Справа № 817/483/15
Суддя: Шарапа В.М.
Дата ухвалення: 2016-02-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа №817/483/15

29 лютого 2016 року 10год. 25хв. м. Рівне

Рівненський окружний адміністративний суд у складі судді Шарапи В.М., за участю секретаря судового засідання Климчук В.В. та сторін і інших осіб, які беруть участь у справі:

позивача: представник Журов Р.В.,

відповідача: представник Кузьмич Н.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом

Товариства з обмеженою відповідальністю - фірма "Хризоліт"
до Державної податкової інспекції у місті Рівному Головного управління ДФС у Рівненській області
про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, скасування вимоги,
ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом про визнання протиправним та скасування: податкових повідомлень-рішень ДПІ у м. Рівному від 22.11.2013 року № та №; податкової вимоги ДПІ у м. Рівному від 12.02.2015 року №557-25; рішення ДПІ у м. Рівному про опис майна платника податків від 12.02.2015 року №34.

Представник позивача підтримав у судовому засіданні позовні вимоги. Пояснив суду, що за результатами планової документальної перевірки товариства за 2010-2012 роки було складено акт від 11.11.2013 року, на підставі якого прийняті оспорені податкові повідомлення-рішення. Ці рішення товариством оскаржено в адміністративному порядку до ГУ Міндоходів у Рівненській області, однак мотивовану відповідь на скаргу у встановлений строк товариству надано не було, а рішенням від 29.01.2014 року скаргу залишено без розгляду. На думку позивача це є підставою вважати повністю задоволеною з 02.02.2014 року його скаргу на користь платника податків відповідно до статті 56 Податкового кодексу України. Однак відповідач 17.02.2014 року надіслав податкову вимогу №73-25 та рішення №11 від 18.02.2014 року про опис майна в податкову заставу. Товариство оскаржувало такі дії і рішення ДПІ у м. Рівному до суду. Позовну заяву було залишено без розгляду на підставі пункту 5 статті 155 КАС України у зв'язку з відкликанням позовної заяви.

12.02.2015 року ДПІ у м. Рівному знову було надіслано товариству податкову вимогу №557-25 та прийнято рішення №34 про опис майна в податкову заставу.

У зв'язку з цим позивач зазначає, що звернувся до суду з позовом, де окрім того, що вважає задоволеною його скаргу в порядку адміністративного оскарження, оскаржує по суті зазначені податкові повідомлення-рішення.

З цього приводу представник позивача вказує, що викладені в акті перевірки висновки, які покладені в основу оспорених податкових повідомлень-рішень, не ґрунтуються на вимогах податкового законодавства та документах бухгалтерського і податкового обліку.

Зокрема, позивач заперечує висновок відповідача про заниження валових доходів за рахунок невірного оприбуткування та реалізації скрапленого газу. Зазначає, що для перевірки надав всі необхідні документи про правомірність визначення валових доходів в даному випадку. Товариство отримувало скраплений газ від постачальників у тоннах, а продаж здійснювало у літрах. Однак відповідач неправильно застосував методику переведення скрапленого газу з однієї одиниці виміру в іншу, порушивши вимоги Інструкції про порядок приймання, зберігання, відпуску та обліку газів вуглеводневих скраплених від 24.04.2003 року №331/7652.

Позивач не погоджується з висновком відповідача про заниження валових доходів 2010 року на 19700 грн. за рахунок не включення до доходів заборгованості, яка виникла у грудні 2006 року перед ТОВ «Рімеко плюс 2006», за якою минув строк позовної давності. Позивач вказує, що фактично такої заборгованості не було. Крім того, за наявності такої заборгованості позивач вважає, що вона повинна бути включена до валових витрат не 2010 року, а четвертого кварталу 2009 року чи 1 кварталу 2010 року. Тому вважає, що відповідачем зобов'язання в даному випадку визначено після закінчення строку у 1095 днів, протягом якого таке зобов'язання може бути визначено контролюючим органом.

Позивач заперечує також висновок відповідача про завищення товариством валових витрат 1 кварталу 2011 року. Ці витрати є витратами 2008 року, не включеними товариством до складу валових витрат. Вони складаються з витрат на придбання запасних частин до автомобілів в сумі 17966,44 грн., витрат оренди і інших послуг в сумі 23570,55 грн., витрат, пов'язаних з послугами сторонніх організацій в сумі 24310,89 грн. Ці витрати були документально підтверджені і віднесені до складу валових витрат відповідно до вимог підпункту 5.2.7 пункту 5.2 статті 5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств».

Не погоджується позивач з висновками відповідача про заниження валових доходів за рахунок реалізації транспортних засобів за цінами, нижчими за звичайні. При цьому позивач зазначає, що відповідач за рівень звичайних цін прийняв митну вартість транспортних засобів, визначену митним органом. Однак митна вартість товарів не є тотожною поняттю звичайних цін. Позивач вказує, що реалізовував ввезені на митну територію України товари за цінами, які були прийнятними на внутрішньому ринку їх споживання.

Відповідач проти позову заперечує. Представник відповідача в судовому засіданні пояснив суду, що перевіркою позивача встановлено порушення ним вимог податкового законодавства щодо формування валових витрат і доходів та податкових зобов'язань і податкового кредиту з ПДВ у період 2010-2012 років.

Зокрема, перевіркою повноти визначення скоригованих валових витрат встановлено завищення їх за 1 квартал 2011 року на суму 187704 грн. В усній формі представником позивача пояснено, що це витрати 2008 року. На письмовий запит №8316/17-16-22-01 від 08.11.2013 року позивачем не надано обґрунтованого пояснення і документального підтвердження даних витрат.

