Справа № 302/118/16-а
Суддя: Гайдур А. Ю.
Дата ухвалення: 2016-02-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 302/118/16-а
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25.02.2016 р.

смт. Міжгір`я

Міжгірський районний суд Закарпатської області

в особі суддя Гайдур Антон Юрійович

з участю: секретаря с/з Царь О.В.,

позивача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні райсуду в смт. Міжгір'ї справу за позовом ОСОБА_2 до Синевирської сільської ради Міжгірського району Закарпатської області про виплату середнього заробітку за час затримки виконання рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого працівника та відшкодування моральної шкоди,-

В С Т А Н О В И В :

На початку лютого 2016 року ОСОБА_2 звернулася до суду із вищезазначеним позовом в якому просила стягнути із Синевирської сільської ради (далі - Рада) на її користь середній заробіток за час затримки виконання постанови Міжгірського районного суду від 21.01.2013 р. у справі №706/1806/12 про поновлення її на роботі за період з 08.12.2015 р. по час вирішення справи та моральної шкоди в розмірі 25 000 грн.

Заяву обґрунтовувала тим, що розпорядженням №20 від 18.10.2012 року сільським головою с. Синевир її звільнено з роботи з посади спеціаліста-землевпорядника ІІ-ї категорії з 22.10.2012 року за п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України.

Постановою Міжгірського райсуду від 21.01.2013 року, яка залишена без змін постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 08.08.2013 року її поновлено на роботі і присуджено до стягнення з відповідача на її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу з 23.10.2012 р. по 21.01.13 р. в сумі 5727 гривень 96 копійок. За вказаними рішеннями Міжгірським райсудом видані виконавчі листи.

Львівським апеляційним адміністративним судом встановлено її середньоденний заробіток до звільнення становив 90 гривень 92 копійки.

Посилаючись на те, що Синевирська сільська рада навмисно не виконує рішення суду про поновлення її на роботі і що постановами Міжгірського районного суду та Львівського апеляційного адміністративного суду за час затримки станом по 07.12.2015 року було стягнуто середній заробіток та моральну шкоду і що неправомірними діями відповідача щодо затримки виконання рішення суду про поновлення її на роботі завдало їй моральної шкоди, так як вона не має заробітку і засобів до існування, вимушена докладати додаткових зусиль для організації свого життя, що призводить до моральних страждань і цю шкоду вона оцінює у 25 000 гривень, то просила стягнути з Ради середній заробіток та моральну шкоду.

В судовому засіданні позивачка ОСОБА_2 уточнила вимоги позову і просила стягнути з Ради середній заробіток за період з 08.12.2015 року по 18 лютого 2016 року, оскільки її поновлено відповідачем на роботі з 19.02.2016 року, а також просила стягнути моральну шкоду у розмірі 25 000 гривень.

Також позивачка пояснила , що попередні рішення судів про стягнення з Ради на її користь середнього заробітку та моральної шкоди виконані. Критерії, із яких визначала розмір завданої їй моральної шкоди назвати і пояснити не може, доказів з приводу завданої їй моральної шкоди суду не надала.

Відповідач в суд не з'явився, подав письмове заперечення, в якому просив відмовити в позові позивачки та розглядати справу за відсутності представника Ради.

Заслухавши пояснення позивачки, перевіривши письмове заперечення відповідача та подані в справу матеріали суд вважає, що адміністративний позов ОСОБА_2 підлягає до часткового задоволення виходячи з такого.

Відповідно до ст. 236 КЗпП України у разі затримки власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки.

Як убачається із встановлених судом обставин справи, що станом на 18 лютого 2016 року Радою не було виконане по суті рішення Міжгірського районного суду від 21.01.2013 р. про поновлення позивачки ОСОБА_2 на роботі у зв'язку з чим рішеннями Міжгірського районного суду та Львівського апеляційного адміністративного судів позивачці компенсовано утрачений заробіток за періоди : з 22.01.13 р. по 25.10.13 р.; 26.10.2013 р. по 26.02.2014 р.; 27.02.2014 р. по 12.06.2014 р.; 13.06.2014 р. по 06.10.2014 р.; 07.10.2014 р. по 27.01.2015 р.; 28.01.2015 р. по 18.05.2015 р.; 19.05.2015 р. по 20.07.2015 р.; 21.07.2015 р. по 22.09.2015 р.; 23.09.2015 р. по 07.12.2015 р.

