Справа № 2а/679/146/13
Суддя: Тракало В.В.
Дата ухвалення: 2016-03-01 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"01" березня 2016 р. м. Київ К/800/8366/14

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України в складі:

головуючого - судді суддів Тракало В.В., Іваненко Я.Л., Мойсюка М.І.,
розглянувши в порядку письмового провадження касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «ПРОАТОМ» на постанову Нетішинського міського суду Хмельницької області від 1 липня 2013 року та ухвалу Вінницького апеляційного адміністративного суду від 18 вересня 2013 року у справі за позовом ОСОБА_4 до управління Пенсійного фонду України в м. Нетішині Хмельницької області про визнання дій протиправними,

в с т а н о в и л а :

У травні 2013 року ОСОБА_4 звернувся до суду із позовом до управління Пенсійного фонду України в м. Нетішині Хмельницької області, уточнивши який просив визнати протиправними дії та зобов'язати відповідача зарахувати ОСОБА_4 до стажу, що дає право на призначення пенсії на пільгових умовах, періоди його роботи: з 8 квітня 1976 року по 21 квітня 1976 року, з 23 липня 1978 року по 1 серпня 1985 року, з 1 серпня 1985 року по 19 жовтня 1992 року, з 2 листопада 1992 року по 16 травня 1994 року, з 14 червня 1994 року по 27 липня 1994 року, з 2 квітня 1996 року по 21 грудня 1996 року, з 13 червня 1997 року по 1 грудня 1999 року, з 24 травня 2000 року по 1 листопада 2000 року, з 8 червня 2001 року по 1 вересня 2001 року, з 1 вересня 2005 року по 31 грудня 2005 року, з 20 січня 2006 року по 30 грудня 2006 року, з 15 квітня 2008 року по 31 березня 2010 року та призначити пенсію на пільгових умовах відповідно до п. «б» ч. 1 ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» з 28 березня 2013 року.

Позовні вимоги обґрунтовував тим, що він має право на призначення пенсії на пільгових умовах, оскільки записами у трудовій книжці підтверджено його стаж на роботах, що дає право на призначення такої пенсії, а відсутність уточнюючих довідок щодо особливого характеру роботи та непроведення атестації робочих місць, на яких він працював, не може бути підставою для відмови у призначенні вказаної пенсії.

Постановою Нетішинського міського суду Хмельницької області від 1 липня 2013 року, залишеною без змін ухвалою Вінницького апеляційного адміністративного суду від 18 вересня 2013 року, позов задоволено частково. Визнано протиправними дії управління Пенсійного фонду України в м. Нетішині Хмельницької області, зобов'язано відповідача зарахувати ОСОБА_4 до стажу, що дає право на призначення пенсії на пільгових умовах періоди роботи: з 8 квітня 1976 року по 21 квітня 1976 року, з 23 липня 1978 року по 1 серпня 1985 року, з 10 лютого 1989 року по 1 березня 1990 року, з 21 серпня 1992 року по 19 жовтня 1992 року, з 2 листопада 1992 року по 16 травня 1994 року, з 14 червня 1994 року по 27 липня 1994 року, з 2 квітня 1996 року по 21 грудня 1996 року, з 13 червня 1997 року по 1 грудня 1999 року, з 24 травня 2000 року по 1 листопада 2000 року, з 8 червня 2001 року по 1 вересня 2001 року, з 1 вересня 2005 року по 31 грудня 2005 року, з 20 січня 2006 року по 30 грудня 2006 року, з 15 квітня 2008 року по 31 березня 2010 року та призначити з 28 березня 2013 року позивачу пенсію на пільгових умовах відповідно до п. «б» ч. 1 ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення». У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

У касаційній скарзі особа, яка не брала участі у справі, та електрогазозварником в якій у період з 15 квітня 2008 року по 31 березня 2010 року працював позивач, ставить питання про скасування судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій, посилаючись на те, що позивач не працював у шкідливих умовах у Товаристві з обмеженою відповідаоьністю «ПРОАТОМ», а тому цей період роботи не дає права на призначення йому пільгової пенсії.

