Справа № 806/4809/15
Суддя: Котік Т.С.
Дата ухвалення: 2016-03-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
_____________________________________________
Головуючий у 1-й інстанції: Шиманович Р.М.
Суддя-доповідач:Котік Т.С.
ПОСТАНОВА

іменем України

"03" березня 2016 р. Справа № 806/4809/15

Житомирський апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді Котік Т.С.

суддів: Жизневської А.В.

Малахової Н.М.,

при секретарі Єрикаловій О.О. ,

за участю представників сторін

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Управління Міністерства внутрішніх справ України в Житомирській області на постанову Житомирського окружного адміністративного суду від "24" грудня 2015 р. у справі за позовом ОСОБА_4 до Управління Міністерства внутрішніх справ України в Житомирській області, Житомирського міського відділу Управління Міністерства внутрішніх справ України в Житомирській області про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на посаді, зобов'язання нарахувати грошове забезпечення за час вимушеного прогулу ,

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2015 року ОСОБА_4 звернувся до суду з вказаним позовом та з урахуванням уточнених позовних вимог просив визнати протиправним та скасувати наказ управління Міністерства внутрішніх справ України в Житомирській області № 738 о/с від 05.06.2015 про притягнення до дисциплінарної відповідальності, наказ управління Міністерства внутрішніх справ України в Житомирській області № 202 о/с від 30.07.2015 та наказ №260 о/с від 23.09.2015. Також позивач просив поновити його на посаді інспектора штабу Житомирського міського відділу управління Міністерства внутрішніх справ України в Житомирській області та зобов'язати Житомирський міський відділ управління Міністерства внутрішніх справ України в Житомирській області нарахувати йому грошове забезпечення за час вимушеного прогулу з 31.07.2015 по день поновлення на посаді та стягнути зазначене грошове забезпечення на його користь.

Свої вимоги обґрунтовував тим, що звільнення його з посади за порушення дисципліни відбулось всупереч вимогам діючого законодавства.

Постановою Житомирського окружного адміністративного суду від 24 грудня 2015 року позов задоволено.

Визнано протиправними та скасовано накази управління Міністерства внутрішніх справ України в Житомирській області № 738 о/с від 05.06.2015, № 202 о/с від 30.07.2015 та №260 о/с від 23.09.2015.

Поновлено ОСОБА_4 на посаді інспектора штабу Житомирського міського відділу управління Міністерства внутрішніх справ України в Житомирській області з 17.08.2015.

Стягнуто з Житомирського міського відділу управління Міністерства внутрішніх справ України в Житомирській області на користь ОСОБА_4 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 18.08.2015 по 25.11.2015 в сумі 9191,70 грн.

Постанову в частині поновлення на роботі та стягнення втраченого заробітку за один місяць допущено до негайного виконання.

Ухвалою суду від 11 січня 2016 року виправлено описку в резолютивній частині судового рішення щодо зазначення розміру середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 9191,70 грн. на 11 949,21грн.

В апеляційній скарзі Управління Міністерства внутрішніх справ України в Житомирській області, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати постанову суду та прийняти нову - про відмову в задоволенні позову. Зокрема, апелянт посилається на те, що висновки суду не відповідають обставинам, встановленим під час розгляду справи та не узгоджуються з висновками службового розслідування.

Розглянувши справу, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_4 проходив службу в органах внутрішніх справ з серпня 2001 року.

Наказом управління Міністерства внутрішніх справ України в Житомирській області № 738 від 05.06.2015 "Про притягнення до дисциплінарної відповідальності" за грубе порушення службової дисципліни, що виразилось у перебуванні на службі у стані алкогольного сп'яніння, керуючись статтями 2, 12, 13 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ, затвердженого Законом України від 22.02.2006, інспектора штабу Житомирського МВ УМВС України в Житомирській області майора міліції ОСОБА_4 звільнено з органів внутрішніх справ за п. 64 "є" (за порушення дисципліни) Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом ОВС (а.с. 38-39).

