначити, що національне та міжнародне законодавство не містить вимог, яким повинен відповідати прайс-лист. Згідно з частиною третьою статті 5 Закону України “Про зовнішньоекономічну діяльність”, втручання державних органів у зовнішньоекономічну діяльність її суб'єктів у випадках, не передбачених цим Законом, в тому числі і шляхом видання підзаконних актів, які створюють для її здійснення умови гірші від встановлених в цьому Законі, є обмеженням права здійснення зовнішньоекономічної діяльності і, як таке, забороняється.

Крім того, Митним кодексом України не передбачено таких повноважень відповідача як встановлення змісту та форми прайс-листів, або порядку їх заповнення.

Також слід зазначити, що прайс-лист є додатковим документом для підтвердження митної вартості товарів і може вимагатись лише у разі встановлення розбіжностей в основних документах, до яких він не відноситься.

У даному випадку той факт, що прайс-лист датовано 01.11.2014, а спірна поставка товару відбувалась у серпні-вересні 2015 року не спростовує договірну вартість, а тому не може бути достатньою підставою для неврахування вказаних у такому прайс-листі цін, або не врахування його в цілому.

Суд не приймає до уваги посилання позивача, як на доказ правомірності своїх дій, на ті обставини, що у митного органу наявна інформація про здійснення митного оформлення ідентичних товарів за вищою, ніж заявлена позивачем, вартістю та на вже існуючі рішення про визначення митної вартості даного товару, оскільки відповідно до вимог діючого митного законодавства, зазначені обставини можуть слугувати підставами для виникнення сумнівів у митного органу у правильності визначення митної вартості. Водночас наявність підстав лише для сумнівів та без наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товару, не наділяє митний орган правом здійснювати коригування митної вартості товару, яка підтверджена належними документами.

Суд також зазначає, що та обставина, що в автоматизованій системі аналізу та управління ризиками є інформація про те, що товар, який задекларовано однією особою, іншими особами розмитнювався за іншою вартістю, за відсутності інших визначених законом підстав, що обумовлюють межі і способи здійснення митним органом контролю митної вартості, не утворює підстав для відмови у визнанні заявленої декларантом митної вартості за основним методом та її визначенні за резервним методом, адже торгові відносини є різноманітними, здійснюються на принципах автономії волі та свободи договору, при цьому безліч обставин можуть впливати на їх ціну (характеристика товару, виробник, торгова марка, умови і обсяги поставок, наявність знижок тощо).

Автоматизована система аналізу та управління ризиками з об'єктивних причин не може містити усієї інформації, що стосується суб'єктів зовнішньоекономічної діяльності, товарів і умов їх продажу, тому такі дані не можуть мати більше значення, ніж надані декларантом первинні документи про товар.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 22.10.2013 №21-326а13.

Водночас, відповідно до частини сьомої статті 54 Митного кодексу України у разі якщо під час проведення митного контролю орган доходів і зборів не може аргументовано довести, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, заявлена декларантом або уповноваженою ним особою митна вартість вважається визнаною автоматично.

Тобто, не наведення митним органом доказів того, що документи, подані декларантом для митного оформлення товару є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності викликають сумнів у достовірності наданої інформації, витребування цим органом переліку документів без зазначення обставин, які ці документи повинні підтвердити, свідчить про протиправність рішення цього органу щодо застосування іншого, ніж основний метод визначення митної вартості. Ненадання декларантом запитуваних митним органом документів, за відсутності обґрунтування неможливості визначення митної вартості товару за першим методом, не є достатнім для висновку про наявність підстав для застосування митним органом коригування митної вартості.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду України від 29.05.2012 у справі № 21-91а12 та від 11.09.2012 у справі № 21-262а12.

З оскаржуваного рішення вбачається, що відповідач не надав належної оцінки поданим документам та не встановив конкретних обставин та фактів, які перешкоджають митному оформленню товарів за ціною договору.

Беручи до уваги вищезазначене, суд дійшов висновку, що митний орган неправомірно відмовив позивачу у визнанні задекларованої ним митної вартості товару за основним методом, визначив митну вартість за резервним методом та прийняв рішення про коригування митної вартості товару №125110011/2015/000252/1 від 19.09.2015.

Відповідно до частини другої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб’єкта владних повноважень обов’язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

На виконання цих вимог відповідач, як суб'єкт владних повноважень, не надав суду належних і достатніх доказів, які спростовували б твердження позивача, а відтак, не довів правомірності своїх рішень.

Водночас, докази подані позивачем, підтверджують обставини, на які він посилається в обґрунтування позовних вимог та не були спростовані доводами відповідача.

З огляду на зазначене, беручи до уваги докази наявні у матеріалах справи у їх сукупності, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог та вважає їх такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі.

Вимога позивача про зобов'язання відповідача у порядку статті 267 Кодексу адміністративного судочинства України подати звіт про виконання судового рішення задоволенню не підлягає з огляду на таке.

Відповідно до змісту статті 267 Кодексу адміністративного судочинства України суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, має право зобов'язати суб'єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

Таким чином, зобов'язання суб'єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення є правом суду та має застосовуватися у виключних випадках.

З огляду на викладене, а також приймаючи до уваги обставини даної справи, суд не вважає за необхідне зобов'язувати суб'єкта владних повноважень подавати звіт про виконання даного судового рішення, оскільки позивачем не наведено причин та не надано доказів, які б свідчили, що відповідач буде ухилятися від виконання рішення суду.

Відповідно до статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись статтями 11, 14, 70, 71, 72, 86, 94, 122, 128, 159-163, 167, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення Київської митниці Державної фіскальної служби про коригування митної вартості товарів від 19.09.2015 №125110011/2015/000252/1.

Присудити Товариству з обмеженою відповідальністю «Текссол-С» (ідентифікаційний код 35892372) документально підтверджені судові витрати у розмірі 8284 (вісім тисяч двісті вісімдесят чотири) грн. 05 коп. згідно платіжних доручень від 28.09.2015 №2634 та від 14.12.2015 №2920 за рахунок бюджетних асигнувань Київської митниці Державної фіскальної служби.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано в установлені строки. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішення за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга на постанову суду подається до Київського апеляційного адміністративного суду через Київський окружний адміністративний суд протягом десяти днів з дня її проголошення, а в разі проголошення лише вступної та резолютивної частини постанови або прийняття постанови у письмовому провадженні, - протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя Панченко Н.Д.

постанову виготовлено у повному обсязі та підписано 29.01.2016