Перевіркою позивача встановлено, що він здійснює діяльність з придбання та реалізації скрапленого газу. Скраплений газ придбаває у тоннах, а споживачам реалізує у літрах. При цьому встановлено відсутність у Товариства ведення форм первинних документів, передбачених Інструкцією про порядок приймання, зберігання, відпуску та обліку газів вуглеводневих скраплених для комунально-побутового споживання та автомобільного транспорту від 24.04.2003 року №331/7652, затвердженою наказом Міністерством палива та енергетики України від 03.06.2002 року №332. Для перевірки надано копії паспортів якості, завірені не постачальниками, а позивачем. Дати видачі паспортів не співпадають з датою отримання скрапленого газу позивачем. Також не було надано сертифікатів на партію палива. Тому для визначення об'єму скрапленого газу при його оприбуткуванні слід, на думку відповідача, керуватись Методикою Держкомстату України від 13.11.2008 року №452, якою визначено коефіцієнт переведення для газу скрапленого - 0,55кг/л. Оскільки позивач невірно оприбуткував скраплений газ, відповідач вважає, що за перевірений період занижено його кількісний показник на суму 577066,58 грн., що вплинуло на показники валового доходу перевіреного періоду.

Також представник відповідача пояснив, що перевіркою позивача встановлено ввезення ним на митну територію України напівпричепів-цистерн. Ці товарно-матеріальні цінності реалізовувались на митній території України за цінами, які нижчі від їх митної вартості, чим було занижено валові доходи позивача.

Заперечень щодо віднесення до складу валових доходів позивача за 2010 рік заборгованості грудня 2006 року, за якою минув строк позовної давності, відповідач не надав.

Щодо ненадання мотивованої відповіді на скаргу в порядку адміністративного оскарження податкових повідомлень-рішень від 22.11.2013 року представник відповідача зазначає, що скарга залишена без розгляду у зв'язку з пропуском позивачем строку для оскарження. Тому скарга не може вважатись задоволеною на його користь на підставі статті 56 Податкового кодексу України.

За таких обставин представник відповідача вважає правомірними дії та рішення суб'єкта владних повноважень у взаємовідносинах з позивачем і в задоволенні позову просить відмовити.

Заслухавши пояснення представників сторін, повно і всебічно встановивши обставини адміністративної справи відповідно до норм матеріального права на підставі досліджених судом у судовому засіданні доказів, з дотриманням норм процесуального права, суд вважає, що позов підлягає до задоволення.

Судом встановлено, що з 15 по 28 жовтня 2013 року ДПІ у м. Рівному проводилась планова документальна перевірка ТОВ Фірма «Хризоліт» з питань дотримання вимог податкового та іншого законодавства за період з 01.07.2010 року по 31.12.2012 року. Термін перевірки продовжувався на п'ять робочих днів з 29 жовтня 2013 року. За наслідками перевірки ДПІ у м. Рівне складено акт від 11.11.2013 року №832/17-16-22-01/23301902 та прийнято податкові повідомлення-рішення від 22 листопада 2013 року: №, яким ТОВ фірмі «Хризоліт» збільшено суму грошового зобов'язання за податком на прибуток на 191890 грн., з яких 177485 грн. за основним платежем та 14334 грн. за штрафними санкціями; №, яким ТОВ Фірма «Хризоліт» збільшено суму грошового зобов'язання за податком на додану вартість на суму 177544 грн., з яких 146369 грн. за основним платежем та 31175 грн. за штрафними санкціями. Дані обставини стверджені дослідженим судом актом перевірки від 11.11.2013 року, оспореними податковими повідомленнями-рішеннями, наказами на проведення перевірки та її продовження, направленнями на проведення перевірки та повідомленням про проведення перевірки (т.1 а.с. 5-50, т. 3 а.с.182-188).

В розділі 3.1.1 акту перевірки зазначено про заниження валового доходу за період з 01.07.2010 по 31.12.2012 року на суму 576766 грн. при аналізі показників рядка 01.1 «доходи від продажу товарів (робіт, послуг)» Декларацій за відповідні періоди.

При цьому зазначено, що в даному періоді позивач отримував скраплений газ від постачальників у тоннах, а реалізовував споживачам у літрах. Для перевірки були надані накладні на газ, податкові накладні, оборотно-сальдові відомості. Також були надані копії паспортів якості, завірені печаткою позивача та видані підприємствами, які не є постачальниками ТОВ Фірма «Хризоліт». Дати видачі паспортів на партію товару не співпадали з датою отриманих партій товару позивачем (дати видаткових накладних) від постачальників. Далі в акті зазначено, що перевіркою позивача встановлено відсутність ведення форм первинних документів, передбачених Інструкцією про порядок приймання, зберігання, відпуску та обліку газів вуглеводневих скраплених для комунально-побутового споживання та автомобільного транспорту, затвердженою наказом Міністерства палива та енергетики України від 03.06.2002 №332, зареєстрована в МЮ України 24.04.2003 року за №331/7652. Зроблено висновок, що за відсутності сертифіката на партію палива, при придбанні скрапленого газу не за масою, а за об'ємом, для обчислення податку визначити обсяги використаного пального у тоннах платники можуть згідно Методики №452, що затверджена Держкомстатом України від 13.11.2008 року Даною методикою наведені такі коефіцієнти переведення величин фактичних витрат палива (літрів) у вагові одиниці (тонни): для газу скрапленого - 0,55 кг/л. Застосувавши цю Методику відповідач визначив заниження позивачем кількісних показників при реалізації скрапленого газу за перевірений період на суму 577066,58 грн. та, в порушення вимог підпункту 4.1.1 пункту 4.1 статті 4 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» і вимог підпункту 135.4.1 пункту 135.4 статті 135 Податкового кодексу України, заниження валового доходу та доходу, що враховується при визначенні об'єкта оподаткування на суму 557066 грн.