Зазначений наказ було реалізовано наказом управління Міністерства внутрішніх справ України в Житомирській області № 202 о/с від 30.07.2015 (по особовому складу), яким майора міліції ОСОБА_4, інспектора штабу Житомирського міського відділу УМВС України в Житомирській області, звільнено з органів внутрішніх справ України у запас із постановкою на військовий облік) за пунктом 64 "є" (за порушення дисципліни) Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом ОВС (а.с. 9).

В послідуючому, у зв"язку з перебуванням позивача на лікарняному, 23.09.2015 управлінням Міністерства внутрішніх справ України в Житомирській області прийнято наказ № 260о/с, яким внесено зміни до наказу УМВС України в Житомирській області від 30.07.2015 № 202 о/с у частині звільнення з органів внутрішніх справ майора міліції ОСОБА_4, інспектора штабу Житомирського МВ УМВС України в Житомирській області, вважати його звільненим із 17.08.2015 (а.с. 40).

Суд першої інстанції, перевіряючи юридичну та фактичну обґрунтованість обставин та мотивів, покладених суб'єктом владних повноважень в основу оспорюваних наказів на відповідність вимогам ч. 3 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України дійшов висновків, що їх прийнято протиправно.

Колегія суддів апеляційного суду не погоджується з вказаним висновком, виходячи з наступного.

Так, на час виникнення спірних відносин, порядок проходження публічної служби в органах внутрішніх справ регулювався Законами України "Про міліцію", Дисциплінарним статутом органів внутрішніх справ України, затвердженим Законом України від 22.02.2006 N 3460-IV та Положенням про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України №114 від 29.07.1991.

Згідно зі частиною 1 статті 18 Закону України "Про міліцію", порядок та умови проходження служби в міліції регламентуються Положенням про проходження служби особовим складом органів внутрішніх справ, затверджуваним Кабінетом Міністрів України.

На реалізацію наведеної бланкетної норми постановою Кабінету Міністрів від 29.07.1991 №114 затверджено Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ (далі - Положення).

Відповідно до пункту 64 "є" Положення, особи середнього, старшого і вищого начальницького складу звільняються зі служби в запас (з постановкою на військовий облік) за порушення дисципліни.

В свою чергу, визначення поняття службової дисципліни зазначено в частині 1 статті 1 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України, за яким, службова дисципліна - дотримання особами рядового і начальницького складу Конституції і законів України, актів Президента України і Кабінету Міністрів України, наказів та інших нормативно-правових актів Міністерства внутрішніх справ України, підпорядкованих йому органів і підрозділів та Присяги працівника органів внутрішніх справ України.

Дисциплінарний проступок - невиконання чи неналежне виконання особою рядового або начальницького складу службової дисципліни (стаття 2 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України).

Відповідно до статті 5 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України, за вчинення дисциплінарних проступків особи рядового і начальницького складу несуть дисциплінарну відповідальність згідно з цим Статутом.

Статтею 12 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України передбачено, що на осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ за порушення службової дисципліни можуть накладатися такі види дисциплінарних стягнень: 1) усне зауваження; 2) зауваження; 3) догана; 4) сувора догана; 5) попередження про неповну посадову відповідність; 6) звільнення з посади; 7) пониження в спеціальному званні на один ступінь; 8) звільнення з органів внутрішніх справ.

Згідно зі частиною 7 статтею 13 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України, такі дисциплінарні стягнення, як звільнення з органів внутрішніх справ, звільнення з посади, пониження в спеціальному званні на один ступінь, накладаються начальниками, яким надано право прийняття на службу до органів внутрішніх справ, призначення на посаду, присвоєння спеціального звання.

Як убачається з матеріалів справи 03.06.2015 року позивач прибув на службу в стані алкогольного сп"яніння, що стало підставою для проведення службового розслідування, яке призначено згідно наказу від 03.06.2015 за №314 (а.с.86).

За результатами службового розслідування складено висновок за фактом грубого порушення службової дисципліни майором міліції ОСОБА_4, яким за порушення дисципліни, що виразилось у прибутті на службу в стані алкогольного сп'яніння, запропоновано порушити клопотання перед керівництвом УМВС України в Житомирській області щодо звільнення інспектора штабу Житомирського МВ УМВС України в Житомирській області майора міліції ОСОБА_4 з органів внутрішніх справ за пунктом 64 "є" (за порушення дисципліни) Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом ОВС. Зазначений висновок затверджено начальником Житомирського МВ УМВС України в Житомирській області 03.06.2015 року (а.с.87,88),

В послідуючому, обставини які встановлені під час службового розслідування, стали підставою для винесення наказу від 05.06.2015 № 738 Про притягнення до дисциплінарної відповідальності майора ОСОБА_4 за грубе порушення дисципліни, що виразилося у перебуванні на службі у стані алкогольного сп"яніння.

