Справа № 826/7944/15
Суддя: Вівдиченко Т.Р.
Дата ухвалення: 2016-03-01 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 826/7944/15 Головуючий у 1-й інстанції: Літвінова А.В. Суддя-доповідач: Вівдиченко Т.Р.
У Х В А Л А

Іменем України

01 березня 2016 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді: Вівдиченко Т.Р.

Суддів: Борисюк Л.П.

Собківа Я.М.

За участю секретаря: Стеценко А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за апеляційною скаргою Державної податкової інспекції у Дніпровському районі Головного управління ДФС у м. Києві на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 15 січня 2016 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_3 до Державної податкової інспекції у Дніпровському районі Головного управління ДФС у м. Києві про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення

В С Т А Н О В И В :

Позивач - ОСОБА_3 звернулась до суду з позовом до Державної податкової інспекції у Дніпровському районі Головного управління ДФС у м. Києві про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 08.12.2014 року №.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 15 січня 2016 року позовні вимоги задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Дніпровському районі Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві від 08.12.2014 № в частині зобов'язання ОСОБА_3 сплатити штраф у розмірі 8 116,76 грн. В іншій частині позову відмовлено.

Не погодившись з постановою суду, відповідач - Державна податкова інспекція у Дніпровському районі Головного управління ДФС у м. Києві звернувся з апеляційною скаргою, просить скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Заслухавши у відкритому судовому засіданні суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, з наступних підстав.

Відповідно до частини 1 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, Державною податковою інспекцією у Дніпровському районі Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві проведено перевірку своєчасності сплати до бюджету податку на доходи фізичних осіб - фізичної особи ОСОБА_3, якою встановлено порушення пункту 57.1 статті 57 Податкового кодексу України в частині несвоєчасної сплати узгодженої суми грошового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб, а саме: -сума боргу 40 583,82 грн., фактично сплачено 22.03.2012р., кількість днів затримки 32, розмір штрафних санкцій 8 116,76 грн.; - сума боргу 12,50 грн., фактично сплачено 24.10.2013р., кількість днів затримки 470, розмір штрафних санкцій 2,50 грн.;- сума боргу 12,50 грн., фактично сплачено 24.10.2013р., кількість днів затримки 436, розмір штрафних санкцій 2,50 грн.; -сума боргу 12,50 грн., фактично сплачено 24.10.2013р., кількість днів затримки 344, розмір штрафних санкцій 2,50 грн.

На підставі викладеного, Державною податковою інспекцією у Дніпровському районі Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві складено Акт від 26.11.2014р. №3122/26531704/ та прийнято податкове повідомлення-рішення від 08 грудня 2014 року №, яким ОСОБА_3 зобов'язано сплатити штраф у розмірі 8 124,26 грн. за платежем податок на доходи фізичних осіб, що сплачується за результатами річного декларування.

Вважаючи вказане податкове повідомлення-рішення протиправним, позивач звернулась з позовом до суду.

Надаючи правову оцінку обставинам справи та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно пункту 54.1 статті 54 Податкового кодексу України, крім випадків, передбачених податковим законодавством, платник податків самостійно обчислює суму податкового та/або грошового зобов'язання та/або пені, яку зазначає у податковій (митній) декларації або уточнюючому розрахунку, що подається контролюючому органу у строки, встановлені цим Кодексом. Така сума грошового зобов'язання та/або пені вважається узгодженою.

В силу пункту 54.2 статті 54 Податкового кодексу України, грошове зобов'язання щодо суми податкових зобов'язань з податку, що підлягає утриманню та сплаті (перерахуванню) до бюджету в разі нарахування/виплати доходу на користь платника податку - фізичної особи, вважається узгодженим податковим агентом або платником податку, який отримує доходи не від податкового агента, в момент виникнення податкового зобов'язання, який визначається за календарною датою, встановленою розділом IV цього Кодексу для граничного строку сплати податку до відповідного бюджету.

