Справа № 816/2196/15
Суддя: Мінаєва О.М.
Дата ухвалення: 2016-03-01 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 березня 2016 р.Справа № 816/2196/15

Колегія суддів Харківського апеляційного адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Мінаєвої О.М.

Суддів: Шевцової Н.В. , Макаренко Я.М.

за участю секретаря судового засідання Шалаєвої І.Т.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Кременчуцької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Полтавській області на постанову Полтавського окружного адміністративного суду від 04.12.2015р. по справі № 816/2196/15

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Кременчуцький елеватор"

до Кременчуцької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Полтавській області

про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

ВСТАНОВИЛА:

Позивач, товариство з обмеженою відповідальністю "Кременчуцький елеватор", звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з позовом, в якому просив суд скасувати податкові повідомлення - рішення Кременчуцької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Полтавській області від 12.11.2014 р. № /2406 та № /2407.

Постановою Полтавського окружного адміністративного суду від 04.12.2015р. по справі № 816/2196/15 адміністративний позов задоволено. Визнано протиправними та скасовано податкові повідомлення-рішення Кременчуцької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Полтавській області від 12.11.2014 р. № /2406 та № /2407.

Відповідач, Кременчуцька об'єднана державна податкова інспекція Головного управління Державної фіскальної служби у Полтавській області, не погодився з постановою суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу. Свою незгоду з постановою суду обґрунтовує тим, що судом першої інстанції порушено норми матеріального права, при неповному з'ясуванні обставин справи, а тому вважає, що оскаржені податкові повідомлення-рішення прийняті на законних підставах та відповідають чинному законодавству. Просить суд апеляційної інстанції скасувати постанову Полтавського окружного адміністративного суду від 04.12.2015р. по справі № 816/2196/15 та прийняти нову постанову, якою у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.

Представник відповідача в судовому засіданні підтримав доводи апеляційної скарги, просив суд апеляційної інстанції скасувати постанову суду першої інстанції, прийняти нову постанову, якою відмовити в задоволенні позову.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представника відповідача, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм чинного законодавства, колегія суддів, переглядаючи судове рішення у даній справі в межах доводів апеляційної скарги у відповідності до ч.1 ст. 195 КАС України, дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено в суді апеляційної інстанції, що у період з 07.10.2014 р. по 13.10.2014 р. Кременчуцькою ОДПІ проведено позапланову виїзну документальну перевірку ТОВ "Кременчуцький елеватор" з питань дотримання вимог податкового законодавства по взаємовідносинах з ПП "Регіон Україна" за лютий 2012 року, ТОВ Фірма "САІ" ЛТД" за травень 2012 року, ПП "Кредо" за липень 2013 року, ТОВ "Бау-Профі" за жовтень 2013 року, ТОВ "Слобожанський агропромисловий союз" за період з 01.01.2013 року по 31.05.2013 року, ТОВ "Фінлайн Груп" за період з 01.01.2013 року по 31.05.2014 року, ТОВ ТВФ "ФОРТ 2" за серпень 2013 року, про що було складено акт № 2462/16-03-22-03-08/33081783 від 22.10.2014 (т. 3, а.с. 10-16).

Під час перевірки були встановлені порушення позивачем вимог п.п. 198.1, 198.2, 198.3, 198.6 ст. 198, п.п. 201.1, 201.4 ст. 201 Податкового кодексу України, у результаті чого зменшено від'ємне значення з податку на додану вартість всього на суму 158708,00 грн., у т.ч. за лютий 2012 року на суму ПДВ 65988,23 грн. та травень 2012 року на суму ПДВ 92720,50 грн., та донараховано податок на додану вартість, який підлягає сплаті до бюджету всього в сумі 124082 грн., у т.ч. за липень 2013 року на суму ПДВ 3822 грн., жовтень 2013 року - 30236,34 грн. та серпень 2013 року - 90024,01 грн.

На підставі акту відповідачем 12 листопада 2014 року були прийняті податкові повідомлення-рішення: № /2406, яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання за платежем: податок на додану вартість на загальну суму 186123,53 грн., з них за основним платежем - 124082,35 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями - 62041,18 грн. та № /2407, яким позивачу зменшено розмір від'ємного значення суми податку на додану вартість у розмірі 158708,73 грн. (т. 1, а.с.24- 25).