Перевіривши правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі у межах доводів касаційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що позивач з 8 квітня 1976 року по 21 квітня 1976 року працював електрогазозварником 4 розряду в Ровенському спеціалізованому управлінні «Проммонтаж» № 64 тресту «Промхімсантехмонтаж», з 23 липня 1978 року по 1 серпня 1985 року - електрогазозварником 4-5 розрядів у Спеціалізованому монтажному управлінні «Юженергосантехмонтаж» тресту «Юженергострой» м. Київ, з 1 серпня 1985 року по 19 жовтня 1992 року - електрозварником 5 розряду, газорізальником, електрозварником ручного зварювання 5 розряду в управлінні будівництва Хмельницької АЕС, з 2 листопада1992 року по 16 травня 1994 року - електрозварником 5 розряду у Малому підприємстві «Прима», з 14 червня 1994 року по 28 липня 1994 року - електрозварником 6 розряду у Відкритому акціонерному товаристві «Юзефо - Миколаївський цукровий завод», з 2 квітня 1996 року по 21 грудня 1996 року - електрогазозварником 5 розряду у Відкритому акціонерному товаристві «Махаринецький цукровий завод», з 13 червня 1997 року по 1 грудня 1999 року - електрозварником у Відкритому акціонерному товаристві «Гонорівський цукровий завод», з 24 травня 2000 року по 1 листопада 2000 року - електрозварником у Відкритому акціонерному товаристві «Уладівський цукровий завод», з 8 червня 2001 року по 1 вересня 2001 року - електрозварником в CAT «Уладівське», з 11 березня 2003 року по 10 серпня 2004 року - електрогазозварником 5 розряду в Товаристві з обмеженою відповідальністю «БМУ № 4 УБ ХАЕС», з 1 вересня 2005 року по 31 грудня 2005 року та з 20 січня 2006 року по 30 грудня 2006 року - електрогазозварником в ДП «Марилівський спиртзавод», з 15 квітня 2008 року по 31 березня 2010 року - електрогазозварником 5 розряду у Товаристві з обмеженою відповідальністю «ПРОАТОМ».

В період з 8 квітня 1976 року по 31 березня 2010 року посада електрогазозварника (електрозварника) відносилася до Списку № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників на роботах з шкідливими і важкими умовами праці, зайнятість в яких дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженого відповідно: постановою Ради Міністрів СССР від 22 серпня 1956 року №1173, постановою Кабінету Міністрів СССР від 26 січня 1991 року № 10, постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 1994 року № 162 та постановою Кабінету Міністрів України від 16 січня 2003 року № 36.

У березні 2013 року, після досягнення 55-річного віку, позивач звернувся до відповідача із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до пункту «б» ч. 1 ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення». Проте, відповідач відмовив йому в зарахуванні до пільгового стажу періоду роботи електрогазозварником з тих підстав, що уточнююча довідка про характер робіт підписана неповноважною особою, крім того, атестація робочих місць на підтвердження умов праці не проводилася.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції, з яким погодився суд апеляційної інстанції, виходив з того, що відсутність відомостей про особливий характер роботи та відсутність результатів атестації робочих місць не позбавляє позивача права на призначення пенсії на пільгових умовах, а згідно записів у трудовій книжці позивач має необхідний стаж, який дає право на призначення вказаної пенсії.

Проте, повністю погодитися з такими висновками судів не можна.

Згідно ст. 159 КАС України судове рішення повинно бути законним та обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Всупереч вищенаведеній нормі закону висновки судів першої та апеляційної інстанцій зроблені без повного та всебічного з'ясування обставин в адміністративній справі, до того ж, не ґрунтуються на законі.

Відповідно до п. «б» ч. 1 ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» мають право на пенсію за віком на пільгових умовах, незалежно від місця останньої роботи, працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах зі шкідливими і важкими умовами праці, - за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць: чоловіки - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 25 років, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах; жінки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

Працівникам, які мають не менше половини стажу роботи з шкідливими і важкими умовами праці, пенсії на пільгових умовах призначаються із зменшенням віку, передбаченого ст. 12 цього Закону, на 1 рік за кожні 2 роки 6 місяців такої роботи чоловікам і за кожні 2 роки такої роботи - жінкам.

Атестація робочих місць здійснюється на підприємствах, в організаціях та установах незалежно від форм власності і господарювання згідно з Порядком проведення атестації робочих місць за умовами праці, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 1 серпня 1992 року № 442 (далі - Порядок), та розробленими на виконання цієї постанови Методичними рекомендаціями для проведення атестації робочих місць за умовами праці, затвердженими постановою Міністерства праці України (далі - Мінпраці) від 1 вересня 1992 року № 41 (далі - Методичні рекомендації).

Відповідно до зазначених нормативних актів основна мета атестації полягає у регулюванні відносин між власником або уповноваженим ним органом і працівниками у галузі реалізації права на здорові й безпечні умови праці, пільгове забезпечення, пільги та компенсації за роботу у несприятливих умовах.

Згідно п. 4 Порядку та підп. 1.5 п. 1 Методичних рекомендацій періодичність проведення атестації робочих місць визначається безпосередньо колективним договором підприємства і проводиться не рідше одного разу на 5 років. Відповідальність за своєчасне та якісне проведення атестації покладається на керівника підприємства чи організації.