Суд першої інстанції задовольняючи позовні вимоги та скасовуючи спірний наказ дійшов висновків, що відповідачем проігноровано порядок проведення службового розслідування, який встановлено Дисциплінарним статутом органів внутрішніх справ України, і, відповідно, висновки службового розслідування не можна вважати обґрунтованими, оскільки усі обставини, що стали наслідком притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності, не були враховані.

Проте, такі висновки суду не відповідають обставинам, встановленим під час розгляду справи та доданим доказам, які досліджено судом.

Відповідно до статті 14 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України, з метою з'ясування всіх обставин дисциплінарного проступку, учиненого особою рядового або начальницького складу, начальник призначає службове розслідування.

Службове розслідування має бути завершене протягом одного місяця з дня його призначення начальником. У разі необхідності цей термін може бути продовжено начальником, який призначив службове розслідування, або старшим прямим начальником, але не більш як на один місяць.

Перед накладенням дисциплінарного стягнення начальник або особа, яка проводить службове розслідування, повинні зажадати від порушника надання письмового пояснення. Небажання порушника надавати пояснення не перешкоджає накладенню дисциплінарного стягнення.

Про накладення дисциплінарного стягнення видається наказ, зміст якого оголошується особовому складу органу внутрішніх справ.

Як убачається з матеріалів справи, під час проведення службового розслідування у позивача відібрано пояснення згідно яких він пояснив, що прибув на роботу із запахом алкоголю так як вживав спирні напої приблизно з 03 год. до 04 год. 03.06.2015 року. Також пояснив, що приблизно о 24 год. 02.06.2015 року був зупинений працівниками ДПС, які несли спільне чергування з активістами та на їх прохання проходив медичний огляд з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння. За результатами освідування складено висновок № 560 яким не зафіксовано стану сп»яніння (а.с.90).

Отже, є безпідставним посилання суду першої інстанції, що від позивача не було отримано письмових пояснень під час проведення службового розслідування.

Також, є помилковим посилання суду на те, що письмові пояснення у позивача не були витребувані з урахуванням положень частини 3 статті 15 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України.

Так, частиною 3 статті 15 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України передбачено, що накладення дисциплінарного стягнення на особу, яка перебуває в стані сп'яніння, а також одержання від неї пояснень мають бути відкладені до її протверезіння.

Проте, як убачається з матеріалів справи стан алкогольного сп"яніння не перешкоджав позивачу надати відповідні пояснення 03.06.2015 року. Окрім того, як позивач так і його представник стверджували, що позивач не перебував в стані алкогольного сп"яніння.

03.06.2015 року, під час проведення службового розслідування, обласним наркологічним диспансером Житомирської обласної ради проведено освідування ОСОБА_4

За результатами проведеного освідування, лікарем обласного наркологічного диспансеру ОСОБА_5 видано виписку із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого № 241, відповідно до якого ОСОБА_4 перебуває у стані алкогольного сп'яніння - алкотестер "Драгер" - 1,93%. Також, указаною випискою зафіксовано, що ОСОБА_4 перебуває у свідомості, орієнтований всебічно правильно, дихання не змінене, похитування незначне, пальцеву пробу виконує без промахування, відсутній тремер пальців рук (а.с.92).

