Справа № 819/3564/15
Суддя: Чепенюк О.В.
Дата ухвалення: 2016-02-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 819/3564/15

29 лютого 2016 р.м.Тернопіль

Тернопільський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого - судді Чепенюк О.В.,

при секретарі судового засідання Порплиці Т.В.,

за участю представника позивача ОСОБА_1,

представника відповідача Свистун Є.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Тернополі адміністративну справу за позовом фізичної особи - підприємця ОСОБА_3 до Козівської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС в Тернопільській області про визнання протиправним та скасування рішення,

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа - підприємець ОСОБА_3 звернувся до суду з адміністративним позовом до Козівської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Тернопільській області (далі - Козівська ОДПІ, відповідач) про визнання протиправним та скасування рішення про застосування фінансових санкцій від 20.10.2015 року № 012/22/НОМЕР_3.

Позовні вимоги обґрунтовані наступними обставинами.

Козівською ОДПІ за результатами перевірки дотримання вимог законодавства під час провадження діяльності з виробництва та обігу спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів у підприємця ОСОБА_3 на підставі акту перевірки № 0031/19/08/22/ від 30.09.2015 року прийнято рішення про застосування фінансових санкцій № 012/22/НОМЕР_3 від 20.10.2015 року, яким застосовано штрафні санкції в розмірі 17 000 грн. на підставі абзацу п'ятого частини другої статті 17 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів» від 19.12.1995 року за № 481/95-BP, із змінами і доповненнями (далі - Закон № 481/95-ВР) за здійснення роздрібної торгівлі алкогольними напоями без наявності ліцензії.

Позивач вважає вказане рішення неправомірним, необґрунтованим та таким, що суперечить вимогам чинного законодавства, з наступних підстав.

В оскаржуваному рішенні міститься посилання на акт № 0031/19/08/22/ від 30.09.2015 року, який не стосується перевірки позивача, тобто неправильно зазначено дату та номер акту перевірки.

Позивач не вчиняв дій, за які притягнуто його до відповідальності, що підтверджується постановою Бережанського районного суду Тернопільської області від 19.11.2015 року у справі № 3/593/488/2015 про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_3 за правопорушення, передбачене частиною першою статті 156 Кодексу України про адміністративні правопорушення, якою закрито провадження у адміністративній справі за відсутності події і складу адміністративного правопорушення. В судовому засіданні при розгляді справи знайшов підтвердження той факт, що ОСОБА_3 не був присутній при здійсненні перевірки, а тому не міг здійснювати реалізацію пива.

Також в акті перевірки № 131/21-02/НОМЕР_3 від 07.10.2015 року вказано інші обставини, які не відповідають дійсності, зокрема, щодо місцезнаходження бару «ІНФОРМАЦІЯ_1».

Представник позивача у судовому засіданні адміністративний позов підтримав з підстав, викладених у позовній заяві, письмових поясненнях від 21.01.2016 року (а. с. 26-27), 29.02.2016 року (а. с. 192) та зазначив таке.

Відповідно до наказу на проведення перевірки та направлень на перевірку контролюючий орган мав провести перевірку підприємця ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_1. Проте позивач ніколи не здійснював підприємницьку діяльність за такою адресою, а тому не міг реалізовувати пиво. Також позивач не є власником приміщення, де розміщений бар «ІНФОРМАЦІЯ_1» (м. Тернопіль, АДРЕСА_2).

Щодо підписання ОСОБА_3 акту перевірки № 131/21-02/НОМЕР_3 від 07.10.2015 року, то представник позивача зауважив, що 07.10.2015 року останній зайшов у бар «ІНФОРМАЦІЯ_1», де працівники контролюючого органу запропонували йому підписати вищезазначений акт. ОСОБА_3 повідомив працівникам податкової служби, що він не здійснює підприємницьку діяльність, проте такі пояснення останніми не взяті до уваги.

Також представник позивача зазначив, що контролюючим органом не проводилась експертиза придбаного пива, а тому відсутні відомості про те, що вміст придбаного напою містить алкоголь, що це було пиво.

Представник позивача у судовому засіданні просив позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Позивач, явка якого судом визнавалась обов'язковою, в жодне судове засідання не прибув, письмові пояснення безпосередньо позивачем на вимогу суду щодо того, де і яку він здійснював протягом 2015 року господарську діяльність та яке має відношення до бару «ІНФОРМАЦІЯ_1», що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2, суду не надав. При цьому, повістки про виклик позивача до суду надсилалась за адресою зазначеною позивачем у позовній заяві та в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців і в розумінні статей 33, 35 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), незважаючи на повернення поштових відправлень із повісткою через не вручення адресату з незалежних від суду причин (а. с. 57-60, 62-65, 180-183, 184-187), вважається, що така повістка вручена належним чином, сторона повідомлена про дату, час і місце судового розгляду. Представник позивача не погодився отримати повістку для вручення підприємцю ОСОБА_3, який викликався до суду. Причини неприбуття до суду позивач не повідомив.

