Справа № 2а/2470/400/11
Суддя: Рибченко А.О.
Дата ухвалення: 2016-02-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 лютого 2016 року м. Київ К/800/2588/13

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:

головуючого судді-доповідача Рибченка А.О.

суддів: Карася О.В.

Олендера І.Я.

розглянувши в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами касаційну скаргу Відкритого акціонерного товариства «Припрутська пересувна механізована колона № 152»

на постанову Вінницького апеляційного адміністративного суду від 13 грудня 2012 року

у справі № 2а/2470/400/11

за позовом Відкритого акціонерного товариства «Припрутська пересувна механізована колона № 152»

до Новоселицької міжрайонної державної податкової інспекції Чернівецької області

про визнання незаконними податкових повідомлень-рішень, -

ВСТАНОВИВ:

Постановою Чернівецького окружного адміністративного суду від 02 жовтня 2012 року адміністративний позов Відкритого акціонерного товариства «Припрутська пересувна механізована колона № 152» (далі - ВАТ «Припрутська пересувна механізована колона № 152»; позивач) до Новоселицької міжрайонної державної податкової інспекції Чернівецької області (далі - Новоселицька МДПІ Чернівецької області; відповідач) задоволено повністю. Визнано незаконними та скасовано податкові повідомлення-рішення № від 13 січня 2011 року та № від 13 січня 2011 року. Присуджено на користь позивача судові витрати в розмірі 3,40 грн. шляхом їх безспірного списання з рахунка суб'єкта владних повноважень - відповідача.

Задовольняючи адміністративний позов повністю, суд виходив з того, що укладені між позивачем та його контрагентами договори не суперечать актам цивільного законодавства, а відповідачем не подано доказів, які б підтверджували, що дані договори не відповідають дійсним намірам сторін щодо набуття цивільних прав і обов'язків або свідчать про їх намір ухилитись від оподаткування доходів, отриманих внаслідок виконання цих правочинів, зменшити базу оподаткування, отримати незаконні пільги з оподаткування тощо. Крім того, Чернівецький окружний адміністративний суд врахував висновок судово-економічної експертизи № 15 від 03 травня 2012 року, відповідно до якого викладені в акті перевірки № 1287/23/01037608 від 29 грудня 2010 року доводи, що стали підставою для прийняття оспорюваних актів індивідуальної дії, нормативно та документально не підтверджуються.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідач оскаржив його в апеляційному порядку.

Постановою Вінницького апеляційного адміністративного суду від 13 грудня 2012 року апеляційну скаргу Новоселицької МДПІ Чернівецької області задоволено. Постанову Чернівецького окружного адміністративного суду від 02 жовтня 2012 року скасовано та прийнято нову - про відмову в задоволенні позову.

Не погоджуючись із зазначеним судовим рішенням у справі, позивач оскаржив його в касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України.

В поданій касаційній скарзі, з посиланням на порушення судом апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права, ставиться питання про скасування постанови Вінницького апеляційного адміністративного суду від 13 грудня 2012 року та залишення в силі постанови Чернівецького окружного адміністративного суду від 02 жовтня 2012 року.

В запереченні на касаційну скаргу відповідач просить залишити її без задоволення, а рішення суду апеляційної інстанції - без змін.

Представники сторін в судове засідання не з'явились, хоча були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання.

В зв'язку з цим, касаційний розгляд справи проведено в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами відповідно до пункту 2 частини 1 статті 222 Кодексу адміністративного судочинства України.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши правильність застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, юридичної оцінки обставин справи, колегія суддів Вищого адміністративного суду України дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню, зважаючи на таке.

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що відповідачем проведено планову виїзну перевірку ВАТ «Припрутська пересувна механізована колона № 152» з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01 січня 2009 року по 30 вересня 2010 року, валютного та іншого законодавства за період з 01 січня 2009 року по 30 вересня 2010 року, за результатами якої складено акт № 1287/23/01037608 від 29 грудня 2010 року.

