Справа № 826/21456/15
Суддя: Бужак Н.П.
Дата ухвалення: 2016-03-01 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Суддя-доповідач: Бужак Н.П.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 березня 2016 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді: Бужак Н. П.

Суддів: Костюк Л.О., Межевича М.В.

За участю секретаря: Івченка М.В.

розглянувши у судовому засіданні апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у Солом'янському районі Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві на постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 24 листопада 2015 року у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ПОТЕНЦІАЛ-Б" до Державної податкової інспекції у Солом'янському районі Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,-

У С Т А Н О В И В:

Товариство з обмеженою відповідальністю "ПОТЕНЦІАЛ-Б" звернулося до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративним позовом до Державної податкової інспекції у Солом'янському районі Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення № від 27.03.2015 р.

Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 24 листопада 2015 року адміністративний позов задоволено повністю.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог та прийняти нове рішення, яким повністю відмовити у задоволенні позову.

Перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, заслухавши осіб, що з'явилися в судове засідання, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що на підставі наказу №304 від 02.03.2015 року згідно пп. 78.1.1 п. 78.1 ст. 78, пп.79.2 ст. 79 та відповідно до п.82.2 ст. 82 Податкового кодексу України ДПІ у Солом'янському районі Головного управління ДФС у м. Києві проведена позапланова невиїзна перевірка ТОВ "Потенціал-Б" () щодо дотримання вимог податкового законодавства по взаємовідносинам з ТОВ "АЛЬТИС ТРЕЙД" () за період роботи з 01.03.2014 року по 31.03.2014 року.

За результатами перевірки податковим органом складено відповідний акт №816/26-58-22-02-17-38977139 від 10.03.2015 року.

Перевіркою встановлено порушення ТОВ "ПОТЕНЦІАЛ-Б": п. 185.1 ст. 185, п.187.1 ст. 187, п.188.1 ст. 188, п. 198.2, п.198.3, п.198.6 ст. 198, п. 201.1, п.201.6 та п.201.10 ст. 201 Податкового кодексу України, в результаті чого встановлено заниження податку на додану вартість на загальну суму 137 579 грн., в тому числі по періодам - березень 2014 року у розмірі 137 579 грн.

На підставі виявлених порушень Державноюподатковою інспекцією у Солом'янському районі Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві прийнято податкове повідомлення-рішення № від 27.03.2015 року, яким товариству збільшено суму грошового зобов'язання з податок на додану вартість у розмірі 137 579,00 грн. за основним платежем та 68 790,00 грн. за штрафними санкціями.

За результатами адміністративного оскарження дане податкове повідомлення-рішення залишене без змін.

Вважаючи податкове повідомлення-рішення № від 27.03.2015 року таким, що прийняте з порушенням норм податкового законодавства, позивач звернувся з відповідним позовом до суду про його скасування.

Надаючи правову оцінку обставинам справи слід зазначити наступне.

Так, спірні правовідносини регулюються нормами Конституції України, Податкового кодексу України від 02.12.2010 року № 2755-VI та іншими нормативно-правовими актами.

Згідно із п.п. 14.1.181 п. 14.1 ст.14 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Відповідно до п. 185.1 ст. 185 Податкового кодексу України, об'єктом оподаткування є операції платників податку з: - постачання товарів, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу, у тому числі операції з передачі права власності на об'єкти застави позичальнику (кредитору), на товари, що передаються на умовах товарного кредиту, а також з передачі об'єкта фінансового лізингу в користування лізингоотримувачу/орендарю; - постачання послуг, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу; - ввезення товарів на митну територію України; - вивезення товарів за межі митної території України; - постачання послуг з міжнародних перевезень пасажирів і багажу та вантажів залізничним, автомобільним, морським і річковим та авіаційним транспортом.

Пунктом 188.1 ст. 188 Податкового кодексу України передбачено, що база оподаткування операцій з постачання товарів/послуг визначається виходячи з їх договірної (контрактної) вартості, але не нижче звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, з урахуванням загальнодержавних податків та зборів (крім податку на додану вартість та акцизного податку на спирт етиловий, що використовується виробниками - суб'єктами господарювання для виробництва лікарських засобів, у тому числі компонентів крові і вироблених з них препаратів (крім лікарських засобів у вигляді бальзамів та еліксирів), а також збору на обов'язкове державне пенсійне страхування на вартість послуг стільникового рухомого зв'язку).

Відповідно до п. 198.1 ст. 198 Податкового кодексу України, право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з: - придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг; - придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); - отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; - ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.

Датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: - дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; - дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною ( п. 198.2 ст. 198 Податкового кодексу України).

У відповідності до п. 198.3 ст. 198 Податкового кодексу України, податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цьогоКодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Пунктом 198.6 ст. 198 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) визначено, що не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цьогоКодексу.

Відповідно до п. 201.1 ст. 201 Податкового кодексу України, платник податку зобов'язаний надати покупцю (отримувачу) на його вимогу підписану уповноваженою платником особою та скріплену печаткою (за наявності) податкову накладну, складену за вибором покупця (отримувача) в один з таких способів: у паперовому вигляді; в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, електронного підпису уповноваженої платником особи та умови реєстрації податкової накладної у Єдиному реєстрі податкових накладних. У такому разі складання податкової накладної у паперовому вигляді не є обов'язковим.

