Справа № 296/130/15-а
Суддя: Іваненко Т.В.
Дата ухвалення: 2016-03-01 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
_____________________________________________
Головуючий у 1-й інстанції: Бондарчук В.В.
Суддя-доповідач:Іваненко Т.В.
УХВАЛА

іменем України

"01" березня 2016 р. Справа № 296/130/15-а

Житомирський апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді Іваненко Т.В.

суддів: Зарудяної Л.О.

Кузьменко Л.В.,

при секретарі Кучерук С.Б. ,

за участю позивача та представників сторін,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3 на постанову Корольовського районного суду м. Житомира від "18" листопада 2015 р. у справі за позовом ОСОБА_3 до Управління Пенсійного фонду України в м.Житомирі Житомирської області про визнання дій протиправними і зобов'язання вчинити дії ,

ВСТАНОВИВ:

В січні 2015 року позивач звернувся до суду з позовом, в якому, з урахуванням уточнення позовних вимог, просив визнати протиправними дії УПФУ в м. Житомирі відносно призначення йому пільгової пенсії в частині неправильного розрахунку трудового стажу - виключення із стажу періоду роботи з 01.08.1986 по 01.10.1987 в Усть - Янському РПУ побутового обслуговування РФ та неврахування стажу в Усть-Янському РПУ побутового обслуговування в періоді з 06.02.1987 по 16.03.1989, як роботи в районі Крайньої Півночі, просив зобов'язати відповідача провести розрахунок його пенсії з урахуванням вищевказаного стажу та сплатити різницю між розміром призначеної пенсії та проведеним розрахунком пенсії за вказаний період.

Позов обґрунтовано тим, що у 2007 році позивачу було призначено пенсію за віком. Згодом йому стало відомо, що при обчисленні трудового стажу не було враховано період його роботи з 01.08.1986 по 01.10.1987 в Усть-Янському РПУ побутового обслуговування та стаж роботи в районі Крайньої Півночі, за місцем роботи в Усть-Янському РПУ побутового обслуговування (Устьянський район, селище Депутатське в Якутії (нині Республіка Саха, Якутія, Російська Федерація) за період з 06.02.1987 по 16.03.1989. Позивач вказує, що в його трудовій книжці є відповідні записи про місце, період та час роботи, також ним було надано архівну довідку про заробітну плату, тож відповідач відмовив у зарахуванні до трудового стажу вищевказаних періодів роботи незаконно.

Постановою Корольовського районного суду м. Житомира відмовлено в задоволенні позову ОСОБА_3 до Управління Пенсійного фонду України в м. Житомирі про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії за безпідставністю.

Не погоджуючись з постановою суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просив її скасувати та постановити нову, якою позов задовольнити. В обґрунтування апеляційної скарги позивач посилається на те, що чинний КВК України передбачає зарахування періоду відбуття покарання до стажу роботи за умови сплати страхових внесків, а тому враховуючи дію закону в часі та те, що він покращує умови позивача вважає безпідставним незарахування періоду виправних робіт до стажу роботи.

Позивач та його представник в судовому засіданні доводи та вимоги апеляційної скарги підтримали. Просили задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні щодо задоволення апеляційної скарги заперечував. Просив відмовити в задоволенні. Вважає рішення суду законним та обґрунтованим.

Колегія суддів, заслухавши пояснення позивача, представника позивача та представника відповідача, дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, прийшла до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Протоколом від 17.01.2008 ОСОБА_3 призначено пенсію за віком з 01.12.2007 року. При призначенні пенсії йому було враховано до загального страхового стажу 25 років 11 місяців 2 дні. В тому числі, до стажу було враховано періоди з 12.07.1984 по 16.01.1987 та з 06.02.1987 по 16.03.1989.

В 2014 році УПФУ в м. Житомирі встановлено, що відповідно до записів в трудовій книжці (а.с. 27) та виписки з наказу по Усть-Янському РПУ побутового обслуговування від 20.10.1987 року №112 (а.с. 40), період перебування на виправних роботах з 01.08.1986 року по 01.10.1987 року не може бути зарахований до загального стажу для обчислення розміру пенсії. В зв'язку з вказаним, розпорядженням Управління від 15.10.2014 було приведено у відповідність з матеріалами пенсійної справи пенсію ОСОБА_3 з 01.11.2014. Загальний стаж становить 30 років 7 місяців 9 днів.

Суд встановив що в трудовій книжці позивача містяться наступні записи:

12.07.1984 - прийнятий на роботу в ательє мод №21 закройщиком в об'єднанні «Іркутськміськшвейпобут»;

05.05.1986 - на підставі вироку Корольовського районного суду м. Житомира від 05.05.1986 позбавлений права транспортним засобом строком на 2 роки;

16.01.1987 - звільнений з роботи за власним бажанням.