Представник відповідача позовні вимоги не визнала з підстав, наведених у письмових запереченнях проти позову від 11.01.2016 року (а. с. 11-13) та зазначила наступне. Оскаржуване рішення про застосування фінансових санкцій за порушення вимог статті 15 Закону № 481/95-ВР, а саме: здійснення роздрібної торгівлі алкогольними напоями без наявності ліцензії, прийняте у відповідності до пункту 5 Порядку застосування фінансових санкцій, передбачених статтею 17 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 790 від 02.06.2003 року, на підставі акту перевірки Головного управління ДФС у Тернопільській області.

Перевірка підприємця проведена на підставі наказу Головного управління ДФС у Тернопільській області № 514 від 02.10.2015 року «Про проведення фактичної перевірки суб'єкта господарювання ОСОБА_3.» та направлень на перевірку № 856, № 857 від 02.10.2015 року. Результати перевірки відображені в акті перевірки № 131/21-02/НОМЕР_3 від 07.10.2015 року, в якому зафіксовано, що перевірка проведена в присутності фізичної особи - підприємця ОСОБА_3, який був ознайомлений із наказом про проведення фактичної перевірки та копію якого разом з направленнями на перевірку отримав особисто. Акт перевірки № 131/21-02/НОМЕР_3 від 07.10.2015 року та додаток до нього позивач підписав без зауважень.

Перевіркою встановлено, що 02.10.2015 року в барі, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, де здійснює підприємницьку діяльність ОСОБА_3, було реалізовано одну пляшку пива «Микулин», місткістю 0,5 л, міцністю 4,2 %, вартістю 14 грн. У своїх поясненнях від 02.10.2015 року позивач не заперечував факту реалізації алкогольних напоїв.

На підставі акту перевірки Козівською ОДПІ (за місце реєстрації підприємця платником податків) прийнято рішення про застосування фінансових санкцій № 012/22/НОМЕР_3 від 20.10.2015 року, яким на підставі статті 17 Закону № 481/95-BP застосовано штрафні санкції до підприємця ОСОБА_3 у розмірі 17 000 грн. При цьому, в акті перевірки допущено описку в написанні дати та номера акту перевірки.

Представник відповідача вважає, що рішення про застосування фінансових санкцій № 012/22/НОМЕР_3 від 20.10.2015 року податковим органом прийнято правомірно та просила у задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, допитавши свідків ОСОБА_4, ОСОБА_5, дослідивши письмові докази, суд приходить до висновку, що в задоволенні адміністративного позову слід відмовити повністю з таких мотивів та підстав.

Судом встановлено, що позивач фізична особа - підприємець ОСОБА_3, правовий статус якого підтверджується спеціальним витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань станом на 15.02.2016 року (а. с. 96), перебуває на обліку в Козівській ОДПІ, з 01.01.2012 року по 31.12.2015 року був платником єдиного податку (друга група), про що свідчать копія свідоцтва платника єдиного податку серії НОМЕР_1, виписаного Козівською ОДПІ 25.05.2012 року, відомості витягу з реєстру платників єдиного податку станом на 12.11.2015 року та заява позивача від 14.12.2015 року про відмову від застосування спрощеної системи оподаткування з 01.01.2016 року (а. с. 83, 138, 159-160).

Відповідно до свідоцтва платника єдиного податку від 25.05.2012 року та заяви позивача від 14.12.2015 року про відмову від застосування спрощеної системи оподаткування місцем провадження господарської діяльності ОСОБА_3 є: АДРЕСА_2; АДРЕСА_3. Основними видами діяльності підприємця є: роздрібна торгівля в неспеціалізованих магазинах; діяльність ресторанів, надання послуг мобільного харчування; обслуговуваннями напоями; надання в оренду і експлуатацію власного чи орендованого нерухомого майна (а. с. 82, 83, 96, 138, 160).

02.10.2015 року на підставі наказу Головного управління ДФС у Тернопільській області № 514 від 02.10.2015 року «Про проведення фактичної перевірки суб'єкта господарювання ОСОБА_3.» та направлень на перевірку № 856, № 857 від 02.10.2015 року проведено фактичну перевірку фізичної особи - підприємця ОСОБА_3 з питань наявності ліцензії на право здійснення роздрібної торгівлі алкогольними напоями і тютюновими виробами, виявлення порушень встановлених правил торгівлі підакцизними товарами, маркування підакцизних товарів, дотримання встановлених мінімальних роздрібних цін на окремі види алкогольних напоїв та максимальних роздрібних цін на тютюнові вироби, встановлених виробниками або імпортерами таких тютюнових виробів, а також інших питань, що регулюються вимогами Закону №481/95-BP (а. с. 162-163). Копію наказу та направлень на проведення перевірки 02.10.2015 року вручено ОСОБА_3, про що свідчить його розписка на кожному з таких документів.

Результати перевірки відображені в акті про результати фактичної перевірки з питань додержання суб'єктами господарювання вимог, встановлених законодавством України, які є обов'язковими до виконання при здійсненні оптової і роздрібної торгівлі алкогольними напоями та/або тютюновими виробами № 131/21-02/НОМЕР_3 від 07.10.2015 року (далі - акт перевірки від 07.10.2015 року), (а. с. 164-167).

