Справа № 802/4080/15-а
Суддя: Сторчак В. Ю.
Дата ухвалення: 2016-03-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа № 802/4080/15-а Головуючий у 1-й інстанції: Поліщук І.М.

Суддя-доповідач: Сторчак В. Ю.

03 березня 2016 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Сторчака В. Ю., суддів: Ватаманюка Р.В., Мельник-Томенко Ж. М.,

за участю: секретаря судового засідання: Майданюк Я.Л.,

позивача - ОСОБА_1 ,

представника відповідача - Колосовича Максима Сергійовича,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Вінницького окружного адміністративного суду від 25 січня 2016 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправним та стягнення коштів,

В С Т А Н О В И В :
ОСОБА_1 звернувся до Вінницького окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до військової частини НОМЕР_1 про:

- визнання протиправною бездіяльність відповідача щодо невиплати йому у в день виключення зі списків особового складу частини компенсацію за не отримане під час проходження військової служби речове майно;

- зобов`язання відповідача виплатити ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_2 ) компенсацію за не отримане під час проходження військової служби речове майно в сумі 42026,97 грн.

Постановою Вінницького окружного адміністративного суду від 25.01.2016 року в задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, позивач оскаржив його в апеляційному порядку.

Заслухавши суддю-доповідача та думку учасників процесу, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а постанову суду першої інстанції - без змін, виходячи з наступного.

Встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи наступне.

Позивач проходив військову службу в Збройних Силах України та відповідно до наказу першого заступника Міністра оборони України (по особовому складу) від 19.11.2015 року № 225 підполковника ОСОБА_1 , інспектора відділу аудиту у бюджетній сфері Центрального територіального управління внутрішнього аудиту та фінансового контролю було звільнено з військової служби у запас за пунктом "б" частини 6 статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" (за станом здоров`я) з правом носіння військової форми одягу.

На підставі наказу начальника Центрального територіального управління внутрішнього аудиту та фінансового контролю (по строковій частині) від 23.11.2015 року № 174 позивача виключено зі списків особового складу управління і всіх видів забезпечення і направлено для зарахування на військовий облік до Вінницького ОМВК м. Вінниці.

Відповідно до довідки від 17.11.2015 року № 194 (а.с. 10) звільнений у запас підполковник ОСОБА_1 за час проходження військової служби не отримав 394 предмети речового майна на загальну суму 42 026,97 грн.

25.11.2015 року позивач звернувся із рапортами до командира військової частини НОМЕР_1 та начальника Центрального територіального УВА та ФК ДВА та ФК МО України з проханням надати розпорядження про погашення перед ним заборгованості в сумі 42 026,97 грн., як компенсації за не отримане речове майно.

Проте, вказаних коштів позивач не отримав, а тому вважаючи, що має право на отримання (після звільнення зі служби) виплати грошової компенсації за невикористане речове майно, звернуся з позовом до суду.

Суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні позовних вимог, в порядку вимог частини 1 статті 244-2 КАС України ґрунтувався на висновках Верховного Суду України, відповідно до яких положення частини 2 статті 9-1 Закону України "Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" регулюють порядок виплати компенсації замість речового майна військовослужбовцям, які проходять військову службу за контрактом або перебувають на кадровій службі, і не поширюється на військовослужбовців, звільнених з військової служби.

Позивач, не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, оскаржив його до апеляційного суду.

Відповідно до частини 1 статті 195 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Судова колегія погоджується із рішенням суду першої інстанції по суті спірних відносин, з врахуванням наступного.

Відповідно до частини 2 статті 9 Закону України "Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" від 20.12.1991 року № 2011-XII (у редакції, яка діяла до 11.03.2000 року), військовослужбовці одержують за рахунок держави грошове забезпечення, а також речове майно і продовольчі пайки або за бажанням військовослужбовця грошову компенсацію замість них.