Дослідженими з цього приводу доказами судом встановлено, що за період з 01.07.2010 року по 31.12.2012 року ТОВ Фірма «Хризоліт» у рядках 01.1 «доходи від продажу товарів (робіт, послуг)» та 02 «дохід від операційної діяльності (дохід від реалізації товарів (робіт, послуг)» Декларацій з податку на прибуток відобразило показники в сумі 17852843 грн. У складі даної суми також відображено вартість скрапленого газу, придбаного протягом звітного періоду позивачем у продавців. Дані обставини стверджені дослідженими судом деклараціями з податку на прибуток за перевірений період, видатковими накладними, оборотно-сальдовими відомостями, журналами оперативного обліку, актами приймання-передачі товару постачальників газу, паспортами якості газу скрапленого (т. 2 а.с. 12-167, 182, т. 3 а.с. 33-165, т. 4 а.с. 33-36).

Наказом Міністерства палива та енергетики України від 03.06.2002 №332 (зареєстровано в МЮ України 24.04.2003 року за №331/7652) затверджено Інструкцію про порядок приймання, зберігання, відпуску та обліку газів вуглеводневих скраплених для комунально-побутового споживання та автомобільного транспорту. Пунктом 1 цієї Інструкції визначено, що вона встановлює єдиний порядок приймання, транспортування, зберігання, відпуску та обліку газів вуглеводневих скраплених для комунально-побутового споживання та автомобільного транспорту і використовується на газонаповнювальних станціях (ГНС), газонаповнювальних пунктах (ГНП), автогазозаправних станціях (АГЗС) та автогазозаправних пунктах (АГЗП) незалежно від форм власності.

В акті перевірки відповідач зазначив про те, що у позивача відсутнє ведення форм первинних документів, передбачених даною Інструкцією (т.1 а.с. 15). Згідно чинного на час проведення перевірки пункту 5.2. Порядку оформлення результатів документальних перевірок з питань дотримання податкового, валютного та іншого законодавства, затвердженого наказом ДПС України від 22.12.2010 №984 (зареєстровано в МЮ України 12.01.2011 року за №34/18772) у разі встановлення перевіркою порушень податкового законодавства за кожним відображеним в акті фактом порушення необхідно: чітко викласти зміст порушення з посиланням на конкретні пункти і статті законодавчих актів, що порушені платником податків, зазначити період (місяць, квартал, рік) фінансово-господарської діяльності платника податків та господарську операцію, в результаті якої здійснено це порушення, при цьому додати до акта письмові пояснення посадових осіб платника податків або його законних представників щодо встановлених порушень; зазначити первинні документи, на підставі яких вчинено записи у податковому та бухгалтерському обліку, навести регістри бухгалтерського обліку, кореспонденцію рахунків операцій та інші документи, пов'язані з обчисленням і сплатою податків і зборів, та докази, що підтверджують наявність факту порушення; у разі відсутності первинних документів або ненадання для перевірки первинних та інших документів, що підтверджують факт порушення, зазначити перелік цих документів; у разі відмови посадових осіб платника податків або його законних представників надати копії документів посадовій (службовій) особі органу державної податкової служби така особа складає акт у довільній формі, що засвідчує факт відмови, із зазначенням посади, прізвища, імені, по батькові платника податків (його законного представника) та переліку документів, які йому запропоновано подати, факт про складання такого акта відображається в акті документальної перевірки. Однак відповідач в даному випадку жодних передбачених Порядком дій не вчинив та в акті перевірки відомостей не зазначив. Натомість послався на відсутність сертифіката на партію палива, наявність якого не передбачена Інструкцією, та на свій розсуд обрахував заниження кількісних показників при реалізації позивачем скрапленого газу протягом перевіреного періоду на загальну суму 577066,58 грн.

При цьому для розрахунків кількісних показників відповідач застосував Методику розрахунку викидів забруднюючих речовин та парникових газів у повітря від транспортних засобів, затверджену наказом №452 від 13.11.2008 року Держкомстатом України. Між тим ця Методика встановлює порядок проведення розрахунків обсягів надходження у повітря забруднюючих речовин та парникових газів, до яких, зокрема, належать: оксид вуглецю, аміак, метан, оксид азоту, сажа, діоксид азоту, діоксид сірки, свинець, вуглекислий газ, неметанові леткі органічні сполуки, бенз(а)пірен. Тобто предметом її регулювання не є порядок отримання, обліку, зберігання, відпуску скрапленого газу.

За таких обставин відповідач в акті перевірки навів недостовірні, не підтверджені документально та не обґрунтовані законодавчо дані щодо кількісних показників реалізованого позивачем скрапленого газу, а тому його висновок про порушення вимог підпункту 4.1.1 пункту 4.1 статті 4 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» і вимог підпункту 135.4.1 пункту 135.4 статті 135 Податкового кодексу України, заниження валового доходу та доходу, що враховується при визначенні об'єкта оподаткування на суму 557066 грн. є неправомірним.

Відповідно, з цих підстав неправомірним є також і висновок відповідача про заниження позивачем податкових зобов'язань з податку на додану вартість на суму 111413 грн. в порушення вимог підпункту 7.7.1 пункту 7.7 статті 7 Закону України «Про податок на додану вартість» та пункту 187.1 статті 187, пункту 188.1 статті 188 Податкового кодексу України, оскільки в даному випадку податкові зобов'язання з податку на додану вартість напряму виникають з суми визначеного валового доходу.

Також в цьому розділі акту перевірки зазначено відповідачем про те, що проведеною перевіркою встановлено заниження задекларованих ТОВ Фірмою «Хризоліт» показників у рядку 01.6 «інші доходи», у рядку 02 Декларації «дохід від операційної діяльності (дохід від реалізації товарів, (робіт, послуг)» за 2010 рік у розмірі 19700 грн. за рахунок не включення до складу валових доходів кредиторської заборгованості перед ТОВ «Рімеко плюс 2006», яка виникла у грудні 2006 року і не стягнута після закінчення строку позовної давності. Цю суму відповідач вважає безповоротною фінансовою допомогою, яка підлягає включенню до валових витрат за 2010 рік відповідно до підпункту 4.1.4 пункту 4.1 статті 4 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств».