06.02.1987 - прийнятий на роботу закройщиком верхнього одягу до Усть-Янського РПУ побутового обслуговування;

15.04.1987 - переведений на самозакрой;

20.10.1987 час роботи з 01.08.86 по 01.10.1987 не зараховується в загальний безперервний стаж роботи;

16.03.1989 звільнений з роботи в зв'язку зі скороченням штату (а.с. 27).

Судом встановлено, що період з 01.08.1986 року по 01.10.1987 року позивач відбував покарання у вигляді виправних робіт в Усть-Янському РПУ побутового обслуговування.

Згідно статті 24 Закону України „Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Відповідно до ч. 3 ст. 44 Закону СРСР "Про затвердження основ виправно-трудового законодавства Союзу РСР та радянських республік" від 11.07.1969 року №4074-УП, час відбування виправних робіт без позбавлення волі в загальний та безперервний стаж засудженого не зараховується, про що робиться відповідний запис до трудової книжки.

Відповідна норма була закріплена і у ст. 103 Виправно-трудового кодексу Української РСР, згідно якої час відбування виправних робіт без позбавлення волі до загального і безперервного трудового стажу засудженого не зараховується, про що робиться запис у його трудовій книжці.

При умові сумлінної роботи і зразкової поведінки в період відбування виправних робіт без позбавлення волі цей час може бути включений в загальний трудовий стаж особи, яка відбула покарання, на підставі рішення суду в порядку, встановленому кримінально-процесуальним законодавством України.

Проте, рішення суду, яким включено в загальний трудовий стаж період відбування покарання у вигляді виправних робіт без позбавлення волі стосовно позивача відсутнє.

Відповідно до частини 1 статті 122 Кримінально - виконавчого кодексу України (в чинній редакції) засуджені мають право на загальних підставах на державне пенсійне забезпечення за віком, по інвалідності, у зв'язку з втратою годувальника та в інших випадках, передбачених законом.

На думку колегії суддів посилання представника позивача на необхідність виключного застосування ст.42 Кримінально-виконавчого кодексу України в даному випадку є хибним з огляду на таке.

Згідно ч. 1 ст. 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи.

Однак колегія суддів зазначає, що за загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип закріплений у частині першій статті 58 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце. Зворотна дія в часі застосовується лише щодо юридичної відповідальності, щодо якої застосовується новий закон чи інший нормативно-правовий акт, що пом'якшує або скасовує відповідальність особи за вчинене правопорушення під час дії нормативно-правового акта, яким визначались поняття правопорушення і відповідальність за нього.

Так як в даному випадку не вирішується питання про притягнення до юридичної відповідальності, а про зарахування трудового стажу, яке відбувається на умовах визначених у відповідний період часу, тож спірний період з 01.08.1986 по 01.10.1987 до трудового стажу не включається.

Відповідно до п. 5 Прикінцевих положень ЗУ «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» №1058-4 (зі змінами від 26.07.06), періоди роботи до 1 січня 1991 року в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі колишнього Союзу РСР, а також на острові Шпіцберген, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло до 1 січня 1991 року.

Пільгове обчислення стажу роботи проводиться на підставі письмового трудового договору, в якому обумовлено термін дії договору та пільги, що надавалися працівнику або на підставі інших документів, які стверджують право на пільги працівників, що працювали в районах Крайньої Півночі чи місцевостях прирівняних до районів Крайньої Півночі, а саме укладення строкових трудових договорів про роботу у даній місцевості.

Проте позивачем ні при розгляді справи в суді першої інстанції, ні при апеляційному розгляді не подано документів, що підтверджують роботу за строковим трудовим договором у районах Крайньої Півночі.

Відповідно до ч. 1 ст. 200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Суд приходить до висновку, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду і не впливають на правильність прийнятого судового рішення. Постанову прийнято з додержанням вимог матеріального та процесуального права, підстави для її скасування відсутні.

Керуючись ст.ст. 195, 196, 198, 200, 205, 206 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення, а постанову Корольовського районного суду м. Житомира від "18" листопада 2015 р. без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня складання її в повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя Т.В. Іваненко

судді: Л.О. Зарудяна

Л.В. Кузьменко

Повний текст cудового рішення виготовлено "03" березня 2016 р.

Роздруковано та надіслано:р.л.п.

1- в справу:

2 - позивачу/позивачам: ОСОБА_3 АДРЕСА_1,10014

3- відповідачу/відповідачам: Управління Пенсійного фонду України в м.Житомирі Житомирської області вул.Перемоги, 55, м.Житомир,10003

- ,