Суд першої інстанції надаючи правову оцінку зазначеним обставинам дійшов висновку, що виписка із медичної картки амбулаторного (стаціонарного) хворого за формою № 027/о, яка видана обласним наркологічним диспансером Житомирської обласної ради, № 241 від 03.06.2015, не є належним та допустимим доказом, оскільки призначена для взаємообміну інформацією амбулаторно-поліклінічних і стаціонарних закладів охорони здоров'я щодо діагнозу, перебігу захворювання, стану хворого при направленні (виписці), проведенні досліджень, консультацій в інших закладах охорони здоров'я, лікування, диспансерного спостереження та інших рекомендацій хворому (наказ від 14.02.2012 № 110 "Про затвердження форм первинної облікової документації та інструкцій щодо їх заповнення, що використовуються у закладах охорони здоров'я незалежно від форми власності та підпорядкування"). В свою чергу, суд зазначив, що належним та допустимим доказом відповідно до пунктів 3.15. та 3.16 Інструкції про виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства охорони здоров'я України від 09.09.2009 № 400/666 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 06.10.2009 за N 931/16947 (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) є акт медичного огляду.

Колегія суддів не погоджується з вказаними висновками, оскільки зазначену Інструкцію прийнято для визначення процедури проведення огляду водіїв транспортних засобів з метою виявлення ознак стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції (далі - стан сп'яніння), та оформлення результатів такого огляду. За змістом п.2.1. Інструкції огляду на стан сп'яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких в уповноваженої особи Державтоінспекції МВС, патрульної служби МВС є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп'яніння згідно з ознаками такого стану.

Однак, освідування ОСОБА_4 на стан алкогольного сп"яніння проводилося не у зв"язку з керуванням ним транспортним засобом.

Окрім того, сама форма документу, не може свідчити про неналежність доказу, оскільки відповідно до ч.1 ст.70 КАС України належним є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування.

Зі змісту виписки із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого № 241, вбачається, що станом на час освідування - 09год.40хв. 03.06.2015 року ОСОБА_4 перебуває у стані алкогольного сп'яніння - алкотестер "Драгер" - 1,93%. Інформація щодо ступеню сп"яніння не спростована ні позивачем, ні судом першої інстанції.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_5 - лікар обласного наркологічного диспансеру Житомирської обласної ради пояснив, що ОСОБА_4 не заперечував факту вживання алкоголю, а тому аналіз крові не пропонувався. Згідно з показниками технічного засобу "ALKOTEST DRAGER", який пройшов провірку, що підтверджується відповідними свідоцтвами, вміст спиртів алкоголю у видихуваному повітрі становив 1,93 проміле. Також, свідок пояснив, що відбір біологічних речовин обов'язковий у разі перебування особи у непритомному стані та для уточнення наркотичної речовини.

Відповідно до постанови Верховного Суду України у справі №6-1500св10 від 03.11.2010 року та роз'яснень, які містяться в п. 25 постанови Пленуму Верхового Суду України від 6 листопада 1992 року № 9 (зі змінами і доповненнями) "Про практику розгляду судами трудових спорів", нетверезий стан працівника може бути підтверджений як медичним висновком, так і іншими видами доказів, яким суд повинен дати відповідну оцінку. При цьому доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

З матеріалів справи вбачається, що судом допитано в якості свідків ОСОБА_6 (начальника СКЗ Житомирського МВ УМВС України в Житомирській області), ОСОБА_7 (інспектора сектору КЗ Житомирського МВ УМВС України в Житомирській області) та ОСОБА_8 (старшого інспектора КЗ Житомирського МВ УМВС України в Житомирській області) які пояснили, що 03.06.2015 ОСОБА_4 прибув на роботу в стані алкогольного сп'яніння. Оскільки від позивача різко пахло алкоголем, йому було запропоновано поїхати до обласного наркологічного диспансеру для проведення освідування з метою встановлення стану алкогольного сп'яніння. Також, свідки наголошували на тому, що у секторі кадрового забезпечення був відсутній рапорт, відповідно до якого ОСОБА_4 перебував у відгулі 03.06.2015.

З огляду на вищезазначене, колегія суддів приходить до висновку, що документи складені за результатами службового розслідування відповідають порядку, встановленому Дисциплінарним статутом органів внутрішніх справ України, а висновки службового розслідування є обґрунтованими.

Посилання суду на те, що відповідач залишив поза увагою ту обставину, що позивач попередив свого безпосереднього керівника про намір запізнитись на службу 03.06.2015, не спростовують обставин встановлених під час службового розслідування щодо алкогольного сп"яніння позивача на робочому місці 03.06.2015 року.

