Справа № 813/2888/15
Суддя: Кравців Олег Романович
Дата ухвалення: 2016-03-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 березня 2016 року Справа № 813/2888/15

14 год. 05 хв.

Львівський окружний адміністративний суд у складі:

головуючий суддя Кравців О.Р.,

секретар судового засідання Приймак С.І.,

від позивача Галушка А.М.,

від відповідачів 1, 2 не прибули,

розглянув у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом Департаменту містобудування Львівської міської ради до Державної фінансової інспекції у Львівській області, начальника Державної фінансової інспекції у Львівській області Кроляка Р.Й., про визнання протиправною та скасування вимоги, розпорядження, зобов'язання вчинити дії.

Суть справи.

До Львівського окружного адміністративного суду звернувся Департамент містобудування Львівської міської ради (далі - позивач, Департамент містобудування) з адміністративним позовом до Державної фінансової інспекції у Львівській області (далі - Інспекція), начальника Державної фінансової інспекції у Львівській області Кроляка Р.Й. (далі - начальник Інспекції), в якому просить:

- визнати протиправною та скасувати вимогу № 06-15м/2651 від 29.04.2015 року щодо усунення порушень;

- визнати протиправним та скасувати розпорядження про зупинення операцій з бюджетними коштами № 34 від 06.05.2015 року;

- зобов'язати начальника Державної фінансової інспекції у Львівської області встановити та притягнути до відповідальності винних осіб, які в порушення вимог Закону України "Про основні засади фінансового контролю в Україні" та передбачених ч. 3 ст. 2 КАС України принципів безпідставно та необґрунтовано внесли порушення в акт ревізії № 06-24/04.

У судовому засіданні позивач зменшив позовні вимоги в частині другої позовної вимоги. Оскільки розпорядження про зупинення операцій з бюджетними коштами на момент розгляду справи в суді вичерпало свою дію в часі, просив лише визнати його протиправним.

Позовні вимоги мотивовано безпідставністю та необ'єктивністю вимоги Інспекції в частині описаній в позовних вимогах. Відповідно до процедури адміністративного оскарження позивач звертався до Інспекції з запереченнями (зауваженнями) до акту ревізії фінансово-господарської діяльності Департаменту містобудування за період з 01.01.2011 року по 31.12.2014 року, однак відповідачем надано негативний висновок на заперечення позивача.

Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав повністю з підстав викладених у позовній заяві та додаткових поясненнях /Т.ІІ а.с.67-71/, просив позов задовольнити.

Представник відповідача 1 проти позову заперечив повністю з підстав викладених у письмовому запереченні /Т.ІІ а.с.44-52, 124-125, 184/. Вважає рішення Інспекції та дії її працівників законними та обґрунтованими, оскільки в ході планової ревізії виявлено порушення та недоліки відображені в акті ревізії, що призвело до збитків у загальній сумі 414102,20 грн. Просив у задоволенні позову відмовити.

Відповідач 2 в судове засідання не прибув, явку уповноваженого представника не забезпечив, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, клопотань про відкладення розгляду справи чи іншого змісту не подавав.

Суд заслухав пояснення представників сторін, з'ясував обставини, якими обґрунтовуються позовні вимоги чи заперечення та ті, які мають інше значення для вирішення справи, повно, всебічно та об'єктивно дослідив докази у справі, та -

в с т а н о в и в :

Державною фінансовою інспекцією у Львівській області проведено ревізію фінансово-господарської діяльності Департаменту містобудування Львівської міської ради за період з 01.01.2011 року по 31.12.2014 року за результатами якої складено акт від 30.03.2015 року №06-24/04, в якому викладено низку порушень та недоліків /Т.І а.с.39-209/.

Позивач в межах процедури адміністративного оскарження звертався до Інспекції з запереченнями до акту ревізії фінансово-господарської діяльності Департаменту містобудування за період з 01.01.2011 року по 31.12.2014 року №06-24/04 /Т.І а.с.210-238/.

Однак, згідно з листом-вимогою відповідача від 29.04.2015 року № 06-15м/2651 заперечення до акта ревізії від 30.03.2015 року №06-24/04 розглянуто, надано обґрунтовані висновки; факти, викладені у запереченні, не підтверджені та, відповідно, не прийняті Інспекцією /Т.І а.с.32/.

За результатами перевірки та на підставі складеного акту відповідачем надіслано до Департаменту містобудування листа від 29.04.2015 року № 06-15м/2651, в якому викладено відповідні порушення та висунуто вимогу опрацювати матеріали ревізії та повністю усунути виявлені порушення законодавства, в тому числі відшкодувати збитки, завдані зазначеними порушеннями та інші порушення фінансової дисципліни, в установленому законодавством порядку /Т.І а.с.32-38/.