Відповідно до пункту 57.1 статті 57 Податкового кодексу України, платник податків зобов'язаний самостійно сплатити суму податкового зобов'язання, зазначену у поданій ним податковій декларації, протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого цим Кодексом для подання податкової декларації, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Підпунктом 49.18.4 пункту 49.18 статті 49 Податкового кодексу України визначено, що податкові декларації, крім випадків, передбачених цим Кодексом, подаються за базовий звітний (податковий) період, що дорівнює календарному року для платників податку на доходи фізичних осіб - до 1 травня року, що настає за звітним, крім випадків, передбачених розділом IV цього Кодексу.

Згідно пункту 179.7 статті 179 Податкового кодексу України, фізична особа зобов'язана самостійно до 1 серпня року, що настає за звітним, сплатити суму податкового зобов'язання, зазначену в поданій нею податковій декларації .

Як визначено статтею 126 Податкового кодексу України, у разі якщо платник податків не сплачує узгоджену суму грошового зобов'язання протягом строків, визначених цим Кодексом, такий платник податків притягується до відповідальності у вигляді штрафу у таких розмірах: при затримці до 30 календарних днів включно, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов'язання, - у розмірі 10 відсотків погашеної суми податкового боргу; при затримці більше 30 календарних днів, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов'язання, - у розмірі 20 відсотків погашеної суми податкового боргу.

Отже, штрафні санкції, визначені положеннями статті 126 Податкового кодексу України, застосовуються до платників податку у разі несплати ними узгодженої суми грошового зобов'язання.

В силу пункту 50.1 статті 50 Податкового кодексу України, у разі якщо у майбутніх податкових періодах (з урахуванням строків давності, визначених статтею 102 цього Кодексу) платник податків самостійно (у тому числі за результатами електронної перевірки) виявляє помилки, що містяться у раніше поданій ним податковій декларації (крім обмежень, визначених цією статтею), він зобов'язаний надіслати уточнюючий розрахунок до такої податкової декларації за формою чинного на час подання уточнюючого розрахунку.

Платник податків має право не подавати такий розрахунок, якщо відповідні уточнені показники зазначаються ним у складі податкової декларації за будь-який наступний податковий період, протягом якого такі помилки були самостійно (у тому числі за результатами електронної перевірки) виявлені.

Платник податків, який самостійно (у тому числі за результатами електронної перевірки) виявляє факт заниження податкового зобов'язання минулих податкових періодів, зобов'язаний, за винятком випадків, установлених пунктом 50.2 цієї статті: а) або надіслати уточнюючий розрахунок і сплатити суму недоплати та штраф у розмірі трьох відсотків від такої суми до подання такого уточнюючого розрахунку; б) або відобразити суму недоплати у складі декларації з цього податку, що подається за податковий період, наступний за періодом, у якому виявлено факт заниження податкового зобов'язання, збільшену на суму штрафу у розмірі п'яти відсотків від такої суми, з відповідним збільшенням загальної суми грошового зобов'язання з цього податку.

Якщо після подачі декларації за звітний період платник податків подає нову декларацію з виправленими показниками до закінчення граничного строку подання декларації за такий самий звітний період або подає у наступних податкових періодах уточнюючу декларацію внаслідок виконання вимог пункту 169.4 статті 169 цього Кодексу, то штрафи, визначені у цьому пункті, не застосовуються.

Аналізуючи наведені норми законодавства, слід зазначити, що платник податків наділений правом на подання уточнюючої декларації у майбутніх податкових періодах (з урахуванням строків давності, визначених статтею 102 цього Кодексу). Проте, встановлений останнім факт заниження податкових зобов'язань минулих періодів має за собою наслідок у вигляді штрафу у розмірі трьох відсотків від такої суми (пункт "а") або у розмірі п'яти відсотків від такої суми (пункт "б"), що визначено приписами пункту 50.1 статті 50 Податкового кодексу України.

Водночас, якщо до закінчення граничного строку подання декларації платником податків буде подано нову декларацію з виправленими показниками за такий самий звітний період, вищезазначені штрафні санкції до таких платників не застосовуються.

Судом встановлено, що позивачем 06.02.2012 року, згідно штампу вхідної кореспонденції відповідача, подано до Державної податкової інспекції у Дніпровському районі Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві звітну податкову декларацію про майновий стан і доходи за 2011 рік.