Дослідженими з цього приводу доказами судом встановлено, що в акті перевірки посилання на наявність такої заборгованості зроблено на підставі дослідження рахунку 631 «Розрахунки з постачальниками» станом на 01.07.2010 року та 31.12.2012 року (т.1 а.с. 17). При цьому відсутні посилання на будь-які первинні документи, що підтверджують сам факт здійснення господарських операцій між позивачем та ТОВ «Рімеко плюс 2006», підтверджують рух товарів (робіт, послуг) чи коштів. Позивач у судовому засіданні заперечує наявність будь-яких господарських операцій з зазначеним контрагентом. Частиною 2 статті 71 КАС України встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. Всупереч даній правовій нормі відповідач будь-яких доказів в обґрунтування свого висновку суду не надав. Крім того, в цьому випадку відповідач порушив вимоги пункту 5.2. Порядку оформлення результатів документальних перевірок з питань дотримання податкового, валютного та іншого законодавства, затвердженого наказом ДПС України від 22.12.2010 №984 (зареєстровано в МЮ України 12.01.2011 року за №34/18772) (чинного на час написання акта перевірки) яким встановлено, що у разі встановлення перевіркою порушень податкового законодавства за кожним відображеним в акті фактом порушення необхідно: чітко викласти зміст порушення з посиланням на конкретні пункти і статті законодавчих актів, що порушені платником податків, зазначити період (місяць, квартал, рік) фінансово-господарської діяльності платника податків та господарську операцію, в результаті якої здійснено це порушення, при цьому додати до акта письмові пояснення посадових осіб платника податків або його законних представників щодо встановлених порушень; зазначити первинні документи, на підставі яких вчинено записи у податковому та бухгалтерському обліку, навести регістри бухгалтерського обліку, кореспонденцію рахунків операцій та інші документи, пов'язані з обчисленням і сплатою податків і зборів, та докази, що підтверджують наявність факту порушення; у разі відсутності первинних документів або ненадання для перевірки первинних та інших документів, що підтверджують факт порушення, зазначити перелік цих документів; у разі відмови посадових осіб платника податків або його законних представників надати копії документів посадовій (службовій) особі органу державної податкової служби така особа складає акт у довільній формі, що засвідчує факт відмови, із зазначенням посади, прізвища, імені, по батькові платника податків (його законного представника) та переліку документів, які йому запропоновано подати, факт про складання такого акта відображається в акті документальної перевірки. За наведених обставин суд вважає зазначений відповідачем висновок таким, що не підтвердженим належними документами бухгалтерського обліку у встановленому порядку.

Крім того, відповідач зазначає, що заборгованість виникла 11.12.2006 року. До складу валових доходів позивача відносить її за результатами діяльності за 2010 рік. Строк позовної давності становить три роки згідно статей 256, 257 ЦК України. Відповідно до підпункту 4.1.6 пункту 4.1 статті 4 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств (чинного на час спірних правовідносин) валовий доход включає доходи з інших джерел, у тому числі, але не виключно, у вигляді сум безповоротної фінансової допомоги, отриманої платником податку у звітному періоді, вартості товарів (робіт, послуг), безоплатно наданих платнику податку у звітному періоді. Пунктом 11.1 статті 11 цього ж Закону визначено, що для цілей цього Закону використовуються такі податкові періоди: календарні квартал, півріччя, три квартали, рік. Податковий період починається з першого календарного дня податкового періоду і закінчується останнім календарним днем податкового періоду. Тобто, за умови наявності такої заборгованості, строк позовної давності закінчився 11.12.2009 року, а відтак у цьому періоді (2009 році), а не у 2010 році, у позивача виник би обов'язок відобразити суму безповоротної фінансової допомоги у складі валових доходів. Тому відповідач безповоротну фінансову допомогу в сумі 19700 грн. відніс до складу валового доходу 2010 року всупереч вимогам Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств».

У розділі 3.1.2. акту перевірки відповідач зазначив про завищення позивачем скоригованих валових витрат за період з 01.07.2010 року по 31.12.2012 року на суму 187704 грн. При цьому вказує, що згідно регістрів бухгалтерського обліку витрати від придбання товарів (робіт, послуг) першого кварталу 2011 року складають 1622597,26 грн., а згідно даних рядка 04.1 Декларації - 1810301 грн. Головний бухгалтер усно пояснив про те, що до цих витрат включені також витрати 2008 року. На письмовий запит від 08.11.2013 року надати документальне підтвердження зазначених витрат платник податку 11.11.2013 року надав відповідь про те, що це витрати 2008 року, однак документально дані витрати не підтвердив (т. 1 а.с. 13).

Такі висновки відповідачем зроблено з порушенням вимог щодо проведення перевірки платника податку, визначених пунктами 5.2 Порядку оформлення результатів документальних перевірок з питань дотримання податкового, валютного та іншого законодавства, затвердженого наказом ДПС України від 22.12.2010 №984 (зареєстровано в МЮ України 12.01.2011 року за №34/18772) (чинного на час написання акта перевірки), яким, зокрема встановлено, що у разі надання посадовими особами платника податків або його законними представниками посадовим (службовим) особам органу державної податкової служби письмових пояснень щодо встановлених порушень податкового законодавства та/або причин ненадання первинних та інших документів, що підтверджують встановлені порушення, або їх копій факти про надання таких пояснень необхідно відобразити в акті.

