Справа № 127/25558/15-а
Суддя: Біла Л.М.
Дата ухвалення: 2016-03-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 127/25558/15-а

Головуючий у 1-й інстанції: Луценко Л.В.

Суддя-доповідач: Біла Л.М.

03 березня 2016 року

м. Вінниця

Вінницький апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Білої Л.М.

суддів: Граб Л.С. Гонтарука В. М.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_2 на ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 28 січня 2016 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Департаменту соціальної політики Вінницької міської ради про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В :

У листопаді 2015 року ОСОБА_2 звернувся до Вінницького міського суду Вінницької області з адміністративним позовом до Департаменту соціальної політики Вінницької міської ради про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії.

Ухвалами Вінницького міського суду Вінницької області від 25.11.2015 року, 18.12.2015 року та 18.01.2016 року в задоволенні клопотань позивача ОСОБА_2 про забезпечення вторинною безоплатною правовою допомогою відмовлено.

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 28 січня 2016 року позовну заяву залишено без розгляду.

Не погоджуючись із зазначеною ухвалою суду першої інстанції, позивачем подано апеляційну скаргу з підстав невідповідності висновків суду обставинам справи, порушення судом першої інстанції норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, у зв'язку з чим, апелянт просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та направити справу на новий розгляд.

Позивач в судове засідання не з'явився, хоча про дату, час та місце апеляційного розгляду справи повідомлявся завчасно та належним чином, що підтверджується матеріалами справи.

До початку апеляційного розгляду до суду від позивача надійшли доповнення до апеляційної скарги вх.№4195/16 від 03.03.2016 року.

Від представника відповідача до суду апеляційної інстанції надійшла заява про розгляд справи в порядку письмового провадження, а також письмові заперечення проти апеляційної скарги ОСОБА_2 В обґрунтування доводів відповідач посилався на правомірність висновків суду першої інстанції, зроблених в ухвалі від 28.01.2016 року, просив апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції - без змін.

Щодо заявленого в апеляційній скарзі клопотання про необхідність забезпечення фаховою безоплатною правовою допомогою, колегія суддів вважає, що воно не підлягає до задоволення, оскільки апеляційна скарга оформлена відповідно вимог процесуального законодавства містить вичерпний опис усіх обставин справи, також у матеріалах справи наявні достатні докази, які підтверджують доводи апелянта, а тому у суді апеляційної інстанції не має необхідності у особистій участі позивача та його представника для розгляду скарги.

Враховуючи те, що відповідно до ч.4 ст.196 КАС України неприбуття у судове засідання сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про дату, час і місце апеляційного розгляду, не перешкоджає судовому розгляду справи, суд апеляційної інстанції ухвалив здійснювати розгляд за відсутності учасників процесу.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, а також правильність застосування судом першої інстанції норм процесуального права, давши правову оцінку обставинам у справі, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково, а ухвалу Вінницького міського суду від 28 січня 2016 року скасувати з направленням справи до суду першої інстанції для продовження розгляду, виходячи з наступного.

Залишаючи позовні вимоги без розгляду суд першої інстанції зазначив, що позивач та його законний представник неодноразово не з'явилися у судові засідання та не надавали заяв про розгляд справи за їх відсутності.

Колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Відповідно до ч.3 ст.128 Кодексу адміністративного судочинства України у разі повторного неприбуття позивача, належним чином повідомленого про дату, час і місце судового розгляду, без поважних причин або без повідомлення ним про причини неприбуття, якщо від нього не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Пунктом 4 ч.1 ст.155 передбачено, що суд своєю ухвалою залишає позовну заяву без розгляду, якщо позивач повторно не прибув у судове засідання без поважних причин або без повідомлення ним про причини неприбуття, якщо від нього не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності.

Отже, обов'язковою умовою для залишення позовної заяви без розгляду з вказаних підстав є повторна неявка саме без поважних причин.