На підставі зазначеного акту перевірки контролюючим органом прийнято податкове повідомлення-рішення № від 13 січня 2011 року, яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з податку на прибуток у розмірі 260 527,50 грн. (208 422,00 грн. - основний платіж, 52 105,50 грн. - штрафні (фінансові) санкції), та податкове повідомлення-рішення № від 13 січня 2011 року, яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з податку з доходів найманих працівників у розмірі 150 319,06 грн. (84 255,25 грн. - основний платіж, 21 063,81 грн. - штрафні (фінансові) санкції).

Перевіркою встановлено порушення товариством підпункту 5.2.1 пункту 5.2, підпункту 5.3.9 пункту 5.3 статті 5 Закону України від 28 грудня 1994 року № 334/94-ВР «Про оподаткування прибутку підприємств» (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин; далі - Закон № 334/94-ВР) з огляду на безпідставне включення до складу валових витрат вартості підрядних робіт та матеріалів для їх виконання, придбаних у Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3, Фізичної особи-підприємця ОСОБА_4, Фізичної особи-підприємця ОСОБА_5, Фізичної особи-підприємця ОСОБА_6, Фізичної особи-підприємця ОСОБА_7, Фізичної особи-підприємця ОСОБА_8, Фізичної особи-підприємця ОСОБА_9, з підстав непідтвердження реального характеру розглядуваних операцій належним чином оформленими первинними документами.

Крім того, виявлено недотримання позивачем вимог підпунктів 8.1.1, 8.1.2 пункту 8.1 статті 8, пункту 19.2 статті 19 Закону України від 22 травня 2003 року № 889-IV «Про податок з доходів фізичних осіб» (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин; далі - Закон № 889-IV) у зв'язку із виплатою ФОП ОСОБА_3, який при цьому обіймає посаду заступника директора ВАТ «Припрутська пересувна механізована колона № 152», коштів у загальному розмірі 561 701,68 грн. без утримання податку з доходів фізичних осіб, яка оформлювалась у вигляді господарських операцій з придбання підрядних робіт та товарно-матеріальних цінностей, що мали фіктивний характер.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд апеляційної інстанції виходив з наступних мотивів, з якими погоджується суд касаційної інстанції.

Згідно з підпунктом 5.2.1 пункту 5.2 статті 5 Закону № 334/94-ВР до складу валових витрат включаються суми будь-яких витрат, сплачених (нарахованих) протягом звітного періоду у зв'язку з підготовкою, організацією, веденням виробництва, продажем продукції (робіт, послуг) і охороною праці, у тому числі витрати з придбання електричної енергії (включаючи реактивну), з урахуванням обмежень, установлених пунктами 5.3 - 5.7 цієї статті.

Підпунктом 5.3.9 пункту 5.3 статті 5 Закону № 334/94-ВР передбачено, що не належать до складу валових витрат будь-які витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення податкового обліку.

Згідно із статтею 1 Закону України від 16 липня 1999 року № 996-XIV «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» (далі - Закон № 996-XIV) первинним документом є документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Відповідно до частини 1 статті 9 Закону № 996-XIV підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення.

Отже, визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

При цьому сама собою наявність або відсутність окремих документів чи їх недоліки (допущені при складенні документів помилки або описки) не можуть бути підставою для висновку про відсутність господарської операції та відмови у формуванні даних податкового обліку, якщо з інших даних вбачаються зміни в структурі активів та зобов'язань, власному капіталі підприємства у зв'язку з його господарською діяльністю.

В свою чергу, наявність формально оформлених (складених) первинних документів та/або сплати грошових коштів не може слугувати підставою для формування даних податкового обліку за відсутності факту придбання робіт, послуг.

Згідно з частиною 2 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дій чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Отже, податковий орган відповідно до принципу офіційності повинен доводити в суді фіктивність господарської операції як підстави для нарахування платнику податків податкового зобов'язання та правомірності прийняття свого рішення.

Разом з тим, за змістом статті 11 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

В свою чергу, умовою достовірності доказів щодо придбаних робіт, послуг, їх зв'язку з власною господарською діяльністю платника є, перш за все, конкретизація змісту, обсягу, результату цих робіт, послуг.