В ході проведення перевірки працівниками контролюючого органу зафіксовано факт реалізації алкогольних напоїв без наявності ліцензії на право здійснення роздрібної торгівлі алкогольними напоями, а саме: 02.10.2015 року в барі, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, де здійснює підприємницьку діяльність ОСОБА_3, реалізовано одну пляшку пива «Микулин», місткістю 0,5 л, міцністю 4,2 %, вартістю 14 грн. При проведені розрахунку за придбаний товар видано рахунок № 1 від 02.10.2015 року. Також в акті перевірки зафіксовано, що на залишку в барі знаходилося 15 пляшок пива «Микулин» місткістю 0,5 л, міцністю 4,2 % та 12 пляшок пива «Чернігівське» світле місткістю 0,5 л, міцністю 4,2 %, вартістю по 14 грн. за пляшку, 9 пляшок пива «Старе місто» місткістю 0,5 л, міцністю 4,8 %, вартістю 16,50 грн. за пляшку та 10 пляшок пива «Чернігівське» міцне, місткістю 0,5 л, міцністю 9,8 %, вартістю 12 грн. за пляшку (а. с. 165).

Під час проведення перевірки ОСОБА_3 надав письмові пояснення такого змісту: « 02.10.2015 року в моєму барі за адресою: АДРЕСА_4, реалізовано одну пляшку пива «Микулин», місткістю 0,5 л, міцністю 4,2 %, по ціні 14 грн. На залишку в барі 46 пляшок різного асортименту» (а. с. 169).

Також 02.10.2015 року ОСОБА_3 надав розписку про те, що бере на відповідальне зберігання 46 пляшок пива різного асортименту: «Микулин» - 15 пляшок, «Чернігівське» світле - 12 пляшок, «Старе місто» - 9 пляшок, «Чернігівське» міцне - 10 пляшок (а. с. 170).

За результатами перевірки зроблено висновок про порушення норм статті 15 Закону №481/95-BP.

В акті перевірки від 07.10.2015 року вказано, що перевірка здійснена в присутності фізичної особи - підприємця ОСОБА_3, який був ознайомлений із наказом про проведення фактичної перевірки, копію якого отримав разом з направленнями на перевірку. Даний акт та додаток до нього підписано без зауважень, про що ОСОБА_3 в графі зауваження до акту зазначено: «немаю», примірник акту перевірки вручено підприємцю під розписку (а. с. 166 зворот).

На підставі акту перевірки від 07.10.2015 року Козівською ОДПІ прийнято рішення № 012/22/НОМЕР_3 від 20.10.2015 року про застосування фінансових санкцій до фізичної особи - підприємця ОСОБА_3 у розмірі 17 000 грн. згідно з абзацом п'ятим частини другої статті 17 Закону № 481/95-BP за здійснення роздрібної торгівлі алкогольними напоями без наявності ліцензії (а. с. 171). Дане рішення містить посилання на інший номер та дату акту перевірки, що визнав представник відповідача, посилаючись на технічну помилку (описку). При цьому, судом достовірно встановлено, що підставою для прийняття оскаржуваного рішення був саме акт від 07.10.2015 року № 131/21-02/НОМЕР_3.

Отже, підставою для застосування до позивача фінансових санкцій слугував виявлений перевіркою факт реалізації алкогольних напоїв без наявності ліцензії на право здійснення роздрібної торгівлі алкогольними напоями. Не погоджуючись із прийнятим рішенням про застосування фінансових санкцій, позивач звернувся до суду.

Оскаржуване рішення перевірялися судом на відповідність критеріям, визначеним у частині третій статті 2 КАС України, що певною мірою відображають принципи адміністративної процедури, якої повинні дотримуватися при реалізації дискреційних повноважень владні суб'єкти. Зокрема, чи оскаржуване рішення прийняте суб'єктом владних повноважень на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, в межах своєї компетенції, не виходячи за межі прав та обов'язків, встановлених законами; обґрунтовано.

При вирішенні справи та прийнятті постанови суд враховує наступні обставини та застосовує такі положення чинного законодавства, що регулюють спірні правовідносини.

Основні засади державної політики щодо регулювання виробництва, експорту, імпорту, оптової і роздрібної торгівлі спиртом етиловим, коньячним і плодовим, спиртом етиловим ректифікованим виноградним, спиртом етиловим ректифікованим плодовим, спиртом-сирцем виноградним, спиртом-сирцем плодовим, алкогольними напоями та тютюновими виробами, забезпечення їх високої якості та захисту здоров'я громадян, а також посилення боротьби з незаконним виробництвом та обігом алкогольних напоїв і тютюнових виробів на території України визначені Законом № 481/95-BP.

Як передбачено частиною дванадцятою статті 15 Закону № 481/95-ВР роздрібна торгівля алкогольними напоями (крім столових вин) або тютюновими виробами може здійснюватися суб'єктами господарювання всіх форм власності, у тому числі їх виробниками, за наявності у них ліцензій.