Позивач не погодився з податковими повідомленнями-рішеннями, звернувся з даним позовом до суду.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що господарські операції позивача з ПП "Регіон Україна", ТОВ "САІ ЛТД", ПП "Кредо", ТОВ "ТВФ "Форт 2", ТОВ "Слобожанський агропромисловий союз" та ТОВ "Бау-Профі" мали реальний характер, підтверджені документами первинного бухгалтерського обліку, тому формування позивачем податкового кредиту з податку на додану вартість на підставі належним чином оформлених податкових накладних і відповідно визначення від'ємного значення з податку на додану вартість ґрунтується на вимогах Податкового кодексу України, в зв'язку з чим оскаржувані податкові повідомлення - рішення підлягають скасуванню.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції з таких підстав.

В перевіряємому періоді позивач мав господарські операції із ПП "Регіон Україна", ТОВ "САІ ЛТД", ПП "Кредо", ТОВ "ТВФ "Форт 2", ТОВ "Слобожанський агропромисловий союз" щодо придбання сої та із ТОВ "Бау-Профі" щодо отримання транспортно-експедиційних послуг.

25.10.2013 року між позивачем та ТОВ "Бау-Профі" (перевізник) укладено договір про надання транспортно-експедиційних послуг по перевезенню вантажів автомобільним транспортом, за умовами якого замовник доручає, а перевізник приймає на себе зобов'язання організувати перевезення вантажів (т. 1, а.с. 119-120).

Фактичне виконання умов договору підтверджується актом здачі-приймання робіт (надання послуг) від 28.10.2013 р. № ОУ-31/0819, податковою накладною від 28.10.2013 р. № 66, рахунком-фактурою від 28.10.2013 р. № СФ-392, заявкою на перевезення вантажів від 25.10.2013 р. № 1 , платіжними дорученнями від 30.10.2013 р. № 2224, від 31.10.2013 р. № 2230 (т. 1, а.с. 121-124, т. 3 а.с. 138-139).

Згідно з актом здачі-приймання робіт (надання послуг) від 28.10.2013 р. № ОУ-31/0819 ТОВ "Бау-Профі" надавались позивачу послуги з вантажних перевезень по Україні (із с. Піщане до с. Бараниківка).

З матеріалів справи встановлено, що вказані послуги замовлялись позивачем з метою виконання умов договору, укладеного із ТОВ "Фідлайф" від 13.03.2013 р. № 146 щодо поставки товару, а саме макухи соєвої до с. Бараниківка Краснореченського району (т. 2, а.с. 171-172).

Реальність господарської операції між позивачем та ПП "Регіон Україна", ТОВ "САІ ЛТД", ПП "Кредо", ТОВ "ТВФ "Форт 2", ТОВ "Слобожанський агропромисловий союз" щодо придбання сої підтверджують наявні в матеріалах справи первинні документи: договорами, податковими накладними, накладними, рахунками, витягом з журналу видачі довіреностей (т. 1, а.с. 84-156, т. 3, а.с. 45-49, 117-120, 143-144).

Розрахунки між позивачем та ПП "Регіон Україна", ТОВ "САІ ЛТД", ПП "Кредо", ТОВ "ТВФ "Форт 2", ТОВ "Слобожанський агропромисловий союз" проводились у безготівковій формі, що підтверджується копіями платіжних доручень та банківськими виписками (т. 1, а.с. 212-233, т. 3, а.с. 121-142).

Факт перевезення придбаної продукції позивачем підтверджується копіями товарно-транспортних накладних, в яких пунктом розвантаження указано саме вул. Колгоспна, 51, с. Піщане, Кременчуцький район, Полтавська область.

Колегія суддів зазначає, що вищезазначені документи складені у відповідності до п.п.1, 2 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік га фінансову звітність в Україні», а інформація, яку вони містять, відображена в регістрах бухгалтерського обліку.

Згідно п. 198.1 ст. 198 Податкового кодексу України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій, зокрема, з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.