Не погоджуючись з діями та рішеннями працівників Інспекції, вважаючи їх такими, що порушують права та інтереси Департаменту містобудування, позивач звернувся з даними позовом до суду.

Завданням адміністративного судочинства відповідно до ч. 1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

До адміністративних судів згідно з ч. 2 цієї ж статті можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Юрисдикція адміністративних судів, відповідно до ч. 1 ст. 17 КАС України, поширюється на правовідносини, що виникають у зв'язку з здійсненням суб'єктом владних повноважень владних управлінських функцій, а також у зв'язку з публічним формуванням суб'єкта владних повноважень шляхом виборів або референдуму.

Закріплений у ч. 1 ст. 11 КАС України принцип змагальності сторін передбачає, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ч. 1 ст. 69 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

За правилами, встановленими ст. 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності, згідно з ч. 2 ст. 71 КАС України, покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України від 26.01.1993 р. № 2939-ХІІ «Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні» (далі - Закон № 2939-ХІІ), здійснення державного фінансового контролю забезпечує центральний орган виконавчої влади, уповноважений Президентом України на реалізацію державної політики у сфері державного фінансового контролю (далі - орган державного фінансового контролю).

Згідно з Положенням про Державну фінансову інспекцію України, затвердженим Указом Президента України від 23.04.2011 року № 499/2011 (далі - Положення) Державна фінансова інспекція України (далі - Держфінінспекція України) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра фінансів України, входить до системи органів виконавчої влади і забезпечує реалізацію державної політики у сфері державного фінансового контролю.

Держфінінспекція України відповідно до покладених на неї завдань вживає в установленому порядку заходів до усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства та притягнення до відповідальність винних осіб, зокрема, вимагає від керівників та інших службових осіб підконтрольних установ усунення виявлених порушень законодавства; звертається до суду в інтересах держави, якщо підконтрольною установою не забезпечено виконання вимог до усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства з питань збереження і використання активів (підп. 4 п. 4 Положення).

Відповідно до п. 6 Положення Держфінінспекція України для виконання покладених на неї завдань має певні права, серед яких право в установленому порядку пред'являти керівникам та іншим особам підприємств, установ та організацій, що контролюються, обов'язкові до виконання вимоги щодо усунення виявлених порушень законодавства (підп. 16); при виявленні збитків, завданих державі чи об'єкту контролю, визначати їх розмір згідно з методикою, затвердженою Кабінетом Міністрів України (підп. 21).

Також, Положенням установлено, що у разі, якщо підконтрольною установою не забезпечено виконання вимог до усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства з питань збереження і використання активів Держфінінспекція України має право звернутися до суду в інтересах держави (абз. 3 підп. 4 п. 4).

Зазначені норми кореспондуються з положеннями п. 7 ст. 10 Закону № 2939-ХІІ, згідно з якими державній контрольно-ревізійній службі надано право пред'являти керівникам та іншим службовим особам підконтрольних установ, що ревізуються, вимоги щодо усунення виявлених порушень законодавства з питань збереження і використання державної власності та фінансів, вилучати в судовому порядку до бюджету виявлені ревізіями приховані і занижені валютні та інші платежі, ставити перед відповідними органами питання про припинення бюджетного фінансування і кредитування, якщо отримані підприємствами, установами та організаціями кошти і позички використовуються з порушенням чинного законодавства.

Аналіз викладених вище норм дає підстави вважати, що органу державного фінансового контролю надано можливість здійснювати контроль за використанням коштів державного і місцевого бюджету та у разі виявлення порушень законодавства пред'являти обов'язкові до виконання вимоги щодо усунення таких правопорушень.

При виявленні збитків, завданих державі чи об'єкту контролю, орган державного фінансового контролю має право визначати їх розмір згідно з методикою, затвердженою Кабінетом Міністрів України, та звернутися до суду в інтересах держави, якщо підконтрольною установою не забезпечено виконання вимог до усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства з питань збереження і використання активів.

Вимога органу державного фінансового контролю спрямована на корегування роботи підконтрольної організації та приведення її у відповідність із вимогами законодавства і у цій частині вона є обов'язковою до виконання. Що стосується відшкодування виявлених збитків, завданих державі чи об'єкту контролю то про їх наявність може бути зазначено у вимозі, але вони не можуть бути примусово стягнуті шляхом вимоги. Такі збитки відшкодовуються у добровільному порядку або шляхом звернення до суду з відповідним позовом.