При цьому, згідно з визначеннями термінів, наведених у статті 1 цього ж Закону

алкогольні напої - це продукти, одержані шляхом спиртового бродіння цукровмісних матеріалів або виготовлені на основі харчових спиртів з вмістом спирту етилового понад 0,5 відсотка об'ємних одиниць, які зазначені у товарних позиціях 2203, 2204, 2205, 2206, 2208 згідно з УКТ ЗЕД, а також з вмістом спирту етилового 8,5 відсотка об'ємних одиниць та більше, які зазначені у товарних позиціях 2103 90 30 00, 2106 90 згідно з УКТ ЗЕД;

слабоалкогольні напої - алкогольні напої з вмістом етилового спирту від 0,5 до 8,5 відсотка об'ємних одиниць та екстрактивних речовин не більш як 14,0 г на 100 см3, виготовлені на основі водно-спиртової суміші з використанням інгредієнтів, напівфабрикатів та консервантів, насичені чи ненасичені діоксидом вуглецю;

роздрібна торгівля - діяльність по продажу товарів безпосередньо громадянам та іншим кінцевим споживачам для їх особистого некомерційного використання незалежно від форми розрахунків, у тому числі на розлив у ресторанах, кафе, барах, інших суб'єктах господарювання громадського харчування.

З матеріалів справи слідує і не оспорюється сторонами, що ліцензія на роздрібну торгівлю алкогольними напоями на час проведення перевірки у фізичної особи - підприємця ОСОБА_3 відсутня.

Згідно з частиною першою статті 17 Закону №481/95-ВР за порушення норм цього Закону щодо виробництва і торгівлі спиртом етиловим, коньячним і плодовим, спиртом етиловим ректифікованим виноградним, спиртом етиловим ректифікованим плодовим, спиртом-сирцем виноградним, спиртом-сирцем плодовим, алкогольними напоями та тютюновими виробами посадові особи і громадяни притягаються до відповідальності згідно з чинним законодавством.

Частиною другою статті 17 цього ж Закону визначено відповідальність суб'єктів господарювання. Так, відповідно до абзацу п'ятого частини другої статті 17 цього ж Закону до суб'єктів господарювання застосовуються фінансові санкції у вигляді штрафів у разі оптової (включаючи імпорт та експорт) і роздрібної торгівлі спиртом етиловим, коньячним і плодовим, спиртом етиловим ректифікованим виноградним, спиртом етиловим ректифікованим плодовим, алкогольними напоями та тютюновими виробами без наявності ліцензій - 200 відсотків вартості отриманої партії товару, але не менше 17 000 гривень.

Механізм застосування фінансових санкцій, передбачених Законом №481/95-ВР визначений Порядком застосування фінансових санкцій, передбачених статтею 17 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів», затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 02.06.2003 року № 790 (далі - Порядок № 790).

Згідно з пунктом 5 Порядку № 790 підставою для прийняття рішення про застосування фінансових санкцій є, зокрема, акт перевірки додержання суб'єктом господарювання встановлених законодавством вимог, обов'язкових для виконання під час здійснення оптової і роздрібної торгівлі алкогольними напоями та/або тютюновими виробами, складений органом, що видав ліцензію, у якому зазначається зміст порушення і конкретні порушені норми законодавства.

Отже, оскільки підставою для застосування до позивача фінансових санкцій слугував зафіксований в акті перевірки факт реалізації алкогольних напоїв без наявності ліцензії на право здійснення роздрібної торгівлі алкогольними напоями, а представник позивача заперечує таку обставину, то предметом доказування є саме обставини щодо наявності чи відсутності факту продажу суб'єктом господарювання алкогольних напоїв - пива.

З метою з'ясування обставин у справі та перевірки їх доказами суд вживав заходи, визначені частинами четвертою, п'ятою статті 11 КАС України щодо виявлення та витребування доказів, допитав свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_5, ревізорів-інспекторів, які проводили перевірку, та визнав обов'язковою явку позивача підприємця ОСОБА_3 для отримання пояснень щодо дійсних обставин, виявлених в результаті проведеної перевірки.

Позивач у судові засідання не прибув, проте приписи частини першої статті 71 КАС України не звільняють його від обов'язку доводити ті обставини, на яких ґрунтуються його вимоги, навіть при наявності обов'язку відповідача як суб'єкта владних повноважень доводити правомірність оскаржуваного рішення.

З показань свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_5 вбачається, що перед проведенням перевірки була зроблена контрольна розрахункова операція, що узгоджується з вимогами статті 80 Податкового кодексу України, зокрема, ОСОБА_4, зайшовши в кафе «ІНФОРМАЦІЯ_1» зробила замовлення, серед іншого, придбала одну пляшку пива «Микулин», місткістю 0,5 л, міцністю 4,2 %, вартістю 14 грн. Після того як замовлення було виконано та проведено розрахунок, інспектори ОСОБА_4. та ОСОБА_5 пред'явили бармену службові посвідчення, наказ та направлення на проведення перевірки фізичної особи - підприємця ОСОБА_3 В присутності інспекторів бармен зателефонував підприємцю ОСОБА_6, який в подальшому прибув в кафе «ІНФОРМАЦІЯ_1» та отримав під розписку направлення на проведення перевірки з копією наказу на перевірку. Підприємець допустив інспекторів контролюючого органу до проведення фактичної перевірки.

Як вбачається з показань свідків відомості про місцезнаходження об'єкта, в якому проводилась перевірка, бару «ІНФОРМАЦІЯ_1», зазначена в акті перевірки зі слів підприємця, а саме: АДРЕСА_4.