Начальник штабу Житомирського МВ УМВС України в Житомирській області ОСОБА_9 допитаний судом в якості свідка пояснив, що ОСОБА_4 ввечері 02.06.2015 попередив його, що зранку 03.06.2015 затримається на декілька годин. Зважаючи на те, що уночі 02.06.2015 ОСОБА_4 було затримано працівниками ДПС та проведено освідування, останньому необхідно було доповісти про вказаний інцидент керівництву міськвідділу. Зранку 03.06.2015 від ОСОБА_4 відчувався незначний запах алкоголю, по прибуттю на робоче місце останній поводив себе спокійно.

Так само, колегія суддів не може погодитися з висновками суду першої інстанції, що позивача не було повідомлено ані про початок проведення службового розслідування, ані про його результати всупереч Інструкції про порядок проведення службових розслідувань в органах внутрішніх справ України.

Відповідно до пункту 6.3 Інструкції про порядок проведення службових розслідувань в органах внутрішніх справ України, яку затверджено наказом Міністерства внутрішніх справ України від12.03.2013 N 230 та зареєстровано в Міністерстві юстиції України 02.04.2013 за N 541/23073, особа РНС, стосовно якої проводиться службове розслідування має право:

- отримувати інформацію про підстави проведення такого розслідування;

- брати участь у службовому розслідуванні, у тому числі давати усні чи письмові пояснення, робити заяви, в установленому порядку подавати документи, які мають значення для проведення службового розслідування;

- висловлювати письмові зауваження щодо об'єктивності та повноти проведення службового розслідування, дій або бездіяльності службової особи (осіб), яка(і) його проводить(ять);

- відмовлятися давати будь-які пояснення щодо себе, членів своєї сім'ї чи близьких родичів, коло яких визначено законодавством України;

- за письмовим рапортом ознайомлюватися з висновком службового розслідування, а також з матеріалами, зібраними в процесі його проведення, у частині, яка її стосується, крім випадків, визначених законодавством України.

- оскаржувати рішення, прийняте за результатами службового розслідування, у строки і в порядку, що визначені законодавством України.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач надавав відповідні пояснення, погодився на проходження медичного освідування, а отже, був повідомлений про призначення службового розслідування та приймав у ньому участь. Доказів на підтвердження того, що звертався з письмовим рапортом для ознайомлення з висновком службового розслідування не надано та не встановлено судом.

З урахуванням вищезазначеного, колегія суддів зазначає, що факт вчинення позивачем дисциплінарного проступку, за який його було звільнено зі служби, доведено у встановленому порядку проведеним службовим розслідуванням, а тому підстави для визнання протиправним та скасування наказу №738 від 05.06.2015 року "Про притягнення до дисциплінарної відповідальності майора ОСОБА_4 за грубе порушення дисципліни, що виразилося у перебуванні на службі у стані алкогольного сп"яніння" відсутні.

Не є підставою для скасування зазначеного наказу і те, що його видано в період тимчасової непрацездатності, оскільки позивач не повідомляв про перебування на лікарняному з 05.06.2015 року.

Окрім того, частина 2 статті 18 Дисциплінарного статуту не містить застережень щодо можливості накладення дисциплінарних стягнень у вигляді звільнення з органів внутрішніх справ, на осіб рядового та начальницького складу, які тимчасово непрацездатні.

За змістом ч.5 зазначеної статті дисциплінарні стягнення, як звільнення з посади, пониження в спеціальному званні та звільнення з органів внутрішніх справ, вважаються виконаними після видання наказу по особовому складу.

З матеріалів справи вбачається, що наказ управління Міністерства внутрішніх справ України в Житомирській області № 738 від 05.06.2015 було реалізовано наказом по особовому складу № 202 о/с від 30.07.2015, тобто, у період тимчасової непрацездатності позивача, а тому після надання доказів щодо тимчасової непрацездатності, 23.09.2015 управлінням Міністерства внутрішніх справ України в Житомирській області прийнято наказ № 260о/с, яким внесено зміни до наказу УМВС України в Житомирській області від 30.07.2015 № 202 о/с у частині звільнення з органів внутрішніх справ майора міліції ОСОБА_4, інспектора штабу Житомирського МВ УМВС України в Житомирській області, вважати його звільненим із 17.08.2015 (а.с. 40).