Відповідно до п. 198.2 ст. 198 Податкового кодексу України датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: або дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; або дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

При цьому за правилами п.198.3. ст.198 Податкового кодексу України (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг (у разі здійснення контрольованих операцій - не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу) та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Відповідно до п. 198.6 ст. 198 Податкового кодексу України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними або оформлені з порушенням вимог чи не підтверджені митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу). У разі якщо на момент перевірки платника податку органом державної податкової служби суми податку, які попередньо віднесені до податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними цим пунктом документами, платник податку несе відповідальність відповідно до закону.

Для отримання права на податковий кредит із сум податку на додану вартість, сплачених в ціні придбаного товару (робіт, послуг), платник ПДВ повинен мати податкові накладні, видані на фактично отриманий товар (роботи, послуги), що призначений для використання у власній господарській діяльності.

Таким чином, податковий кредит для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на додану вартість має бути підтверджений належним чином складеними первинними документами, що відображають реальність господарської операції, яка є підставою для формування податкового обліку платника податків.

Згідно п. 201.1 ст. 201 Податкового кодексу України платник податку зобов'язаний надати покупцю (отримувачу) на його вимогу підписану уповноваженою платником особою та скріплену печаткою податкову накладну, яка згідно з пунктом 201.6 статті 201 Податкового кодексу України є податковим документом і одночасно відображається у податкових зобов'язаннях і реєстрі виданих податкових накладних продавця та реєстрі отриманих податкових накладних покупця.

Пунктом 201.10 статті 201 Податкового кодексу України встановлено, що податкова накладна видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Колегія суддів зазначає, що податкові накладні відповідають вимогам п. 201.1 ст. 201 Податкового кодексу України, мають всі обов'язкові реквізити, та згідно п. 201.6 ст. 201 п.201.10 ст. 201 Податкового кодексу України та враховані при визначенні об'єкта оподаткування податком на додану вартість.

З матеріалів справи встановлено, що придбання сої у спірних контрагентів у перевіряємий період здійснювалось позивачем з метою її переробки на виробничих потужностей у макуху соєву та соєву олію з подальшою реалізацією готової продукції, про що свідчать договори, видаткові накладні, товарно-транспортні накладні (т. 2, а.с. 137-248, т. 3, а.с. 57-73).

Факт наявності виробничих потужностей з переробки сої у ТОВ "Кременчуцький елеватор" у 2011-2012 роках підтверджується договорами оренди від 01.11.2011 р. №№ 1/11/11, 21/11, які укладені між позивачем (орендар) та ТОВ "Сільгосппродукт" (орендодавець), за умовами яких орендар прийняв в оренду майновий комплекс з цільовим призначенням - завод переробки сільськогосподарської продукції за адресою: вул. Колгоспна, 51, с. Піщане Кременчуцький район, Полтавська область та зерносховище, критий тік за адресою вул. Колгоспна, 51, с. Піщане Кременчуцький район, Полтавська область (т. 2 а.с. 58-61).

Переробка сої у лютому та травні 2012 року підтверджується актами передачі сировини на переробку, попередніми калькуляціями вартості виробництва продукції, калькуляціями вартості продукції (т. 2, а.с.62-74).

Первинні документи бухгалтерського обліку, якими оформлені спірні господарські операції, були надані податковому органу для перевірки, що не було спростовано відповідачем у ході розгляду справи. Вказані документи були оформлені за участі суб'єктів господарювання, що на момент проведення господарських операцій мали державну реєстрацію та були платниками ПДВ, що також не спростовано відповідачем.

Колегією суддів встановлено, що у 2013 р. соя придбавалася позивачем з метою переробки давальницької сировини та виготовлення соєвої макухи та соєвої олії, відповідно до договору на переробку давальницької сировини №19/06 від 19.06.2012 р., укладеного між ТОВ ТОВ "Кременчуцький елеватор" (замовник) та ТОВ "КреМікс" (виконавець), що підтверджується актами передачі-сировини на переробку, актами розрахунку виходу продукції з давальницької сировини, актами прийняття-передачі продукції з переробки, актами здачі-приймання робіт (т. 2, а.с.75-130, т. 3 а.с. 50-53).

З матеріалів справи встановлено, що позивачем з контрагентами ПП "Регіон Україна", ТОВ "САІ ЛТД", ПП "Кредо", ТОВ "ТВФ "Форт 2", ТОВ "Слобожанський агропромисловий союз" належним чином оформлені договірні відносини та на виконання вимог податкового законодавства оформлені первинні документи податкової та бухгалтерської звітності, які відповідають вимогам чинного законодавства України.