Також свідок ОСОБА_5 в показаннях зауважив, що в акті перевірки в графі 3 описової частини акту «Свідоцтво про державну реєстрацію» вказані відомості «від 07.03.2007 року № 2 001320» згідно з наданою під час перевірки копією свідоцтва про державну реєстрацію фізичної особи - підприємця ОСОБА_3 серії НОМЕР_2, яка знаходилась у куточку покупця бару «ІНФОРМАЦІЯ_1» та долучена до матеріалів перевірки (а. с. 167).

З показань свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_5 слідує, що ОСОБА_3 був присутній 02.10.2015 року під час складання акту перевірки, власноручно надав письмові пояснення (а. с. 169), особисто підписав рахунок № 1 від 02.10.2015 року, яким зафіксовано продаж, серед іншого, пляшки пива «Микулин» (а. с. 168). При цьому, будь-яких пояснень чи заперечень про те, що в барі «ІНФОРМАЦІЯ_1» ОСОБА_3 не здійснює господарської діяльності, не було.

Судом встановлено, що приміщення бару «ІНФОРМАЦІЯ_1» знаходиться за адресою: АДРЕСА_2. Будівля знаходиться між двома АДРЕСА_1 та АДРЕСА_3, ближче до АДРЕСА_1 приміщення бару зі сторони АДРЕСА_1, через що, зі слів свідка ОСОБА_4, в акті перевірки та наказі на перевірку вказано про фактичну перевірку підприємця ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_1, а не АДРЕСА_2.

Відтак, в акті перевірки, наказі Головного управління ДФС у Тернопільській області № 514 від 02.10.2015 року «Про проведення фактичної перевірки суб'єкта господарювання ОСОБА_3.» працівниками контролюючого органу не вірно зазначено місцезнаходження об'єкта, перевірка якого проводилась, проте на підставі доказів, досліджених судом в ході судового розгляду справи, судом достеменно встановлено, що перевірка проводилась саме в барі «ІНФОРМАЦІЯ_1», що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2.

Разом з тим, невірне зазначення місцезнаходження об'єкта, перевірка якого проводилась, не впливає на суть порушень, виявлених фактичною перевіркою. Також суд враховує, що до компетенції контролюючого органу в межах фактичної перевірки не входить перевірка питань щодо правомірності користування об'єктом нерухомого майна, дослідження правовстановлюючих документів на об'єкт перевірки тощо. Крім того, як слідує з показань свідка ОСОБА_4, під час проведення перевірки, адреса об'єкта: АДРЕСА_4, відображена в акті перевірки зі слів підприємця.

Суд звертає увагу, що позивач, ознайомившись з наказом на проведення перевірки, направленнями на перевірку, та вважаючи, що контролюючий орган зазначив у таких документах неправильні чи недостовірні відомості в силу положень пункту 81.1 статті 81 Податкового кодексу України не був позбавлений права не допустити посадових (службових) осіб органу державної фіскальної служби до проведення фактичної перевірки. Посадові особи Головного управління ДФС у Тернопільській області були допущені фізичною особою - підприємцем ОСОБА_3 до проведення перевірки.

Відповідно до пунктів 80.1, 80.2 статті 80 Податкового кодексу України фактична перевірка здійснюється без попередження платника податків (особи); фактична перевірка може проводитися на підставі рішення керівника контролюючого органу, оформленого наказом, копія якого вручається платнику податків або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції, під розписку до початку проведення такої перевірки. Такі вимоги контролюючим органом дотримані.

Встановлюючи обставини справи, судом також з'ясовано, що 20.09.2012 році виконавчим комітетом Бережанської міської ради прийнято рішення № 594 про надання дозволу на здійснення торгівельної діяльності фізичній особі - підприємцю ОСОБА_3, ідентифікаційний номер НОМЕР_3, в кафе-барі «ІНФОРМАЦІЯ_1» на АДРЕСА_2 (свідоцтво про державну реєстрацію фізичної особи - підприємця від 07.03.2007 року, серія НОМЕР_2), договір оренди приміщення № 1 від 01.01.2012 року, договір оренди землі від 19.03.2010 року. Одночасно встановлено розпорядок роботи закладу (а. с. 81). В дозволі на розміщення об'єкта торгівлі та сфери послуг, виданому виконавчим комітетом Бережанської міської ради фізичній особі - підприємцю ОСОБА_3, зазначено вид діяльності: КВЕД 56.10 «Діяльність ресторанів», місце об'єкта торгівлі: кафе-бар «ІНФОРМАЦІЯ_1», місцезнаходження об'єкта торгівлі: АДРЕСА_2. Термін дії дозволу до 19.03.2015 року (а. с. 8). З інформації наданої Бережанською міською радою вбачається, що звернення від фізичної особи - підприємця ОСОБА_3 щодо продовження терміну дії дозволу на погодження роботи кафе-бару «ІНФОРМАЦІЯ_1» з 19.03.2015 року по 08.02.2016 року до міської ради не надходило (а. с. 80).

Разом з тим, суд зауважує, що відсутність такого дозволу протягом 2015 року не означає відсутність діяльності підприємця ОСОБА_3 в барі «ІНФОРМАЦІЯ_1», оскільки отримання такого дозволу на здійснення торгівельної діяльності та погодження режиму роботи закладу харчування діючим протягом 2014-2015 років законодавством не передбачалося. Аналіз нормативних актів, які спростовують вимогу отримувати такий дозвіл та погоджувати режим роботи, наведений в листі Державної служби України з питань регуляторної політики та розвитку підприємництва від 18.04.2013 року № 3414 «Щодо узгодження режиму роботи об'єктів торгівлі і сфери послуг та необхідності отримання дозволу на розміщення об'єкту торгівлі».