З системного аналізу статтей 128, 155 КАС України випливає, що у разі неможливості прибути у судове засідання, сторона повинна повідомити суд про причини не прибуття або надати заяву про розгляд справи за його відсутністю.

Враховуючи зазначене, судом першої інстанції безпідставно не взято до уваги заяви позивача в яких зазначено, що він ніколи не зможе взяти участь в жодному судовому засіданні у справі №127/25558/15-а, як і в будь-якій іншій справі в будь-якому суді, за визначенням, з причини важкої інвалідності 1А групи, старості та безпомічності, фізичної нездатності ходити.

Оскільки позивач не прибув в судові засідання 25.11.2015 року, 03.12.2015 року, 18.12.2015 року, 18.01.2016 року та 28.01.2016 року з поважних причин, про що своєчасно повідомляв заявами суд першої інстанції, колегія суддів Вінницького апеляційного адміністративного суду вважає, що неприбуття в судове засідання позивача не можна вважати повторним та без поважних причин, відтак суд першої інстанції дійшов неправильного висновку про залишення позовної заяви позивача без розгляду та помилково застосував положення п.4 ч.1 ст.155 КАС України.

Відповідно до ст.3 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Обмеження прав позивача щодо розгляду його адміністративної справи призводить до порушення принципу справедливого та публічного суду, що суперечить Європейській конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, яка ратифікована Законом України від 17.07.97 №475/97.

Крім того, суд першої інстанції однією із причин залишення позовної заяви без розгляду визначив в оскаржуваній ухвалі, що позивач не забезпечив явку свого представника в судове засідання. Однак суд апеляційної інстанції не погоджується з даними доводами суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Як слідує з матеріалів справи, що ОСОБА_2 неодноразово звертався як до суду так і до Вінницького міського центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги для надання йому безоплатної вторинної допомоги.

В матеріалах справи міститься наказ Вінницького місцевого центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги №22/04 від 27.04.2015 року "Про надання безоплатної вторинної правової допомоги ОСОБА_2.", згідно з яким вирішено надати безоплатну вторинну правову допомогу ОСОБА_2, призначити адвоката для надання безоплатної вторинної правової допомоги ОСОБА_2 та видати доручення адвокату для надання безоплатної вторинної правової допомоги заявнику (а.с.36).

Відповідно до ст.17 Закону України "Про безоплатну правову допомогу" Центр з надання безоплатної вторинної правової допомоги, серед іншого: приймає рішення про надання безоплатної вторинної правової допомоги або про відмову в наданні безоплатної вторинної правової допомоги; забезпечує складення процесуальних документів за зверненням суб'єктів права на безоплатну вторинну правову допомогу; забезпечує здійснення представництва інтересів суб'єктів права на безоплатну вторинну правову допомогу в судах, інших органах державної влади, органах місцевого самоврядування, перед іншими особами; видає доручення для підтвердження повноважень захисника або повноважень адвоката для здійснення представництва інтересів особи в судах, органах державної влади, органах місцевого самоврядування, перед іншими особами; приймає рішення про заміну адвоката відповідно до статті 24 цього Закону; приймає рішення про припинення надання безоплатної вторинної правової допомоги.

Статтею 26 Закону України "Про безоплатну правову допомогу" визначено, що адвокат, який надає безоплатну вторинну правову допомогу, зобов'язаний: 1) неухильно дотримуватися вимог Конституції України, цього Закону, міжнародних договорів України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, та інших нормативно-правових актів; 2) надавати якісно та в необхідному обсязі безоплатну вторинну правову допомогу; 3) приймати до провадження справи осіб, які потребують безоплатної вторинної правової допомоги, відповідно до договорів, укладених з Центром з надання безоплатної вторинної правової допомоги; 4) не розголошувати конфіденційну інформацію про особу, яка стала відомою у зв'язку з наданням безоплатної вторинної правової допомоги.