Посилання позивача та суду на те, що вказаний наказ реалізовано поза межами строку, визначеного статтею 18 Дисциплінарного статуту не заслуговують на увагу.

За змістом статті 18 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України, дисциплінарне стягнення виконується негайно, але не пізніше місяця з дня його накладення, не враховуючи періоду перебування особи рядового або начальницького складу у відпустці, відрядженні або її тимчасової непрацездатності.

Такі дисциплінарні стягнення, як звільнення з посади та звільнення з органів внутрішніх справ, накладені на осіб рядового і начальницького складу, які тимчасово непрацездатні або перебувають у відпустці, відрядженні, виконуються після їх прибуття до місця проходження служби.

Так, матеріалами справи підтверджено, що у період з 05.06.2015 по 19.06.2015, з 20.06.2015 по 06.07.2015 позивач перебував на стаціонарному лікуванні, з 07.07.2015 по 17.07.2015 на амбулаторному лікуванні, з 20.07.2015 по 03.08.2015 на стаціонарному лікуванні та з 04.08.2015 по 16.08.2015 на амбулаторному лікуванні, що підтверджується листками звільнення від службових обов'язків (а.с. 10-12), про які відповідач дізнався лише при розгляді справи в суді першої інстанції.

Також, колегія суддів не може погодитися з висновками суду першої інстанції, що накладене на позивача дисциплінарне стягнення не відповідає тяжкості вчиненого ним проступку і ступеню його вини.

Статтею 13 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ передбачено, що правом накладання дисциплінарних стягнень користуються тільки прямі начальники.

Такі дисциплінарні стягнення, як звільнення з органів внутрішніх справ, звільнення з посади, пониження в спеціальному званні на один ступінь, накладаються начальниками, яким надано право прийняття на службу до органів внутрішніх справ, призначення на посаду, присвоєння спеціального звання.

Виходячи із вищезазначених норм, начальникові УМВС одноособово надано право приймати рішення відповідно до осіб рядового і начальницького складу застосовувати вид дисциплінарного стягнення виходячи із тяжкості вчинення проступку.

Також, Статутом не передбачено будь-яких критеріїв тяжкості проступку за який особа рядового і начальницького складу несе дисциплінарну відповідальність і відповідно до якого необхідно застосовувати той чи інший вид дисциплінарного стягнення.

Отримання позивачем статусу учасника бойових дій не надає йому права на перебування в стані алкогольного сп"яніння за місцем служби та ігнорування приписів Дисциплінарного статуту щодо дотримання службової дисципліни.

З огляду на вищезазначене, колегія суддів вважає, що висновки суду першої інстанції щодо обґрунтованості позовних вимог не відповідають обставинам справи та не узгоджуються з положеннями Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ, а тому судове рішення підлягає скасуванню з прийняттям нового - про відмову в задоволенні позову.

Керуючись ст.ст. 195, 196, 198, 202, 205, 207 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Управління Міністерства внутрішніх справ України в Житомирській області задовольнити, постанову Житомирського окружного адміністративного суду від "24" грудня 2015 р. скасувати та прийняти нову.

Відмовити ОСОБА_4 в задоволенні позову до Управління Міністерства внутрішніх справ України в Житомирській області, Житомирського міського відділу Управління Міністерства внутрішніх справ України в Житомирській області про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на посаді, зобов'язання нарахувати грошове забезпечення за час вимушеного прогулу.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня складання її в повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя Т.С. Котік

судді: А.В. Жизневська

Н.М. Малахова

Повний текст cудового рішення виготовлено "04" березня 2016 р.

Роздруковано та надіслано:р.л.п.

1- в справу:

2 - позивачу ОСОБА_4 АДРЕСА_2

3- відповідачу Управління Міністерства внутрішніх справ України в Житомирській області Старий бульвар, 5/37,м.Житомир,10008

4 - відповідачу Житомирський міський відділ Управління Міністерства внутрішніх справ України в Житомирській області вул.Л.Українки,17,м.Житомир,10003

5 - представнику позивача адвокату Ліпська-Романченко Ганна Дмитрівна АДРЕСА_1 - ,