Про здійснення підприємницької діяльності в барі «ІНФОРМАЦІЯ_1», що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2, фізичною особою - підприємцем ОСОБА_3 свідчать такі докази: письмове пояснення ОСОБА_3, надане під час проведення перевірки від 02.10.2015 року про реалізацію в його барі однієї пляшки пива «Микулин», місткістю 0,5 л, міцністю 4,2 %, по ціні 14 грн. (а. с. 169), особисто підписаний підприємцем рахунок № 1 від 02.10.2015 року, яким зафіксовано продаж, серед іншого, пляшки пива «Микулин» по ціні 14 грн. (а. с. 168), відсутність будь-яких зауважень під час проведення перевірки в барі «ІНФОРМАЦІЯ_1» з боку позивача щодо висновків акту перевірки, зокрема, в частині не здійснення ним підприємницької діяльності в закладі ресторанного господарства барі «ІНФОРМАЦІЯ_1» (а. с. 166 зворот), наявність інформації в куточку покупця про фізичну особу - підприємця ОСОБА_3 як власника закладу, що підтверджується показаннями свідка ОСОБА_5 При цьому суд зауважує, що відповідно до пункту 10 Порядку провадження торговельної діяльності та правил торговельного обслуговування на ринку споживчих товарів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15.06.2006 року № 833, з змінами і доповненнями, суб'єкти господарювання повинні забезпечити наявність на видному та доступному місці куточок покупця, в якому розміщується інформація про найменування власника.

Суд вважає, що первинні пояснення ОСОБА_3, відібрані державними ревізорами-інспекторами Головного управління ДФС у Тернопільській області під час проведення перевірки 02.10.2015 року, є найправильнішими і найдостовірнішими, правдивими, оскільки надаючи пояснення позивач не мав на меті приховати будь-які факти через те, що не зважав на можливі негативні наслідки.

При оцінці показань свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_5 (які були попереджені судом про кримінальну відповідальність за дачу завідомо неправдивих показань) суд враховує, що зазначені показання є послідовними, між ними відсутні будь-які суперечності, а тому у суду відсутні підстави не брати їх до уваги.

При цьому суд не бере до уваги пояснення представника позивача з приводу обставин підписання акту перевірки ОСОБА_3, посилаючись на те, що 07.10.2015 року останній зайшов у бар «ІНФОРМАЦІЯ_1» випадково, де працівники контролюючого органу і запропонували йому підписати акт перевірки (а. с. 26-27). Судом встановлено, що фактична перевірка в барі «ІНФОРМАЦІЯ_1» проводилась 02.10.2015 року, саме 02.10.2015 року було виявлено факт реалізації пива без наявності ліцензії на здійснення торгівлі алкогольними напоями, всі пояснення ОСОБА_3 надавалися 02.10.2015 року, а 07.10.2015 року було проведено реєстрацію акту перевірки в податковому органі. Якщо ж вважати, що представник позивача мав на увазі події 02.10.2015 року, то його твердження про те, що ОСОБА_3 повідомив працівників податкової служби, що не здійснює діяльності, спростовується відсутністю в акті перевірки зауважень, пояснень, заперечень підприємця з цього приводу. Навпаки, 02.10.2015 року ОСОБА_3 в письмових поясненнях стверджував про реалізацію пива в його барі.

Також представник позивача в обґрунтування позовних вимог в усних та письмових поясненнях посилався на те, що підприємець ОСОБА_3 підприємницької діяльності у АДРЕСА_1 не здійснює (а. с. 26). Разом з тим, як встановлено судом та зазначено вище, у спірному випадку, мова йде про здійснення господарської діяльності у барі «ІНФОРМАЦІЯ_1», що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2. З цього приводи представник позивача дав пояснення про те, що протягом 2015 року фізична особа - підприємець ОСОБА_3 підприємницької діяльності не здійснював, дане приміщення йому не належить, безпосередньо ОСОБА_3 02.10.2015 року пиво не реалізовував (а. с. 92). Сам підприємець ОСОБА_3 стосовно здійснення господарської діяльності в 2015 році письмових пояснень на вимогу суду не надав, а в адміністративному позові послався лише на постанову у справі про адміністративне правопорушення від 19.11.2015 року. Надаючи оцінку наведеному, суд зазначає таке.

Відповідно до копії свідоцтва платника єдиного податку серії НОМЕР_1, виписаного Козівською ОДПІ 25.05.2012 року підприємцю ОСОБА_3, витягу Козівської ОДПІ з реєстру платників єдиного податку станом на 12.11.2015 року та копії заяви позивача від 14.12.2015 року, поданої до відповідача, про відмову від застосування спрощеної системи оподаткування з 01.01.2016 року ОСОБА_3 зазначив місце провадження господарської діяльності, зокрема, АДРЕСА_2 (а. с. 83, 138, 159-160).