Судом досліджені докази з цього приводу і встановлено, що у декларації з податку на прибуток за 2008 рік (т. 4 а.с. 33-35) у рядку 04.1 задекларовано валові витрати на придбання товарів (робіт, послуг) в сумі 3975408 грн. Згідно оборотно-сальдової відомості по рахунку: ВР Контрагенти; Валові доходи/витрати: Продаж (придбання товарів (робіт, послуг) за 2008 рік (сформовано 09.02.2009 року) (т. 4 а.с. 38-40) загальна сума валових витрат за 2008 рік становить 4101010,71 грн. Крім того, судом досліджувалась адміністративна справа №817/547/14 по спору між цими ж сторонами. Було встановлено, що відповідач надіслав позивачу запит від 08.11.2013 року №8316/17-16-22-01 щодо надання пояснень та їх документального підтвердження (належним чином завірені копії первинних документів) з приводу включення до складу валових витрат 1 кварталу витрат 2008 року. У запиті також було вказано на необхідність надати первинні документи, на основі яких формувались валові витрати, задекларовані у декларації з податку на прибуток підприємств 2008 року та надати пояснення причин не включення цих витрат у 2008 році. Зверталась увага позивача на те, що у разі ненадання запитуваних документів плановою перевіркою не буде враховано в 1 кварталі 2011 року витрати в сумі 190660 грн. як витрати попередніх періодів. Позивачем 11.11.2013 року за №49 надано відповідь з поясненням причин не включення вказаних витрат до витрат 2008 року. До відповіді додано оборотно-сальдову відомість по рахунку ВР Контрагенти; Валові доходи/витрати: Продаж (придбання товарів (робіт, послуг) за 2008 рік (сформовано 09.02.2009 року) та надано накладні, видані 29 травня , 22 вересня 2008 року ТОВ «БТ Трейд» на суму 89206,08 грн. і 62919,96 грн. відповідно (а.с. 112-117 справи №817/547/14).

Відповідачем в акті перевірки ці документи і пояснення будь-яким чином не проаналізовані. Не зазначено про те, з яких підстав вони відхилені і не взяті до уваги при висновку про завищенні валових витрат на суму 187704 грн. Крім того, не зазначено, на підставі яких саме доказів сформовано висновок про завищення валових витрат на суму 187704 грн., хоч у запиті про надання інформації вимагалось підтвердження валових витрат у сумі 190660 грн.

Крім того, судом було встановлено, що строк проведення перевірки був продовжений з 29 жовтня 2013 року на п'ять робочих днів, тобто по 04 листопада 2013 року. Запит про надання пояснень і документів відповідачем було сформовано і надіслано платнику податків 08 листопада 2013 року, тобто поза строками проведення перевірки, що не передбачено Податковим кодексом України.

За наведених обставин відповідач не врахував всіх матеріалів перевірки при висновку про завищення валових витрат 1 кварталу 2011 року на суму 187704 грн., порушив порядок проведення перевірки, що призвело до неправомірних висновків про порушення в цьому випадку позивачем вимог пунктів 5.1. 5.2 статті 5, підпункту 11.2.1 пункту 11.2 статті 11 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств».

Натомість доводи позивача про можливість віднести до складу валових витрат витрати минулих періодів ґрунтуються на вимогах чинного на час спірних правовідносин підпункту 5.2.7 пункту 5.2 статті 5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств», яким встановлено, що до складу валових витрат включаються суми витрат, не враховані у минулих податкових періодах у зв'язку з допущенням помилок та виявлених у звітному податковому періоді у розрахунку податкового зобов'язання.

В розділі 3.2.1. акту перевірки відповідачем зроблено висновок про заниження ТОВ Фірмою «Хризоліт» податкових зобов'язань з податку на додану вартість за лютий, березень, травень і жовтень 2012 року на суму 34965 грн. в порушення абзацу а) пункту 187.1 статті 187 та абзацу 3 пункту 188.1 статті 188 Податкового кодексу України. В обґрунтування порушення цих вимог відповідачем зазначено, що позивач в цей період реалізував ввезені на митну територію України напівпричіпи-цистерни за ціною нижче їх митної вартості.

Дослідженим з цього приводу доказами встановлено, що у лютому, березні, травні та жовтні 2012 року ТОВ Фірма «Хризоліт» ввезено на митну територію України напівпричіпи-цистерни, за якими визначено ПДВ в сумі відповідно 28570 грн., 42380,57 грн., 56192,01 грн. та 35169,23 грн. У червні, квітні, серпні та жовтні 2012 року дані напівпричіпи-цистерни позивачем було реалізовано та відображено у відповідних місяцях зобов'язання з ПДВ на суму відповідно 21666,67 грн., 38280 грн., 42000 грн., 25400 грн. (т. 2 а.с. 206-232). В цьому випадку реалізація напівпричіпів-цистерн була здійснена за ціною, яка нижче їх митної вартості.

Такі висновки відповідач не ґрунтуються на вимогах чинного на той час законодавства, що регулювало визначення сум податкових зобов'язань та сум податкового кредиту з податку на додану вартість.

Дійсно, чинний на час спірних правовідносин абзац 3 пункту 188.1 статті 188 Податкового кодексу України передбачав, що база оподаткування операцій з постачання товарів, ввезених на митну територію України, визначається виходячи з їх договірної (контрактної) вартості, але не нижче митної вартості товарів, з якої були визначені податки і збори, що справляються під час їх митного оформлення, з урахуванням акцизного податку та ввізного мита, за винятком податку на додану вартість, що включається в ціну товару згідно із законом. При ввезенні на митну територію України напівпричіпів їх митну вартість було визначено митним органом і позивачем було сплачено всі необхідні платежі у лютому, березні, травні та жовтні 2012 року.