На підставі викладеного вище слід зробити висновок про наявність у органу державного фінансового контролю права заявляти вимогу про усунення порушень, виявлених у ході перевірки підконтрольних установ, яка обов'язкова до виконання лише в частині усунення допущених порушень законодавства і за допомогою якої неможливо примусово стягнути виявлені в ході перевірки збитки.

У порядку адміністративного судочинства може бути оскаржене лише таке рішення, яке породжує безпосередньо права чи обов'язки для позивача.

У даній справі Держфінінспекція у листі від 29.04.2015 року № 06-15м/2651 пред'явила вимогу про усунення недоліків і порушень за наслідками ревізії. При цьому оскаржувана вимога вказує на виявлені збитки та їх розмір /а.с.32-38/.

Зважаючи на те, що збитки стягуються у судовому порядку за позовом органу державного фінансового контролю, правильність їх обчислення перевіряє суд, який розглядає цей позов, але не позов підконтрольної установи про визнання вимоги протиправною.

Така правова позиція узгоджується з судовою практикою Верховного Суду України (постанова від 15.04.2014 року у справі № 21-40а14, постанова від 18.09.2014 року у справі № 31-332а14, постанова від 07.10.2014 року у справі № 21-368а14, постанова від 20.01.2015 року у справі № 21-603а14), що в силу вимог ст. 244-2 КАС України є обов'язковою для застосування, а суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність з рішенням Верховного Суду України.

З врахуванням вищевикладеного, у задоволенні позовної вимоги про визнання протиправною та скасування вимоги № 06-15м/2651 від 29.04.2015 року слід відмовити.

Щодо позовної вимоги про визнання протиправним розпорядження Інспекції про зупинення операцій з бюджетними коштами № 34 від 06.05.2015 року суд керується наступним.

На підставі акта ревізії фінансово-господарської діяльності Департаменту містобудування Львівської міської ради за період з 01.01.2011 року по 31.12.2014 року від 30.03.2015 року №06-24/04 Інспекцією прийнято розпорядження №34 від 06.05.2015 року про зупинення операцій з бюджетними коштами. Згідно з цим розпорядженням, встановлено порушення позивачем бюджетного законодавства, внаслідок недотримання Бюджетного кодексу України та інших законодавчих актів, та відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 117 Бюджетного кодексу України зобов'язано Департамент містобудування зупинити операції з бюджетними коштами на рахунках УДКС України у Львівській області (МФО 825014):

№0035 за КТКВК 010116 "Органи місцевого самоврядування" (загальний фонд);

№0035 за КТКВК 100203 "Благоустрій міст, сіл і селищ" (загальний фонд);

№0035 за КТКВК 240605 "Збереження природно-заповідного фонду" (спеціальний фонд);

№0035 за КТКВК 240604 "Інша діяльність у сфері охорони навколишнього природного середовища";

№0035 за КТКВК 240601 "Охорона та раціональне використання природних ресурсів" (спеціальний фонд) на строк до 20.05.2015 року (до 30 календарних днів якщо інше не передбачено Законом, включно /Т.І а.с.239/.

Відповідно до п. 2 ст. 10 Закону України "Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні" Інспекція має право, зокрема, призупиняти в межах своїх повноважень бюджетні асигнування, зупиняти операції з бюджетними коштами в установленому законодавством порядку, а також застосовувати та ініціювати застосування відповідно до закону інших заходів впливу у разі виявлення порушень законодавства.

З цією нормою кореспондується положення п. 6 Положення про Державну фінансову інспекцію України, згідно з яким Держфінінспекція України для виконання покладених на неї завдань має певні права, сере яких право зупиняти в межах своїх повноважень бюджетні асигнування, зупиняти операції з бюджетними коштами в установленому законодавством порядку, а також застосовувати та ініціювати застосування відповідно до закону інших заходів впливу у разі виявлення порушень законодавства (підп. 16).

Постановою Кабінету Міністрів України від 21.01.2011 року №21 затверджено Порядок зупинення операцій з бюджетними коштами (далі - Порядок), яким визначено механізм застосування Мінфіном, органами Державної казначейської служби, державної фінансової інспекції, місцевими фінансовими органами, головними розпорядниками бюджетних коштів (далі - уповноважений орган) у межах наданих їм повноважень до розпорядників та/або одержувачів бюджетних коштів (далі - розпорядники та/або одержувачі) такого заходу впливу, як зупинення операцій з бюджетними коштами (п. 1 Порядку).