Пунктом 3 Порядку подання заяви про застосування спрощеної системи оподаткування, затвердженої наказом Міністерства фінансів України від 20.12.2011 року № 1675, передбачено, що для обрання або переходу на спрощену систему оподаткування суб'єкт господарювання подає до органу державної податкової служби заяву про застосування спрощеної системи оподаткування за формою, затвердженою наказом Міністерства фінансів України від 20.12.2011 N 1675, у якій зазначаються, серед іншого, відомості про місце провадження господарської діяльності.

Згідно з пунктом 8 даного Порядку у разі зміни податкової адреси суб'єкта господарювання, місця провадження господарської діяльності, видів господарської діяльності заява подається платниками єдиного податку першої і другої груп не пізніше 20 числа місяця, наступного за місяцем, у якому відбулися такі зміни. Заяву про зміну місця провадження господарської діяльності ОСОБА_3 до Козівської ОДПІ не подавав, а в останній заяві від 14.12.2015 року про відмову від застосування спрощеної системи оподаткування з 01.01.2016 року ОСОБА_3 зазначив місце провадження господарської діяльності, зокрема, АДРЕСА_2, вид діяльності - діяльність ресторанів (а. с. 160).

Отже, досліджені судом докази, які наведені вище, підтверджують факт здійснення господарської діяльності фізичною особою - підприємцем ОСОБА_3 в барі «ІНФОРМАЦІЯ_1», що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2, на момент проведення фактичної перевірки посадовими особами Головного управління ДФС у Тернопільській області. Також позивач не спростував факту реалізації алкогольних напоїв в барі «ІНФОРМАЦІЯ_1».

Щодо твердження представника позивача про те, що приміщення бару «ІНФОРМАЦІЯ_1» (АДРЕСА_2) не перебуває у власності ОСОБА_3, то суд враховує такі пояснення, оскільки вони підтверджуються відповідними доказами, що містяться в матеріалах справи (а. с. 98-105, 188-191). Проте такі обставини не заперечують можливості використання даного приміщення іншою особою, не власником. Так, з матеріалів справи вбачається, що з 01.01.2012 року ОСОБА_3 орендував дане приміщення в МПП «Аляска» (а. с. 128-129). Зміна в подальшому власника приміщення не є беззаперечним доказом того, що ОСОБА_3 припинив здійснювати діяльність у сфері ресторанного господарства в барі «ІНФОРМАЦІЯ_1». Суд критично оцінює надані представником позивача копії договорів оренди та суборенди приміщення від 01.10.2015 року (укладені за один день до проведення фактичної перевірки), оскільки з даних договорів не вбачається, що мова йде саме про приміщення кафе «ІНФОРМАЦІЯ_1», а крім того, ОСОБА_3 до Козівської ОДПІ в грудні 2015 року подавав інформацію про місце провадження діяльності - АДРЕСА_2.

В частині доводів позивача та представника позивача про відсутність складу адміністративного правопорушення в справі про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за частиною першою статті 156 Кодексу України про адміністративні правопорушення, то суд враховує, що згідно з частиною четвертою статті 72 КАС України вирок суду в кримінальній справі або постанова суду у справі про адміністративний проступок, які набрали законної сили, є обов'язковими для адміністративного суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, щодо якої ухвалений вирок або постанова суду, лише в питаннях, чи мало місце діяння та чи вчинене воно цією особою.

Диспозиція наведеної правової норми вказує на те, що обов'язковими для суду, який розглядає справу, є вирок суду в кримінальній справі або постанова суду у справі про адміністративний проступок. Разом із тим розглядувана норма встановлює межі обов'язковості зазначених різновидів судових рішень для адміністративного суду, що розглядає конкретну адміністративну справу. Така обов'язковість поширюється лише на те питання, чи мало місце певне діяння та чи вчинене воно особою, щодо якої постановлено відповідний вирок або прийнято постанову.

Отже, обов'язковими для врахування адміністративним судом є факти, наведені у вироку в кримінальній справі чи постанові у справі про адміністративний проступок, щодо часу, місця та об'єктивного характеру відповідного діяння тієї особи, правові наслідки, дій чи бездіяльності якої є предметом розгляду в адміністративній справі.

Водночас правова кваліфікація діяння особи, наведена у вироку в кримінальній справі або постанові про адміністративний проступок (тобто застосування тих чи інших правових норм до відповідної поведінки), не є обов'язковою для адміністративного суду.

Висновки та оцінки іншого суду щодо правомірності поведінки особи, її винуватості у вчиненні правопорушення тощо не позбавляють адміністративний суд, який розглядає по суті справу, предмет якої пов'язаний із відповідними діяннями цієї особи, права надати їм власну оцінку.

Суд враховує обставини встановлені постановою Бережанського районного суду Тернопільської області від 19.11.2015 року у справі № 3/593/488/2015 про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_3 за правопорушення, передбачене частиною першою статті 156 Кодексу України про адміністративні правопорушення в частині чи мало місце певне діяння та чи вчинене воно особою, щодо якої постановлено (а. с. 9).

Так, і в справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_3 і в даній адміністративній справі встановлено, що реалізацію пива «Микулин», місткістю 0,5 л, міцністю 4,2 %, вартістю 14 грн., покупцю ОСОБА_4 безпосередньо ОСОБА_3 не проводив. Наведеними вище доказами підтверджено, що розрахункову операцію купівлі-продажу пива «Микулин», місткістю 0,5 л, міцністю 4,2 %, вартістю 14 грн., провів бармен, ОСОБА_3 підписав лише рахунок № 1 від 02.10.2015 року.