Згідно з п. 201.4 ст. 201 Податкового кодексу України податкова накладна складається у двох примірниках у день виникнення податкових зобов'язань продавця. Один примірник видається покупцю, а другий залишається у продавця. У разі складання податкової накладної у паперовому вигляді покупцю видається оригінал, а копія залишається у продавця.

При цьому, як визначено п.п. 201.8, 201.10 ст. 201 Податкового кодексу України, право на нарахування податку та складання податкових накладних надається виключно особам, зареєстрованим як платники податку в порядку, передбаченому статтею 183 цього Кодексу.

Податкова накладна видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

При здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов'язаний надати покупцю податкову накладну та зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних.

Відповідно до пункту 44.1 статті 44 Податкового кодексу України, для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Суд звертає увагу на те, що для підтвердження даних податкового обліку можуть братися до уваги лише ті первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції, тобто достовірні первинні документи.

Разом з тим, відповідно до положень ст.1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

У відповідності до ч. 1 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факт здійснення господарської операції. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Згідно ч. 2 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Таким чином, для надання юридичної сили і доказовості, первинні документи повинні бути складені відповідно до вимог чинного законодавства та не порушувати публічний порядок, встановлений Законом України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні».

Отже, законодавцем визначено підставу виникнення права у платника податку на отримання податкового кредиту, пов'язану з отриманням таким платником податку податкової накладної, оформленої належним чином із зазначенням усіх обов'язкових реквізитів, визначених Податковим кодексом України та видану суб'єктом підприємницької діяльності, зареєстрованим платником податку на додану вартість. Згідно ст.. 1 Закону №996-ХІУ господарська операція - це дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов'язань, власному капіталі підприємства.

Отже, визначальною ознакою господарської операції є те, що вона спричиняє реальні зміни майнового стану платника податків.

Для бухгалтерського обліку мають значення лише ті документи, які підтверджують фактичне здійснення господарських операцій.

Слід зазначити, що договір не є первинним обліковим документом для цілей бухгалтерського обліку, а свідчить лише про намір виконання дій (операцій) в майбутньому, а не про їх фактичне виконання.

Таким чином, господарська операція пов'язана не з фактом підписання договору, а з фактом руху активів платника податків та руху його капіталу.

Виходячи з вимог податкового законодавства слідує, що господарські операції для визначення податкового кредиту мають бути фактично здійсненими та підтвердженими належним чином оформленими первинними бухгалтерськими документами, які відображають реальність таких операцій, та спричиняли реальні зміни майнового стану платника податків.

Згідно акту перевірки податкового органу позивачем порушено податкове законодавство з підстав відсутності факту реальності господарських операцій між ТОВ "ПОТЕНЦІАЛ-Б" та ТОВ "АЛЬТИС ТРЕЙД"по договору від 03.02.2014 року №15.

Із матеріалів справи вбачається, що 03.02.2014 року між ТОВ "ПОТЕНЦІАЛ-Б" та ТОВ "АЛЬТИС ТРЕЙД" укладено Договір №15 на технічне обслуговування та надання клінінгових послуг, згідно умов якого: замовник доручає, а виконавець бере на себе обов'язки з надання таких послуг: технічного обслуговування обладнання систем припливно-витяжної вентиляції та кондиціювання, відеоспостереження, ліфтів і підйомників, електромереж, перелік, найменування і періодичність виконання робіт вказані в Додатку 1, який є невід'ємною частиною даного Договору.

Відповідно до п. 2.1 зазначеного договору, за домовленістю сторін щомісячна плата за надані Виконавцем послуги, які є предметом цього Договору, становить певну грошову суму в національній валюті України (гривні) з розрахунку: технічне обслуговування обладнання - 50,40 грн. за 1 кв.м. площі приміщення, в т.ч. ПДВ - надання клінінгових послуг - 39,60 грн. за 1 кв.м. площі приміщення, в т.ч. ПДВ.

Розрахунок за надані послуги може здійснюватися безпосередньо між замовником та виконавцем шляхом видачі простих векселів на суму, що дорівнює договірній вартості послуг зазначеної в п. 2.1 цього Договору.

У Додатку 1 до даного договору визначено перелік, найменування і періодичність виконання робіт, а в додатковій угоді №2 до Договору №15 вказано перелік обладнання, по якому виконуються роботи з технічного обслуговування.

На підтвердження виконання умов вказаного договору ТОВ "АЛЬТИС ТРЕЙД" виписано на користь ТОВ "ПОТЕНЦІАЛ-Б" податкові накладні №№202-207 та акти надання послуг №№302-307 від 31.03.2014 року, договори оренди нежитлових приміщень, що були підставою укладення договору від 03.02.2014 року №15 на технічне обслуговування обладнання та надання клірингових послуг.

Надаючи правову оцінку взаємовідносинам, що виникли між позивачем та його контрагентом колегією суддів було досліджено первинні бухгалтерські документи, які підтверджують здійснення господарських операцій, а також інші докази, які стосуються контрагента позивача.