Згідно чинної на той час редакції підпункту 187.1 статті 187 Податкового кодексу України датою виникнення податкових зобов'язань з постачання товарів/послуг вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше:

а) дата зарахування коштів від покупця/замовника на банківський рахунок платника податку як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню, а в разі постачання товарів/послуг за готівку - дата оприбуткування коштів у касі платника податку, а в разі відсутності такої - дата інкасації готівки у банківській установі, що обслуговує платника податку;

б) дата відвантаження товарів, а в разі експорту товарів - дата оформлення митної декларації, що засвідчує факт перетинання митного кордону України, оформлена відповідно до вимог митного законодавства, а для послуг - дата оформлення документа, що засвідчує факт постачання послуг платником податку. В даному випадку відповідачем невірно визначено дату виникнення у позивача податкових зобов'язань з податку на додану вартість під час реалізації товарів на митній території України. Такою датою повинна бути дата реалізації напівпричіпів-цистерн покупцям ОСОБА_4, ТОВ «Газвантаж, ОСОБА_5 та ОСОБА_6, яка визначається і підтверджується доказами зарахування коштів на банківський рахунок платника податку як оплату товарів, що настала раніше дати відвантаження товарів. Тобто, податкові зобов'язання в цьому випадку повинні визначатись за абзацом а) пункту 187.1 статті 187 Податкового кодексу України, а не за абзацом б) цього підпункту, як зазначив в акті перевірки відповідач.

Крім того, відповідач визначив податкові зобов'язання позивача у звітних періодах, в яких відбулось ввезення товарів на митну територію України, хоч повинен був визначити такі зобов'язання у звітних періодах, в яких відбулась реалізація товарів, що є порушенням вимог статті 187 Податкового кодексу України.

За таких обставин викладені в акті перевірки висновки про порушення позивачем вимог податкового законодавства не підтверджені належними і допустимими доказами, не відповідають вимогам чинного на час проведення перевірки податкового законодавства, а тому є безпідставними. Прийняті на підставі таких висновків податкові повідомлення-рішення є протиправними.

Під час розгляду справи судом також встановлено, що ТОВ Фірма "Хризоліт" 14.11.2013 за № 51 подано до ДПІ у м. Рівному ГУ Міндоходів у Рівненській області заперечення на акт перевірки. За розглядом заперечень на акт перевірки ДПІ у м. Рівному ГУ Міндоходів у Рівненській області надіслано ТОВ фірмі "Хризоліт" відповідь від 19.11.2013 за № 8933/17-16-22-01 (т. 1 а.с. 51-62). Представник позивача ствердив, що відповідь на заперечення на акт перевірки було надіслано на адресу ТОВ фірми "Хризоліт" рекомендованим поштовим відправленням за штриховим кодовим ідентифікатором № 050, дата поштового штемпеля 23.11.2013 (т. 1 а.с. 63-64) та вручені адресату 25.11.2013.

На підставі акта перевірки від 11.11.2013 ДПІ у м. Рівному ГУ Міндоходів у Рівненській області прийнято податкові повідомлення-рішення: від 22.11.2013 № , яким ТОВ фірмі "Хризоліт" збільшено суму грошового зобов'язання за платежем "податок на прибуток" на суму 191890,00 грн., у тому числі за основним платежем на 177485,00 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями на 14334,00 грн.; від 22.11.2013 № , яким ТОВ фірмі "Хризоліт" збільшено суму грошового зобов'язання за платежем "податок на додану вартість" на суму 177544,00 грн., у тому числі за основним платежем на 146369,00 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями на 31175,00 грн.

Представник позивача ствердив, що зазначені податкові повідомлення-рішення були надіслані на адресу ТОВ фірми "Хризоліт" рекомендованим поштовим відправленням за штриховим кодовим ідентифікатором № 590, дата поштового штемпеля 25.11.2013 (т. 1 а.с. 7). Довідкою відділення поштового зв'язку Рівне-18 від 30.01.2014 стверджується, що рекомендований лист від 25.11.2013 за № 590 вручено адресату 27.11.2013 (т. 1 а.с. 69).

Представник відповідачів в судовому засіданні ствердив, що відповідь на заперечення на акт перевірки від 19.11.2013 за № 8933/17-16-22-01 та податкові повідомлення-рішення від 22.11.2013 № , від 22.11.2013 № були надіслані ДПІ у м. Рівному ГУ Міндоходів у Рівненській області на адресу ТОВ фірми "Хризоліт" в одному поштовому відправленні за штриховим кодовим ідентифікатором № 050 від 23.11.2013.

Дослідженням повідомлення про вручення рекомендованого поштового відправлення № 050 встановлено, що воно вручене адресату 25.11.2013. Крім цього, в графі "поштова адреса" після адреси одержувача виконано напис "(відповідь на заперечення, ППР)".

Також представник відповідача в судовому засіданні пояснив, що 25.11.2013 на адресу ТОВ фірми "Хризоліт" було надіслано рекомендований лист за № 590, вручений адресату 27.11.2013. Представник відповідача ствердив, що в зазначеному поштовому відправленні ТОВ фірмі "Хризоліт" ДПІ у м. Рівному ГУ Міндоходів у Рівненській області було надіслано розрахунок фінансових санкцій до акта перевірки, однак супровідний лист при цьому не складався, реєстрація вихідної кореспонденції не здійснювалась.

06.12.2013 за № 57 ТОВ фірмою "Хризоліт" подано до Головного управління Міндоходів у Рівненській області скаргу на податкові повідомлення-рішення від 22.11.2013 № , від 22.11.2013 № (т. 1 а.с. 65-67). 16.12.2013 Головним управлінням Міндоходів у Рівненській області прийнято рішення за № 338/10с/10-210/354 про продовження строку розгляду скарги до 02.02.2014 (т. 1 а.с. 68). 29.01.2014 Головним управлінням Міндоходів у Рівненській області прийнято рішення за № 32/10/17-00-10-05-105/354 про залишення скарги без розгляду, яке отримано ТОВ фірма "Хризоліт" 30.01.2014 (т.1 а.с. 70-72).