Згідно постанови Львівського апеляційного адміністративного суду від 08.08.2013 р. середньоденний заробіток позивачки до звільнення становив 90 грн. 92 коп.

З 08 грудня 2015 року по 18 лютого 2016 року зафіксовано 51 робочий день.

Отже, компенсації підлягає сума 4636, 92 грн., яка обчисляється: 90, 92 х 51 р.д. = 4636,92 грн. з відрахування усіх обов'язкових платежів. Відповідач розпорядженням № 10 від 15.02.2016 р. поновив ОСОБА_2 на роботі з 19.02.2016 року.

Таким чином вимога позивачки про стягнення з Ради на її користь середній заробіток за час затримки виконання постанови Міжгірського районного суду від 21.01.2013 року про поновлення її на роботі за період з 08.12.2015 р. по 18.02.2016 р. ґрунтується на законних підставах і підлягає до повного задоволення.

Заперечення відповідача в частині виплати позивачці середнього заробітку за час затримки виконання рішення про поновлення її на роботі, як незаконно звільненого працівника за період з 08.12.2015 р. по 18.02.2016 року суд відхиляє, оскільки як вбачається із поданої відповідачем копії розпорядження № 10 від 15.02.2016 року Синевирською сільського голови та підтверджено самою позивачкою, що її поновлено на роботі на попередній посаді з 19.02.2016 року.

Тому, період затримки виконання відповідачем рішення суду про поновлення ОСОБА_2 до 19.02.2016 року підлягає оплаті позивачці, відповідно до ст. 236 КЗпП України.

Суд вважає, що вимога позивачки про відшкодування їй моральної шкоди в розмірі 25 000 гривень до задоволення не підлягає виходячи з такого.

Відповідно до ст. 237 -1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Відповідно до роз'яснень п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.95 р. № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової ) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового

характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших

негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Згідно з п. 4 цієї ж Постанови позивач має зазначити в позовній заяві, в

чому така шкода полягає, якими неправомірними діями чи бездіяльністю

її заподіяно, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується.

Як вбачається із матеріалів справи, позивачка просила стягнути з Ради моральну шкоду в сумі 25 000 гривень посилаючись на те, що порушення законних прав призвело до її моральних страждань, відсутність засобів до існування вимагають від неї додаткових зусиль для організації свого життя. Водночас, жодних доказів на підтвердження зазначених вимог та обґрунтування суми відшкодування позивачка суду не надала.

Відповідно до ч. 1 ст. 94 КАС України якщо судове рішення ухвалено на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України (або відповідного місцевого бюджету, якщо іншою стороною був орган місцевого самоврядування, його посадова чи службова особа).

Згідно з п. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору звільняються позивачі - за подання позовів про стягнення заробітної плати, поновлення на роботі та за іншими вимогами, що випливають із трудових правовідносин.

Оскільки позивачка звільнена від сплати судового збору, витрат пов'язаних з розглядом справи не понесено і таких немає і тому суд вважає, що судові витрати по справі відсутні.

Керуючись ст.ст. 160-163 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов ОСОБА_2 задовольнити частково.

Стягнути з Синевирської сільської ради на користь ОСОБА_2 середній заробіток за час затримки виконання постанови Міжгірського районного суду Закарпатської області від 21.01.2013 року у справі № 706/1806/12 про поновлення ОСОБА_2 на роботі, за період з 08.12.2015 р. по 18.02.2016 року в сумі 4636, 92 (чотири тисячі шістсот тридцять шість) гривень 92 копійки.

В решті вимог, відмовити.

Постанова суду про стягнення середнього заробітку в сумі 4636, 92 (чотири тисячі шістсот тридцять шість) грн. 92 коп. підлягає негайному виконанню.

Судових витрат немає.

Апеляційна скарга на постанову суду може бути подана в Львівський апеляційний адміністративний суд через районний суд протягом десяти днів з дня її проголошення. .

Постанова набирає законної сили згідно з ст. 254 КАС України.

Суддя:А. Ю. Гайдур