Зокрема, податковим органом надано до суду в якості доказів протокол допиту свідка ОСОБА_2 від 08 травня 2014 року, допитаного в рамках матеріалів кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань від 21.03.2014 року.

Зазначений свідок пояснив, що 15.12.2013 року зареєстрував на своє ім'я ТОВ «АЛЬТИС ТРЕЙД» за винагороду. Чим займалось підприємство йому не було відомо, оскільки сам він ніякої фінансово-господарської діяльності не проводив, не подавав ніякої звітності до державних органів, не надавав документів до державного реєстратора з приводу підтвердження місцезнаходження підприємства, не видавав нікому довіреностей, не оформляв документів на отримання печатки. Також свідок підтвердив, що не здійснював діяльності і не укладав та не підписував договорів з іншими підприємствами (постачальниками чи покупцями), не підписував податкових, видаткових накладних та актів виконаних робіт.

Отже, колегія суддів приходить до висновку, що податкові накладні, виписані від імені особи, яка заперечує свою участь у створенні та діяльності контрагентів платника податків, зокрема у підписанні будь-яких первинних документів, не можуть вважатись належно оформленими та підписаними повноважними особами звітними документами, які посвідчують факт придбання товарів, робіт, послуг.

Аналогічна позиція була викладена Верховним Судом України у постановах від 05.03.2012 року по справі № 21-421а11,від 08.09.2009 року по справі №21-737во09.

Крім того, колегія суддів бере до уваги постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 26 травня 2015 року у справі №826/1934/15, яка була залишена без змін ухвалою ВАСУ від 10 листопада 2015 рок (№ К/25612/15).

Зазначеним судовим рішення було встановлено взаємовідносини іншого суб'єкта господарювання з контрагентом ТОВ «АЛЬТИС ТРЕЙД» у період з 01.02.2014 року по 31.07.2014 року відповідно до договору від 03.02.2014 року, а також встановлено відсутність реальних господарських взаємовідносин товариства з контрагентом ТОВ «Альтис Трейд» за зазначений період часу .

Отже, колегія суддів вважає, що господарські операції на технічне обслуговування обладнання та надання клірингових послуг від 03 лютого 2014 року між позивачем та ТОВ «АЛЬТИС ТРЕЙД» фактично не мали реального характеру; отримання таких послуг та їх надання не підтверджено належним чином оформленими первинними документами.

Також, колегія суддів зазначає, що сам факт укладення договорів, оформлення певних первинних документів, наявність документів, які свідчать про передачу в оренду чи суборенду нежитлових приміщень, не може бути доказом того, що контрагент позивача «ТОВ «АЛЬТИС ТРЕЙД» на підставі договору виконував роботи по технічному обслуговуванню обладнання та щомісячно надавав клірингові послуги за тими адресами, що вказані в договорі, оскільки, як зазначено вище, особа, що зазначена в реєстраційних документом директором товариства, таким не була, не підписувала жодного документа, які стосуються господарської діяльності.

Із актів надання послуг взагалі не можливо зрозуміти, у якому приміщенні надавались послуги по технічному обслуговуванню та надавались клірингові послуги, в якому населеному пункті України, оскільки даних про найменування приміщень, їх місцезнаходження в актах не зазначено.

Щодо наданих в суді апеляційної інстанції представником позивача додаткових доказів, зокрема актів списання запчастин та витратних матеріалів на ремонт обладнання, то колегія суддів взагалі не може прийняти їх як докази у справі, які стосуються спірного періоду, що перевірявся податковим органом .

Зазначені акти мають не оговорені виправлення з 2015 року на 2014 рік та виправлення числа і місяця їх затвердження, тобто зазначені документи оформлені з порушенням вимог законодавства України. З урахуванням грубих виправлень дат їх складання неможливо взагалі встановити, вони стосуються оспорюваного періоду, чи стосуються інших взаємовідносин та інших договорів про надання послуг.

Відповідно до ст. 159 КАС України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин у адміністративній справі, підтверджених такими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції прийнято постанову з порушенням вимог матеріального та процесуального законодавства, без встановлення всіх обставин у справі та без надання належної оцінки всім доказам, що були надані сторонами, а тому постанова Окружного адміністративного суду м. Києва від 24 листопада 2015 року підлягає скасуванню з ухваленням нової постанови про відмову в задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Відповідно до ст. 198,202 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати її та прийняти нову постанову суду.

Керуючись ст.ст. 160, 198, 202, 205, 207, 212, 254 КАС України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у Солом'янському районі Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві задовольнити.

Постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 24 листопада 2015 року скасувати та ухвалити у справі нову постанову наступного змісту.

У задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «ПОТЕНЦІАЛ-Б» до Державної податкової інспекції у Солом'янському районі Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення відмовити.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів після набрання законної сили шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя: Бужак Н.П.

Судді: Костюк Л.О.

Межевич М.В.

Повний текст виготовлено: 02 березня 2016 року.

Головуючий суддя Бужак Н.П.

Судді: Межевич М.В.

Костюк Л.О.