Таким чином колегія суддів вважає, що наявність належним чином оформлених податкових накладних та первинних бухгалтерських документів надає позивачу право на формування податкового кредиту у відповідному звітному періоді.

Щодо посилання відповідача в апеляційній скарзі на вирок Київського районного суду м. Полтави від 27.11.2013 р. у справі № 552/1498/13-к та ухвалу апеляційного суду Полтавської області від 14.04.2014 р. у справі № 552/1498/13-к (т. 3, а.с.88-100), яким ОСОБА_1. визнано винною у вчиненні ряду злочинів, у тому числі передбаченого частиною 2 статті 205 КК України, суд зазначає наступне.

Із вищевказаного вироку Київського районного суду м. Полтави вбачається, що відносини між ТОВ "Кременчуцький елеватор" та ПП "Регіон Україна", ТОВ "САІ ЛТД", ПП "Кредо", ТОВ "Бау-Профі", ТОВ "ТВФ "Форт 2", ТОВ "Слобожанський агропромисловий союз" при розгляді даної справи не досліджувалися.

У зазначеному вироку не було встановлено фактів реальності чи нереальності здійснення господарських операцій безпосередньо між ТОВ "Кременчуцький елеватор" та його контрагентами.

Відповідачем не надано доказів та не зазначено обставин, які б ставили під сумнів фактичне здійснення спірних господарських операцій безпосередньо позивача з його контрагентами. Зокрема, не надано доказів, що підтверджували б невідповідність змісту угод дійсним намірам сторін щодо набуття цивільних прав і обов'язків чи свідчили про намір сторін ухилитися від оподаткування доходів, отриманих внаслідок виконання договорів або приховування дійсного об'єкта оподаткування, зменшення бази оподаткування, створення штучних підстав для незаконного відшкодування сум сплачених податків за рахунок коштів бюджету, отримання незаконних пільг з оподаткування тощо.

Колегія суддів не приймає даний довід, і на тій підставі, що законодавством України не передбачена відповідальність юридичної особи за можливими допущеними порушеннями законодавства інших юридичних осіб, на господарюючих суб'єктів не покладається обов'язок та не надається право контролювати дотримання законодавства платником податків, який виступає контрагентом у господарській операції. Ведення податкового обліку покладено на кожного окремого платника податку. Такий платник несе самостійну відповідальність за порушення правил ведення податкового обліку. Зазначена відповідальність стосується кожного окремого платника податку і не може автоматично поширюватися на третіх осіб, у тому числі на його контрагентів.

Ця позиція відповідає практиці Європейського Суду з прав людини. Так, у справі "Булвес"АД проти Болгарії" (заява № 3991/03) Європейський Суд з прав людини у своєму рішенні від 22.01.2009 зазначив, що платник податку не повинен нести наслідків невиконання постачальником його зобов'язань зі сплати податку і в результаті сплачувати ПДВ другий раз, а також сплачувати пеню. На думку Європейського Суду з прав людини, такі вимоги стали надмірним тягарем для платника податку, що порушило справедливий баланс, який повинен підтримуватися між вимогами суспільного інтересу та вимогами захисту права власності.

Довід апеляційної скарги, що у товарно-транспортних накладних не вказана конкретна адреса пункту навантаження, колегія суддів не приймає, оскільки замовниками перевезення та вантажовідправниками товару виступали ПП "Регіон Україна", ТОВ "САІ ЛТД", ПП "Кредо", ТОВ "ТВФ "Форт 2", ТОВ "Слобожанський агропромисловий союз", якими і виписувалися товарно-транспортні накладні, ТОВ "Кременчуцький елеватор" не може нести відповідальність за недоліки заповнення таких товарно-транспортних накладних. Крім того, товарно-транспортні накладні не є документами первинного бухгалтерського обліку, на підставі яких проводиться оприбуткування поставленого товару, та не є єдиним та безумовним документом, що підтверджує факт придбання або продажу товарно-матеріальних цінностей. А тому колегія суддів вважає, що посилання податкового органу на викладене окремі недоліки в оформленні товарно-транспортних накладних не є підставою для висновків про відсутність господарської операції, якщо з інших даних вбачається фактичний рух активів або зміни у зобов'язаннях платника податків.