Зазначене рішення контролюючого органу обґрунтоване тим, що Головним управлінням Міндоходів у Рівненській області з'ясовано, що податкові повідомлення-рішення від 22.11.2013 № , від 22.11.2013 № ДПІ у м. Рівному 22.11.2013 надіслано на адресу ТОВ фірма "Хризоліт". Повідомленням про вручення поштового відправлення № 050 стверджується, що поштовою службою вказане поштове відправлення вручено 25.11.2013. Дата вручення 25.11.2013 поштового відправлення податкових повідомлень-рішень свідчить про подання платником скарги з порушенням строку, установленого Положенням про порядок подання та розгляду скарг платників податків органами державної податкової служби, затверджено наказом міністерства фінансів України від 19.11.2012 № 1203, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 07.12.2012 за № 2046/22358. Пунктом 12 Положення передбачено, що скарга, подана з порушенням порядку і строків, визначених підпунктами 8.2 і 8.3 пункту 8 та підпунктом 9.1 пункту 9 цього Положення, не підлягає розгляду органами державної податкової служби.

Пунктом 1 статті 56 Податкового кодексу України встановлено, що рішення, прийняті контролюючим органом, можуть бути оскаржені в адміністративному або судовому порядку. Відповідно до пункту 56.2 цієї статті у разі коли платник податків вважає, що контролюючий орган неправильно визначив суму грошового зобов'язання або прийняв будь-яке інше рішення, що суперечить законодавству або виходить за межі повноважень контролюючого органу, встановлених цим Кодексом або іншими законами України, він має право звернутися до контролюючого органу вищого рівня із скаргою про перегляд цього рішення.

Скарга подається до контролюючого органу вищого рівня у письмовій формі (за потреби - з належним чином засвідченими копіями документів, розрахунками та доказами, які платник податків вважає за потрібне надати з урахуванням вимог пункту 44.6 статті 44 цього Кодексу) протягом 10 календарних днів, що настають за днем отримання платником податків податкового повідомлення-рішення або іншого рішення контролюючого органу, що оскаржується (пункт 56.3).

У разі коли контролюючий орган приймає рішення про повне або часткове незадоволення скарги платника податків, такий платник податків має право звернутися протягом 10 календарних днів, наступних за днем отримання рішення про результати розгляду скарги, зі скаргою до контролюючого органу вищого рівня (пункт 56.6).

Відповідно до пункту 56.7 статті 56 Податкового кодексу України у разі порушення платником податків вимог пунктів 56.3 і 56.6 подані ним скарги не розглядаються та повертаються йому із зазначенням причин повернення.

За змістом пункту 56.8 статті 56 цього Кодексу контролюючий орган, який розглядає скаргу платника податків, зобов'язаний прийняти вмотивоване рішення та надіслати його протягом 20 календарних днів, наступних за днем отримання скарги, на адресу платника податків поштою з повідомленням про вручення або надати йому під розписку.

Пунктом 56.9 статті 56 Податкового кодексу України передбачено, що керівник (його заступник або інша уповноважена посадова особа) відповідного контролюючого органу може прийняти рішення про продовження строку розгляду скарги платника податків понад 20-денний строк, визначений у пункті 56.8 цієї статті, але не більше 60 календарних днів, та письмово повідомити про це платника податків до закінчення строку, визначеного у пункті 56.8 цієї статті.

Якщо вмотивоване рішення за скаргою платника податків не надсилається платнику податків протягом 20-денного строку або протягом строку, продовженого за рішенням керівника (його заступника або іншої уповноваженої посадової особи), така скарга вважається повністю задоволеною на користь платника податків з дня, наступного за останнім днем зазначених строків.

Скарга вважається також повністю задоволеною на користь платника податків, якщо рішення керівника (його заступника або іншої уповноваженої посадової особи) про продовження строків її розгляду не було надіслано платнику податків до закінчення 20-денного строку, зазначеного в абзаці першому цього пункту.

Згідно з пунктом 56.10 статті 56 цього Кодексу рішення центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, прийняте за розглядом скарги платника податків, є остаточним і не підлягає подальшому адміністративному оскарженню, але може бути оскаржене в судовому порядку.

Відповідно до пункту 56.15 статті 56 Податкового кодексу України скарга, подана із дотриманням строків, визначених пунктом 56.3 цієї статті, зупиняє виконання платником податків грошових зобов'язань, визначених у податковому повідомленні-рішенні (рішенні), на строк від дня подання такої скарги до контролюючого органу до дня закінчення процедури адміністративного оскарження.

Протягом зазначеного строку податкові вимоги з податку, що оскаржується, не надсилаються, а сума грошового зобов'язання, що оскаржується, вважається неузгодженою.

Пунктом 56.17 статті 56 Податкового кодексу України визначено, що процедура адміністративного оскарження закінчується:

днем, наступним за останнім днем строку, передбаченого для подання скарги на податкове повідомлення-рішення або будь-яке інше рішення відповідного контролюючого органу у разі, коли така скарга не була подана у зазначений строк (підпункт 56.17.1);

днем отримання платником податків рішення відповідного контролюючого органу про повне задоволення скарги (підпункт 56.17.2);

днем отримання платником податків рішення центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику (підпункт 56.17.3);

днем звернення платника податків до контролюючого органу із заявою про розстрочення, відстрочення грошових зобов'язань, що оскаржувались (підпункт 56.17.5).

День закінчення процедури адміністративного оскарження вважається днем узгодження грошового зобов'язання платника податків.

З урахуванням строків давності, визначених статтею 102 цього Кодексу, платник податків має право оскаржити в суді податкове повідомлення - рішення або інше рішення контролюючого органу у будь-який момент після отримання такого рішення.

Рішення контролюючого органу, оскаржене в судовому порядку, не підлягає адміністративному оскарженню.

Процедура адміністративного оскарження вважається досудовим порядком вирішення спору.

При зверненні платника податків до суду з позовом щодо визнання недійсним рішення контролюючого органу грошове зобов'язання вважається неузгодженим до дня набрання судовим рішенням законної сили (пункт 56.18).