За правилами п. 2 Порядку зупинення операцій з бюджетними коштами застосовується у разі виявлення факту порушення вимог бюджетного законодавства, передбаченого п. 2 ч. 1 ст. 117 Бюджетного кодексу України, і полягає у зупиненні будь-яких операцій із здійснення платежів з рахунків розпорядників та/або одержувачів, крім випадків, визначених абзацами третім - п'ятим пункту 3 цього Порядку. При цьому складається протокол про порушення бюджетного законодавства.

Якщо факт порушення вимог бюджетного законодавства зафіксовано в акті ревізії контролюючого органу, то протокол про порушення вимог бюджетного законодавства не складається.

На підставі зазначеного протоколу або акта ревізії уповноважений орган приймає протягом трьох робочих днів з дня його надходження розпорядження про зупинення операцій з бюджетними коштами (далі - розпорядження про зупинення операцій) за формою згідно з додатком 1.

Згідно з приписами п. 3 Порядку у разі прийняття уповноваженим органом розпорядження про зупинення операцій зупиненню підлягають операції з бюджетними коштами на рахунках розпорядників та/або одержувачів за бюджетною програмою (кодом тимчасової класифікації видатків та кредитування місцевих бюджетів), за якою виявлено порушення вимог бюджетного законодавства.

Якщо зазначене порушення виявлено за бюджетною програмою (кодом тимчасової класифікації видатків та кредитування місцевих бюджетів), яка відсутня у поточному бюджетному періоді, то уповноважений орган зазначає в розпорядженні про зупинення операцій бюджетну програму (код тимчасової класифікації видатків та кредитування місцевих бюджетів), згідно з якою передбачено утримання розпорядника. При цьому зупиненню підлягають будь-які операції, за винятком: сплати податків, зборів (обов'язкових платежів) і єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування; виконання рішень органів, яким відповідно до закону надано право стягнення коштів; здійснення захищених видатків.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 117 Бюджетного кодексу України за порушення бюджетного законодавства до учасників бюджетного процесу можуть застосовуватися заходи впливу, зокрема, зупинення операцій з бюджетними коштами - застосовується за порушення бюджетного законодавства, визначені пунктами 1 - 3, 10, 11, 14 - 29, 32 - 36, 38 і 40 частини першої статті 116 цього Кодексу, у порядку, встановленому статтею 120 цього Кодексу.

Згідно зі ст. 116 Бюджетного кодексу України порушенням бюджетного законодавства визнається порушення учасником бюджетного процесу встановлених цим Кодексом чи іншим бюджетним законодавством норм щодо складання, розгляду, затвердження, внесення змін, виконання бюджету та звітування про його виконання, зокрема: здійснення платежів за рахунок бюджетних коштів без реєстрації бюджетних зобов'язань, за відсутності підтвердних документів чи при включенні до платіжних документів недостовірної інформації, а також безпідставна відмова у проведенні платежу органами Казначейства України (п. 23); включення недостовірних даних до звітів про виконання державного бюджету (місцевого бюджету), річного звіту про виконання закону про Державний бюджет України (рішення про місцевий бюджет), а також порушення порядку та термінів подання таких звітів (п. 32).

Оскільки, з позиції Інспекції підконтрольним об'єктом допущено порушення передбачені пунктами 23 і 32 ст. 116 Бюджетного кодексу, про що зазначено у оскаржуваному розпорядженні про зупинення операцій з бюджетними коштами з посиланням на п. 2 ч. 1 ст. 116 Бюджетного кодексу України /Т.І а.с.239/, суд не бере до уваги покликання представника позивача про безпідставність прийняття такого розпорядження.

З врахуванням вищевикладеного, суд також не бере до уваги покликання представника позивача про порушення процедури застосування зупинення операцій з бюджетними коштами в частині не складання протоколу про порушення, оскільки за умови фіксування порушення бюджетного законодавства в акті ревізії, таке зупинення можливе без складання протоколу, згідно з п. 2 Порядку.

Проте, з оскаржуваного розпорядження судом встановлено, що позивача зобов'язано серед іншого зупинити операції з бюджетними коштами на рахунку №0035 за КТКВК 010116 "Органи місцевого самоврядування" (загальний фонд), за яким, як пояснив представник позивача /Т.ІІ а.с.193/ проводяться видатки за КЕКВ 2111 "Заробітна плата", КЕКВ 2120 "Нарахування на оплату праці", чого представник відповідача не спростував.

В розумінні ч. 3 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень, адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Обставини справи свідчать, що відповідачем у розпорядженні не враховано передбачену Порядком заборону зупинення операцій стосовно захищених видатків (п. 3) та зупинено операції з бюджетними коштами на рахунку №0035 за КТКВК 010116 "Органи місцевого самоврядування" (загальний фонд) в цілому.