Відповідно до зазначеної декларації, у розділі ІІ задекларовано суму загального річного оподатковуваного доходу в розмірі 270 000,00 грн. (колонка 3), утриманий податок 42 163,91 грн. (колонка 4) та сума податку, яка підлягає сплаті платником податку самостійно 40 583, 82 грн. (колонка 5).

22.03.2012 року ОСОБА_3 подала до Державної податкової інспекції у Дніпровському районі Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві уточнюючу податкову декларацію про майновий стан і доходи за 2011 рік, згідно з якою, у розділі ІІ декларації зазначено суму податку, яка підлягає сплаті платником податку самостійно, яка складає "-" (колонка 5), а у розділі VI розрахунок податкових зобов'язань, у зв'язку з виправленням самостійно виявлених помилок у рядку 16.02 зазначено, що розрахунки здійснено, у зв'язку з виправленням помилки, а саме: зменшення суми, яка підлягала перерахуванню до бюджету, у розмірі 40 583,82 грн.

Так, з Акту перевірки та оскаржуваного податкового повідомлення-рішення вбачається, що до позивача застосовано штрафні санкції, згідно статті 126 Податкового кодексу України у розмірі 20%.

Водночас, позивачем у межах граничного строку подання декларації про майновий стан і доходи за 2011 рік (01.05.2012) подано уточнюючу декларацію за той самий період (22.03.2012р.), якою уточнено податкові зобов'язання останнього шляхом їхнього зменшення до нульового показника, що здійснено, згідно пункту 50.1 статті 50 Податкового кодексу України.

При цьому, доказів не визнання уточнюючої декларації податковою звітністю контролюючим органом суду не було надано.

Разом з тим, оскаржуваним податковим повідомленням-рішення від 08.12.2014 року № позивачу нараховано штраф у розмірі 8 116,76 грн., що розрахований із суми грошового зобов'язання 40 583,82 грн., яке як податкове зобов'язання, згідно уточнюючої декларації від 22.03.2012 року, не визначено.

При цьому, судом першої інстанції вірно зазначено, що відповідачем не наведено суду правових та фактичних підстав для визначення позивачеві відповідних штрафних санкцій.

Таким чином, колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції про те, що позивачем у спірних правовідносинах не здійснено порушення, відповідальність за яке передбачена положеннями статті 126 Податкового кодексу України, а уточнююча декларація про майновий стан і доходи за 2011 рік подана у межах граничного строку подання декларації за вказаний період, а тому у відповідача були відсутні підстави для накладення на ОСОБА_3 штрафних санкцій, у відповідності до оскаржуваного податкового повідомлення-рішення від 08.12.2014р. №.

За даних обставин судом першої інстанції правомірно визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Дніпровському районі Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві від 08.12.2014р. № в частині зобов'язання ОСОБА_3 сплатити штраф у розмірі 8 116,76 грн.

Аналізуючи обставини справи та норми чинного законодавства, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про обґрунтованість позовних вимог ОСОБА_3 та наявність правових підстав для їх часткового задоволення.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову (ч. 2 ст. 71 КАС України).

При цьому, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції та не знайшли свого належного підтвердження в суді апеляційної інстанції.

Відповідно до ст. 159 КАС України, обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин у адміністративній справі, підтверджених такими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

З підстав вищенаведеного, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дослідив наявні докази, надав їм належну оцінку та прийняв рішення, з дотриманням норм матеріального і процесуального права, а тому підстав для його скасування не вбачається.

Відповідно до ст. 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 160, 167, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, суд

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у Дніпровському районі Головного управління ДФС у м. Києві залишити без задоволення.

Постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 15 січня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня складення в повному обсязі шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя: Вівдиченко Т.Р.

Судді: Борисюк Л.П.

Собків Я.М.

Повний текст ухвали виготовлено 04.03.2015 року

.

Головуючий суддя Вівдиченко Т.Р.

Судді: Собків Я.М.

Борисюк Л.П.