Обґрунтовуючи правомірність рішення Головного управління Міндоходів у Рівненській області про залишення скарги позивача без розгляду від 29.01.2014 №32/10/17-00-10-05-105/354, відповідачі стверджують, що оспорювані податкові повідомлення-рішення від 22.11.2013 платник податків отримав 25.11.2013, а скаргу в адміністративному порядку подав до контролюючого органу 06.12.2013, тобто з пропуском встановленого законом 10-денного строку на їх оскарження

Зазначені доводи відповідачів не знайшли свого підтвердження під час судового розгляду адміністративної справи.

Так, суд встановив, що 23.11.2013 на адресу позивача ДПІ у м. Рівному ГУ Міндоходів у Рівненській області було надіслано рекомендоване поштове відправлення за №050, яке вручене уповноваженій особі позивача 25.11.2013. При цьому представник відповідачів стверджує, що в обумовленому поштовому відправленні було вміщено відповідь на заперечення на акт перевірки та податкові повідомлення рішення, в той час як представник позивача зазначив, що в цьому поштовому відправленні знаходилась лише відповідь на заперечення на акт перевірки, а податкові повідомлення-рішення були надіслані в іншому рекомендованому поштовому відправленні за № 590, яке вручене позивачу 27.11.2013.

Відповідно до вимог частини 2 статті 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. При цьому статтями 69-70 КАС України встановлено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін. Вони повинні бути належними і допустимими.

Єдиним доказом, який би достовірно свідчив про вміст поштового відправлення в даному випадку міг бути опис вкладення за умови відправлення податкових повідомлень-рішень листом з оголошеною цінністю та описом вкладення. Однак податкові повідомлення-рішення були відправлені рекомендованим листом з повідомленням про вручення. Тому покликання представника відповідача на те, що саме в рекомендованому поштовому відправленні за №050, яке вручене уповноваженій особі позивача 25.11.2013 року, були відправлені оспорені податкові повідомлення-рішення не доведені у суді належними і допустимими доказами.

За таких обставин суд приймає до уваги доводи позивача про те, що 23.11.2013 на адресу ТОВ фірми "Хризоліт" ДПІ у м. Рівному ГУ Міндоходів у Рівненській області було надіслано рекомендоване поштове відправлення за №050, в якому було вміщено лише заперечення на акт перевірки від 19.11.2013 №8933/17-16-22-01, яке й було вручене уповноваженій особі позивача 25.11.2013, а податкові повідомлення-рішення були отримані 27.11.2013.

Тому в даному випадку позивач вчасно 06.12.2013 року звернувся до ГУ Міндоходів у Рівненській області зі скаргою на податкові повідомлення-рішення ДПІ у м. Рівному від 22.11.2013 № , від 22.11.2013 № .

З врахуванням продовження строку розгляду скарги (т.1 а.с. 68) ГУ Міндоходів у Рівненській області повинен був надіслати позивачу обґрунтоване рішення за результатами розгляду скарги на податкові повідомлення-рішення від 22.11.2013 року № , № до 02 лютого 2014 року, однак цього не зробив, прийнявши рішення від 29.01.2014 року про залишення скарги без розгляду. Прийняття рішення про залишення скарги платника податків без розгляду в даному випадку, за встановлених судом обставин своєчасного подання скарги в порядку адміністративного оскарження, суд не вважає мотивованим рішенням про розгляд скарги в розумінні вимог статті 56 Податкового кодексу України.

Тому в цьому випадку у позивача не виникло податкового боргу за податковими повідомленнями-рішеннями ДПІ у м. Рівному від 22.11.2013 року № та № , а у відповідача не виникло права на прийняття податкової вимоги від 12.02.2015 №557-25 та рішення №34 від 12.02.2015 року про опис майна у податкову заставу.

З врахуванням викладених обставин позовні вимоги ТОВ Фірма «Хризоліт» є обґрунтованими, підтвердженими належними і допустимими доказами та такими, що підлягають до задоволення, а заперечення відповідача проти позову судом відхиляються.

Судові витрати, згідно частини 1 статті 94 КАС України, судом присуджуються на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача в сумі 816 грн. 06 коп.

Керуючись статтями 160-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Позов задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у м. Рівному Головного управління Міндоходів у Рівненській області від 22.11.2013 року №, яким Товариству з обмеженою відповідальністю-фірмі "Хризоліт" збільшено грошове зобов'язання з податку на прибуток підприємств на загальну суму 191819,00 грн., в тому числі 177485,00 грн. за основним платежем та 14334,00 грн. штрафних (фінансових) санкцій (штрафу).

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у м. Рівному Головного управління Міндоходів у Рівненській області від 22.11.2013 року №, яким Товариству з обмеженою відповідальністю-фірмі "Хризоліт" збільшено грошове зобов'язання з податку на додану вартість на загальну суму 177544,00 грн., в тому числі 146369,00 грн. за основним платежем та 31175,00 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами).

Визнати протиправною та скасувати податкову вимогу Державної податкової інспекції у м. Рівному Головного управління ДФС у Рівненській області від 12.02.2015 року на суму податкового боргу Товариства з обмеженою відповідальністю-фірмі "Хризоліт" у розмірі 391545,13 грн., в тому числі 270838,53 грн. основного платежу, 45509,00 грн. штрафних (фінансових) санкцій (штрафів), 75197,60 грн. пені.

Визнати протиправними та скасувати рішення Державної податкової інспекції у м. Рівному Головного управління ДФС у Рівненській області рішення від 12.02.2015 року №34 про опис майна платника податків - Товариства з обмеженою відповідальністю-фірми "Хризоліт" у податкову заставу.

Присудити на користь позивача Товариства з обмеженою відповідальністю - фірми "Хризоліт" за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень Державної податкової інспекції у м. Рівному Головного управління ДФС у Рівненській області судовий збір у розмірі 816 (вісімсот шістнадцять) грн. 06 коп.

Постанова суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга подається до Житомирського апеляційного адміністративного суду через Рівненський окружний адміністративний суд. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Житомирського апеляційного адміністративного суду.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 КАС України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 КАС України, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Суддя Шарапа В.М.