Статтею 2 Закону України "Про деякі заходи щодо економії бюджетних коштів" від 17.02.2000 року № 1459-ІІІ дію частини 2 статті 9 Закону України "Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" зупинено в частині одержання військовослужбовцями за їх бажанням грошової компенсації за неодержане речове майно.

Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України з питань соціального захисту військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, і деяких інших осіб" від 03.11.2006 року №328-V статтю 9 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" викладено в новій редакції, а також доповнено новою статтею 9-1 (у редакції, чинній до 01.01.2008 року), якою було передбачено, зокрема, що продовольче та речове забезпечення військовослужбовців здійснюється за нормами і в терміни, що встановлюються Кабінетом Міністрів України. Військовослужбовці, які проходять військову службу за контрактом або перебувають на кадровій військовій службі, мають право на отримання замість належних їм за нормами забезпечення предметів речового майна грошової компенсації в розмірі вартості зазначених предметів.

При цьому, положення частини 2 статті 9-1 Закону України "Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" від 20.12.1991 року №2011-ХІІ регулюють порядок виплати компенсації замість речового майна військовослужбовцям, які проходять військову службу за контрактом або перебувають на кадровій військовій службі, і не поширюються на військовослужбовців, звільнених з військової служби.

Таким чином, на момент звернення позивача ОСОБА_1 з позовом щодо отримання грошової компенсації замість речового майна Закон України "Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" від 20.12.1991 року №2011-ХІІ не передбачав такого права військовослужбовців, звільнених у запас.

Аналогічний висновок щодо застосування норм матеріального права міститься, зокрема, у постановах та ухвалах Верховного Суду України від 19.03.2013 року, від 24.06.2014 року, від 25.09.2015 року (№ 21-38а13, № 21-253а14, 21-4739а15 відповідно).

Так, за приписами частини 1 статті 244-2 КАС України, висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 237 цього Кодексу, є обов`язковим для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

При цьому, пункт 27 Положення про речове забезпечення військовослужбовців Збройних Сил та інших військових формувань у мирний час, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 28.10.2004 року № 1444, не може бути застосований, оскільки суперечить Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей".

Так, законом є нормативно-правовий акт органу законодавчої влади держави або самого народу, який приймається та змінюється в особливому порядку, регламентує найважливіші суспільні відносини і має найвищу юридичну силу щодо всіх інших нормативно-правових актів. Це знаходить свій вираз у тому, що акти всіх інших органів держави повинні відповідати закону і не суперечити йому. В разі, коли підзаконний нормативно-правовий акт суперечить закону, має застосовуватись акт вищої юридичної сили.

Положення про речове забезпечення військовослужбовців Збройних Сил та інших військових формувань у мирний час, затверджене постановою Кабінету Міністрів України від 28.10.2004 року № 1444, на яке посилається позивач в апеляційній скарзі, є підзаконним нормативно-правовим актом, що суперечить Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", який має вищу юридичну силу.

Отже, підстави для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 відсутні, а тому рішення суду першої інстанції скасуванню не підлягає.

Доводи апеляційної скарги спростовуються вищенаведеним, матеріалами справи, а тому колегією суддів відхиляються, оскільки не дають підстав для висновку про порушення судом першої інстанції норм права, які призвели до неправильного вирішення справи, тобто прийнята постанова відповідає матеріалам справи та вимогам закону, і підстав для її скасування не вбачається.

Відповідно до статті 200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті рішення суду з одних лише формальних підстав.

На підставі наведеного колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку щодо відмови у задоволенні заявлених вимог у спосіб та межах, визначених законом.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, суд

У Х В А Л И В :
апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову Вінницького окружного адміністративного суду від 25 січня 2016 року - без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст. 212 КАС України.

Ухвала суду складена в повному обсязі 10 березня 2016 року.

Головуючий Сторчак В. Ю.

Судді Ватаманюк Р.В. Мельник-Томенко Ж. М.