Стосовно доводу апеляційної скарги про ненадання позивачем під час проведення перевірки сертифікатів відповідності на підтвердження якості продукції (сої), придбаної у контрагентів, колегія суддів зазначає, що придбаний позивачем товар не належить до Переліку продукції, що підлягає обов'язковій сертифікації в Україні, затвердженого наказом Державного комітету з питань технічного регулювання та споживчої політики від 01.02.2005 р. № 28, а тому посилання податкового органу на ненадання документів щодо якості придбаної продукції є необґрунтованим, оскільки сертифікат якості не є первинним документом у розумінні Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", тому що не містить інформації про господарську операцію та не підтверджує її здійснення, його наявність не передбачена правилами ведення бухгалтерського та/або податкового обліку і не є належним і допустимим доказом факту здійснення господарської операції, а вимога щодо надання таких документів знаходиться поза межами прав, наданих контролюючому органу.

Враховуючи викладене, оскільки позивачем було підтверджено правомірність віднесення до податкового кредиту сум податку на додану вартість, сплачених у складі вартості придбання товару у контрагентів, наданими до перевірки належно оформленими документами, зібрані по справі докази підтверджують виконання зобов'язань між сторонами господарських операцій, відповідність господарських операцій видам діяльності позивача, колегія суддів дійшла висновку про необґрунтованість висновків податкового органу щодо зменшено від'ємне значення з податку на додану вартість та донарахування податку на додану вартість, а тому суд першої інстанції правомірно скасував податкові повідомлення-рішення від 12.11.2014 р. № /2406 та № /2407.

В силу ч.2 ст.71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. Відповідачем не доведено правомірності своїх рішень.

Відповідно до п.п. 1, 3 ч. 3 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій, бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, серед іншого, чи прийняті вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення. При розгляді справи встановлено, що при прийнятті оскаржуваних податкових повідомлень-рішень відповідач діяв необґрунтовано, без врахування всіх обставин справи та всупереч вимогам чинного законодавства.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що при прийнятті постанови Полтавського окружного адміністративного суду від 04.12.2015 р. по справі № 816/2196/15 суд дійшов правильних висновків щодо встановлення обставин справи і правильно застосував норми матеріального та процесуального права. Доводи апеляційної скарги, з наведених підстав, висновків суду не спростовують.

Відповідно до ч.2 ст.87 КАС України, розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюється законом.

Законом України "Про судовий збір", в редакції після 1 вересня 2015 року податковий орган не звільнений від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях.

Ухвалою судді апеляційної інстанції від 29.01.2016 року апелянту було відстрочено сплату судового збору за подання апеляційної скарги на постанову суду у розмірі 5689,72 грн. до моменту прийняття судового рішення.

В силу положень ст. 94 Кодексу адміністративного судочинства України, враховуючи, що судове рішення прийняте не на користь особи, що подала апеляційну скаргу суб'єкта владних повноважень, якому було відстрочено сплату судового збору у розмірі 5689,72 грн. до ухвалення судового рішення за наслідками апеляційного перегляду, колегія суддів приходить до висновку про необхідність такого стягнення за рахунок бюджетних асигнувань Кременчуцької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Полтавській області.

Керуючись ст. 160, 167, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 209, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Кременчуцької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Полтавській області залишити без задоволення.

Постанову Полтавського окружного адміністративного суду від 04.12.2015р. по справі № 816/2196/15 залишити без змін.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Кременчуцької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Полтавській області (39617, м. Кременчук, Полтавська область, вул. Красіна, 76, ) судовий збір у розмірі 5689 грн. 72 коп. (п'ять тисяч шістсот вісімдесят дев'ять гривень 72 копійок) до спеціального фонду Державного бюджету України - отримувач - УДКСУ у Червонозаводському районі м. Харкова, МФО 851011, , банк: ГУ ДКСУ в Харківській області, рахунок 1011, код класифікації доходів бюджету 22030001, код ЄДРПОУ Харківського апеляційного адміністративного суду 34331173.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання ухвали у повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя (підпис)Мінаєва О.М.
Судді(підпис) (підпис) Макаренко Я.М. Шевцова Н.В.
Повний текст ухвали виготовлений 04.03.2016 р.