Таким чином, розпорядження Інспекції №34 від 06.05.2015 року про зупинення операцій з бюджетними коштами в частині зупинення операцій на рахунку №0035 за КТКВК 010116 "Органи місцевого самоврядування" (загальний фонд) є необґрунтованим та слід визнати протиправним.

Щодо позовної вимоги про зобов'язання начальника Інспекції встановити та притягнути до відповідальності винних осіб, які в порушення вимог Закону України "Про основні засади фінансового контролю в Україні" та передбачених ч. 3 ст. 2 КАС України принципів безпідставно та необґрунтовано внесли порушення в акт ревізії № 06-24/04 суд враховує наступне.

Відповідно до ст. 12 Закону України "Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні" службові особи органу державного фінансового контролю зобов'язані суворо додержувати Конституції України, законів України, прав та інтересів громадян, підприємств, установ і організацій, що охороняються законом. За невиконання або неналежне виконання службовими особами органу державного фінансового контролю своїх обов'язків вони притягаються до дисциплінарної та кримінальної відповідальності відповідно до чинного законодавства.

За приписами ст. 13 Закону України "Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні" дії або бездіяльність посадових осіб органу державного фінансового контролю можуть бути оскаржені в судовому або адміністративному порядку.

Орган державного фінансового контролю забезпечує розгляд скарг на дії або бездіяльність своїх посадових осіб в адміністративному порядку не пізніш як у місячний строк з моменту їх надходження.

Подання скарги в адміністративному порядку не припиняє оскаржуваної дії посадових осіб органу державного фінансового контролю.

Таким чином, розгляд скарг на дії або бездіяльність своїх посадових осіб в адміністративному порядку належить до виключної компетенції відповідача та не належить до компетенції адміністративного суду, а відтак суд не повноважний перебирати на себе функції іншого суб'єкта владних повноважень в реалізації відповідних управлінських функцій і вирішенні питань.

Адміністративний суд, перевіряючи рішення, дію чи бездіяльність суб'єкта владних повноважень на відповідність закріпленим частиною 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України критеріям, не може втручатися у дискрецію суб'єкта владних повноважень в межах такої перевірки.

Відповідно до Рекомендацій №R (80)2 Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам стосовно реалізації адміністративними органами влади дискреційних повноважень від 11.03.1980 року, під дискреційним повноваженням слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Крім того, позивач не позбавлений можливості звернення до правоохоронних органів, якщо вважає, що в діях посадових осіб Інспекції є ознаки злочину чи адміністративного правопорушення.

З врахуванням вищевикладеного у задоволенні позовної вимоги про зобов'язання начальника Інспекції встановити та притягнути до відповідальності винних осіб слід відмовити.

Відповідно до ст. 86 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову, а саме, про визнання протиправним розпорядження Інспекції №34 від 06.05.2015 року про зупинення операцій з бюджетними коштами в частині зупинення операцій на рахунку №0035 за КТКВК 010116 "Органи місцевого самоврядування" (загальний фонд). У задоволенні решти позовних вимог слід відмовити.

Згідно з ч. 3 ст. 94 КАС України якщо адміністративний позов задоволено частково, судові витрати, здійснені позивачем, присуджуються йому відповідно до задоволених вимог, а відповідачу - відповідно до тієї частини вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Керуючись ст.ст. 2, 7-14, 17-20, 50, 69-72, 86, 94, 138, 158-163, 167, 244-2 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

п о с т а н о в и в :

1. Адміністративний позов задовольнити частково.

2. Визнання протиправним розпорядження Державної фінансової інспекції у Львівській області про зупинення операцій з бюджетними коштами №34 від 06.05.2015 року в частині зупинення операцій на рахунку №0035 за КТКВК 010116 "Органи місцевого самоврядування" (загальний фонд).

3. У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

4. Стягнути з Державного бюджету України на користь Департаменту містобудування Львівської міської ради (м. Львів вул. Костюшка,8; ) судовий збір пропорційно до задоволених позовних вимог в сумі 24,36 грн.

Постанова може бути оскаржена, згідно зі ст. 186 КАС України, протягом 10 днів з дня її проголошення чи отримання копії постанови, шляхом подання апеляційної скарги до Львівського апеляційного адміністративного суду через Львівський окружний адміністративний суд. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом 10 днів з дня отримання копії постанови.

Постанова набирає законної сили, згідно зі ст. 254 КАС України, після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, то вважається, що постанова суду не набрала законної сили.

У судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини постанови.

Повний текст постанови складено та підписано 09.03.2016 року.

Суддя Кравців О.Р.