В обґрунтування правомірності включення вартості придбаних у ФОП ОСОБА_3, ФОП ОСОБА_4, ФОП ОСОБА_5, ФОП ОСОБА_6, ФОП ОСОБА_7, ФОП ОСОБА_8, ФОП ОСОБА_9 підрядних робіт та інших послуг до складу валових витрат позивач посилався на наявність у нього відповідних актів виконаних робіт.

Втім, подані товариством акти виконаних робіт не деталізовані, містять узагальнену інформацію щодо змісту спірних робіт та послуг, а будь-яких інших документів, які б достеменно підтверджували реальний характер розглядуваних господарських операцій, зв'язок придбаних робіт та послуг з господарською діяльністю позивача (як-от: договірних цін на роботи; локальних кошторисів; довідок про вартість виконаних будівельних (підрядних) робіт; доказів передачі товариством контрагентам будівельних матеріалів для виконання обумовлених робіт та послуг або понесення останніми витрат на придбання таких матеріалів з подальшим їх відшкодуванням ВАТ «Припрутська пересувна механізована колона № 152») останнім не подано.

Надаючи оцінку обґрунтованості доводів відповідача про фіктивний характер господарських операцій з придбання позивачам підрядних робіт та товарно-матеріальних цінностей у ФОП ОСОБА_3, Вінницький апеляційний адміністративний суд цілком об'єктивно врахував те, що вказана особа є заступником директора ВАТ «Припрутська пересувна механізована колона № 152» та протягом лютого - грудня 2009 року (період здійснення операцій) кожного дня перебувала на робочому місці, про що свідчать наявні в матеріалах справи табелі відпрацьованого часу. У ФОП ОСОБА_3 також відсутні наймані працівники, основні фонди, необхідні для виконання обумовлених договорами поставок робіт та товарів.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції, дійшов цілком об'єктивного висновку про те, що виплата ФОП ОСОБА_3 в розглядуваній ситуації доходу в загальному розмірі 561 701,68 грн. здійснювалась за відсутності виконання відповідних господарських операцій, що обумовлює правильність доводів контролюючого органу про необхідність оподаткування такого доходу податком в порядку статті 8 Закону № 889-IV.

При цьому Вінницький апеляційний адміністративний суд обґрунтовано надав критичну оцінку покладеному судом першої інстанції в основу прийнятого рішення висновку судово-економічної експертизи № 15 від 03 травня 2012 року, позаяк останній суперечить встановленим у справі обставинам.

В свою чергу, згідно з частиною 5 статті 82 Кодексу адміністративного судочинства України висновок експерта для суду не є обов'язковим, а є доказом у справі, який підлягає оцінці за правилами, встановленими статтею 86 Кодексу адміністративного судочинства України.

Тобто, адміністративний суд, оцінюючи висновок експерта, повинен виходити з того, що цей висновок не має заздалегідь встановленої сили та переваг щодо інших доказів. Такий висновок повинен оцінюватись судом нарівні з іншими доказами, що містять інформацію про обставини, які входять до предмета доказування у справі, під час безпосереднього та всебічного дослідження судом цих обставин, що і здійснено судом апеляційної інстанції.

За наведених обставин, колегія суддів Вищого адміністративного суду України вважає постанову Вінницького апеляційного адміністративного суду від 13 грудня 2012 року такою, що прийнята з правильним застосуванням норм матеріального та процесуального права, а тому суд касаційної інстанції не знаходить підстав, які могли б призвести до її зміни чи скасування.

Керуючись статтями 220, 222, 223, 224, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Відкритого акціонерного товариства «Припрутська пересувна механізована колона № 152» залишити без задоволення, а постанову Вінницького апеляційного адміністративного суду від 13 грудня 2012 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі, та може бути переглянута Верховним Судом України з підстав і в порядку, встановленими главою 3 розділу IV Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий Рибченко А.О.

Судді Карась О.В.

Олендер І.Я.