Адвокат, який надає безоплатну вторинну правову допомогу на постійній основі за контрактом чи на тимчасовій основі на підставі договору, має всі обов'язки, встановлені Законом України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність", іншими законами України.

Отже, позивачу уже було призначено особу, яка буде надавати безоплатну правову допомогу, як особі, яка має право на безоплатну вторинну правову допомогу згідно з вказаним Законом, а тому суду потрібно було вжити заходи щодо повідомлення Центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги про вказані обставини, зокрема призначення адвоката для надання безоплатної вторинної правової допомоги в даній справі, та зобов'язати центр вжити заходів щодо направлення до суду повноважного представника.

Крім того, відповідно до ч.9 ст.56 КАС України, у разі відсутності представника у сторони чи третьої особи, яка не має адміністративної процесуальної дієздатності, а також у разі, якщо законний представник цих осіб не має права вести справу в суді з підстав, встановлених законом, суд зупиняє провадження в справі та ініціює перед органами опіки і піклування чи іншими органами, визначеними законом, питання про призначення чи заміну законного представника.

Оскільки, доводи апеляційної скарги позивача ґрунтуються на вимогах законодавства та спростовують висновки суду першої інстанції, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції ухвалив оскаржуване рішення з порушенням норм процесуального права, а тому вбачаються підстави для його скасування.

Що стосується доводів апелянта про визнання порушення щодо позивача ст.3, ч.1 ст.6 в сукупності зі ст.14 Європейської конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, колегія суддів вважає, що вони не підлягають до задоволення, з огляду на наступне.

Згідно ч.1 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Відповідно до визначення п.1 ч.1 ст.3 КАС України справа адміністративної юрисдикції - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб'єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Як встановлено ч.1 ст.17 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на правовідносини, що виникають у зв'язку з здійсненням суб'єктом владних повноважень владних управлінських функцій, а також у зв'язку з публічним формуванням суб'єкта владних повноважень шляхом виборів або референдуму.

Статтею 32 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод встановлено, що всі питання тлумачення і застосування Конвенції та протоколів відносяться до юрисдикції Європейського суду з прав людини. Індивідуальні заяви подаються на розгляд суду відповідно до ст.33, 34,47 цієї Конвенції.

Відповідно до ст.34 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод суд може приймати заяви від будь-якої особи, яка вважає себе потерпілою від допущеного однією з Високих Договірних Сторін порушення права, викладених у Конвенції або протоколах до неї.

Таким чином, суд апеляційної інстанції відповідно до норм Кодексу адміністративного судочинства України та Закону України "Про судоустрій і статус суддів", не наділений повноваженнями щодо розгляду порушення суддею норм правових норм, зокрема Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, оскільки це є компетенцією інших державних органів.

Вимоги апеляційної скарги про направлення справи на новий судовий розгляд в іншому складі суду задоволенню не підлягають, оскільки Кодексом адміністративного судочинства України не передбачено повноважень суду апеляційної інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги на ухвалу суду направляти справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.199 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на ухвалу суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати ухвалу суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду.

Згідно з п.4 ч.1 ст.202 КАС України підставою для скасування постанови або ухвали суду першої інстанції та ухвалення нового рішення є порушення норм матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи або питання.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції порушено норми процесуального права, що призвело до неправильного вирішення процесуального питання, а відтак, ухвалу Вінницького окружного адміністративного суду від 28 січня 2016 року необхідно скасувати, а справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, 199, 204, 205, 206, 212, 254 КАС України, суд

У Х В А Л И В :

апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 28 січня 2016 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Департаменту соціальної політики Вінницької міської ради про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії скасувати.

Справу направити до Вінницького міського суду Вінницької області для продовження розгляду.

В іншій частині вимог апеляційної скарги відмовити.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту постановлення та оскарженню не підлягає.

Головуючий /підпис/Біла Л.М.

Судді /підпис/ /підпис/Граб Л.С. Гонтарук В. М.

З оригіналом згідно:

секретар