Атестація робочих місць відповідно до Порядку та Методичних рекомендацій передбачає: установлення факторів і причин виникнення несприятливих умов праці; санітарно-гігієнічне дослідження факторів виробничого середовища, важкості й напруженості трудового процесу на робочому місці; комплексну оцінку факторів виробничого середовища і характеру праці на відповідність їхніх характеристик стандартам безпеки праці, будівельним та санітарним нормам і правилам; установлення ступеня шкідливості й небезпечності праці та її характеру за гігієнічною класифікацією; обґрунтування віднесення робочого місця до категорії зі шкідливими (особливо шкідливими), важкими (особливо важкими) умовами праці; визначення (підтвердження) права працівників на пільгове пенсійне забезпечення за роботу у несприятливих умовах; складання переліку робочих місць, виробництв, професій та посад із пільговим пенсійним забезпеченням працівників; аналіз реалізації технічних і організаційних заходів, спрямованих на оптимізацію рівня гігієни, характеру і безпеки праці.

Відповідно до положень Порядку відомості про результати атестації робочих місць заносяться до картки умов праці, форма якої затверджується Мінпраці разом з Міністерством охорони здоров'я України. Перелік робочих місць, виробництв, професій і посад з пільговим пенсійним забезпеченням працівників, який складається за результатами проведеної атестації робочих місць, після погодження з профспілковим комітетом затверджується наказом по підприємству, організації і зберігається протягом 50 років. Витяги з наказу додаються до трудової книжки працівників, професії та посади яких внесено до переліку.

Комплексний аналіз норм Закону України «Про пенсійне забезпечення» та Порядку дає підстави дійти висновку, що необхідними умовами для виникнення у особи права на пенсійне забезпечення на пільгових умовах відповідно до п. «б» ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» є встановлення факту перебування особи на посаді або виконання нею робіт, що містяться у Списку № 2, а також документальне підтвердження зайнятості працівника за відповідною професією за результатами атестації умов праці, яке полягає у наявності результатів атестації відповідного робочого місця за умовами праці. Документами, які підтверджують результати атестації робочого місця за умовами праці, можуть бути: карта умов праці, наказ по підприємству про затвердження переліку робочих місць, виробництв, професій і посад з пільговим пенсійним забезпеченням працівників; трудова книжка із записом про витяг із зазначеного наказу або з додатком такого витягу.

Відсутність підтвердження вищезгаданих обставин не породжує виникнення права на зарахування пільгового стажу.

Аналогічний висновок щодо застосування норм матеріального права міститься у постановах Верховного Суду України від 10 вересня 2013 року, від 25 листопада 2014 року (справи № № 21-183а13, 21-519а14) та від 14 квітня 2015 року (справа № 21-383а15).

Проте, суди першої та апеляційної інстанцій вищенаведених вимог нормативних актів та висновків Верховного Суду України щодо застосування норм права (ст.244-2 КАС України) не врахували. Дійшовши висновку, що відсутність результатів атестації робочих місць, на яких працював позивач, у тому числі і робочого місця електрогазозварника 5 розряду у Товаристві з обмеженою відповідальністю «ПРОАТОМ» у період з 15 квітня 2008 року по 31 березня 2010 року, не є підставою для відмови у призначенні пенсії на пільгових умовах, в порушення вимог ст. 159 КАС України належним чином не з'ясували чи проводилася у вказаний період атестація робочих місць за умовами праці, на яких позивач працював після 21 серпня 1992 року, та у зв'язку з цим чи підлягає зарахуванню стаж роботи позивача на вказаних роботах до стажу роботи, який дає право на призначення пенсії на пільгових умовах, а відтак дійшли передчасних висновків про протиправність дій відповідача та про задоволення позовних вимог ОСОБА_4

Відповідно до ч. 1 ст. 220 КАС України суд касаційної інстанції не може досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні, та вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Згідно ч. 2 ст. 227 цього Кодексу підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, які унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

За таких обставин, коли судами першої та апеляційної інстанцій допущено порушення норм процесуального права, які унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, а суд касаційної інстанцій в силу положень ст. 220 КАС України не може досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні, та вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій не можуть залишатися без змін і підлягають скасуванню на підставі ч. 2 ст. 227 КАС України з направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись статтями 220, 222, 223, 227, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів,

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «ПРОАТОМ» задовольнити.

Постанову Нетішинського міського суду Хмельницької області від 1 липня 2013 року та ухвалу Вінницького апеляційного адміністративного суду від 18 вересня 2013 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі, оскарженню не підлягає.

Головуючий: В.В. Тракало

Судді: Я.Л. Іваненко

М.І. Мойсюк