Стаття 17 Закон № 481/95-BP розрізняє відповідальність посадових осіб та громадян (частина перша статті 17 Закону) і відповідальність суб'єктів господарювання (частина друга статті 17 Закону) за порушення вимог цього Закону. В першому випадку мова йде про адміністративну відповідальність на підставі Кодексу України про адміністративні правопорушення за правопорушення, суб'єктом яких є фізична особа, яка безпосередньо вчинила протиправну дію, а в другому - відповідальність суб'єкта господарювання (юридичну особу, фізичну особу - підприємця) у вигляді фінансових санкцій, передбачених в частині другій статті 17 Закону №481/95-BP. При цьому відповідальність суб'єкта господарювання не звільняє громадян, які безпосередньо вчинили правопорушення, від відповідальності відповідно до частини першої статті 17 Закону № 481/95-BP та Кодексу України про адміністративні правопорушення. І одночасно з відповідальністю громадянина, який вчинив правопорушення, відповідальність несе суб'єкт господарювання.

Проте у спірному випадку протокол про адміністративне правопорушення складено не на особу, яка проводила розрахункову операцію при реалізації алкогольний напоїв (бармена), а на ОСОБА_3, власника закладу, в якому встановлено факт реалізації алкогольних напоїв, який має нести відповідальність як суб'єкт господарювання.

Отже, відсутність складу правопорушення у справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_3 (а таку відповідальність мав нести бармен, як особа, що здійснила розрахункову операцію), не виключає його відповідальності як суб'єкта господарювання за факт реалізації барменом алкогольних напоїв у торговому закладі, де підприємець здійснює господарську діяльність. При цьому відсутність письмового трудового договору між власником бару «ІНФОРМАЦІЯ_1» підприємцем ОСОБА_3 та працівником (барменом) не свідчить про відсутність трудових правовідносин між роботодавцем та працівником, коли працівника фактично було допущено до роботи, до проведення розрахункових операцій.

Надаючи оцінку оскаржуваному рішенню, суд звертає увагу Козівської ОДПІ на те, що з 01.01.2011 року (від часу набрання чинності Податковим кодексом України) у контролюючих органів в розумінні Податкового кодексу України відсутні повноваження щодо прийняття інших рішень, крім податкових повідомлень-рішень, якими можуть бути визначені грошові зобов'язання.

У спірному випадку Козівською ОДПІ прийняте рішення про застосування фінансових санкцій від 20.10.2015 року № 012/22/НОМЕР_3 за формою, передбаченою Порядком застосування фінансових санкцій, передбачених статтею 17 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів», затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 02.06.2003 року № 790, а не за формою та порядком направлення відповідних рішень, визначених нормами Податкового кодексу України.

Однак, на переконання суду, прийняття Козівською ОДПІ рішення щодо визначення позивачу штрафних санкцій за порушення вимог законодавства, що регулює обіг спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів за формою, що не відповідає податковому повідомленню-рішенню, не є підставою для його скасування, виходячи з такого.

Окремі дефекти форми рішення контролюючого органу не повинні сприйматися як безумовні підстави для висновку щодо протиправності спірного рішення і, як наслідок, про його скасування.

Оскаржуване рішення прийняте Козівською ОДПІ у межах своєї компетенції та з його змісту можна чітко встановити зміст цього рішення (зокрема, порушення законодавства, за які застосовуються відповідні санкції, та розмір останніх), а тому таке рішення може бути визнане правомірним навіть у разі, коли не дотримано окремих елементів форми спірного рішення.

Такий підхід є універсальним принципом розгляду податкових спорів, відповідно до якого перевага надається змісту документа порівняно з його зовнішньою формою. Така правова позиція наведена Вищим адміністративний судом України в інформаційному листі від 28.03.2014 року № 375/11/14-14 «Щодо питань, пов'язаних з оскарженням рішень про застосування штрафних санкцій за порушення вимог законодавства, яке регулює обіг спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів, а також питань, пов'язаних зі стягненням відповідних сум».

Відтак, враховуючи встановлені судом обставини справи та наведені положення чинного законодавства, суд приходить до висновку, що відповідач як суб'єкт владних повноважень довів факт вчинення позивачем порушення вимог статті 15 Закону № 481/95-ВР та правомірність оскаржуваного в даній адміністративній справі рішення про застосування фінансових санкцій. Таким чином, позовні вимоги про скасування рішення Козівської ОДПІ від 20.10.2015 року № 012/22/НОМЕР_3 про застосування фінансових санкцій є необґрунтованими та до задоволення не підлягають.

Керуючись статтями 2, 11, 86, 160-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні адміністративного позову фізичної особи - підприємця ОСОБА_3 до Козівської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС в Тернопільській області про визнання протиправним та скасування рішення відмовити.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого статтею 186 КАС України, якщо таку апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Львівського апеляційного адміністративного суду через Тернопільський окружний адміністративний суд. Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 КАС України (оголошення вступної та резолютивної частини постанови), а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

У повному обсязі постанова складена 04 березня 2016 року.

Головуючий суддя Чепенюк О.В.

копія вірна

Суддя Чепенюк О.В.