Справа № 826/17636/15
Суддя: Арсірій Р.О.
Дата ухвалення: 2016-03-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

03 березня 2016 року письмове провадження № 826/17636/15

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Арсірія Р.О, розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовомТовариства з обмеженою відповідальністю «Координата Центр»
доДержавної податкової інспекції у Дніпровському районі Головного управління ДФС у м. Києві
про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення № від 13.03.2015,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Координата Центр» звернулось до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Державної податкової інспекції у Дніпровському районі Головного управління ДФС у м. Києві, в якому просить суд визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення № від 13.03.2015.

Під час розгляду справи представник позивача підтримав заявлені позовні вимоги в повному обсязі та зазначив, що не погоджується з висновками акта перевірки щодо порушення позивачем відповідних положень Податкового кодексу України, оскільки висновки відповідача за наслідками проведеної перевірки щодо порушень позивачем положень Податкового кодексу України при визначенні суми податкового кредиту є хибними, базуються виключно на суб'єктивних припущеннях перевіряючих, які не мають підтвердження належними доказами.

Представник відповідача в судове засідання не прибув. Заперечень на позов не надав. Про дату час та місце проведення судового засідання був повідомлений належним чином, докази чого наявні в матеріалах справи. З заявами/клопотаннями до суду не звертався.

Справа розглянута в порядку письмового провадження, у відповідності до положень ч. 6 ст. 128 Кодексу адміністративного судочинства України за відсутності необхідності заслуховувати свідків чи експертів.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва, встановив наступне.

13 березня 2015 відповідачем на підставі акта перевірки № 211/26-53-22-05-11/38519200 від 19.02.2015, прийнято наступне оскаржуване податкове повідомлення-рішення:

- , яким позивачу за порушення гл.5 ст. 198, п. 198.6 ПК України, збільшено суму грошового зобов'язання за платежем «податок на додану вартість» всього ов сумі 442 998 грн., в т.ч. за основним платежем в сумі 295 332 грн., штрафними (фінансовими) санкціями в сумі 147 666 грн.

Як вбачається з акта перевірки та розрахунку штрафних (фінансових) санкцій до податкового повідомлення-рішення, збільшення грошового зобов'язання ґрунтується на обставинах безтоварності господарський операцій між позивачем і: 1) ТОВ «Кадеве» (жовтень 2014 - 60 240 грн. податкового кредиту); 2) ТОВ «Інтер Профі Груп» (серпень 2014 - 235 092 грн. податкового кредиту).

Безтоварність господарських операцій, в свою чергу, встановлена контролюючим органом на підставі не подання позивачем до перевірки ТТН в підтвердження перевезення товару від ТОВ «Кадеве» та неможливості здійснення ТОВ «Інтер Профі Груп» господарських операцій, внаслідок не підтвердження зустрічними звірками фактичності господарської діяльності останнього (ст. 20 акта перевірки).

Крім того, відповідач в акті перевірки посилається на порушення норм податкового законодавства третіми особами в ланцюгу постачання, з якими позивач безпосередньо у господарські взаємовідносини не вступав.

Інших обставин збільшення позивачу сум грошових зобов'язань, акт перевірки в собі не містить.

Оцінивши за правилами ст. 86 Кодексу адміністративного судочинства України надані сторонами докази та пояснення, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні, Окружний адміністративний суд міста Києва вважає, що позов підлягає задоволенню, з наступних підстав.

З метою здійснення своєї господарської діяльності, на підставі договору суборенди № 7 від 01.03.14, Позивач орендує у ТОВ «Гурмандіз» складське приміщення за адресою м. Київ, вул. Зрошувальна, 5.

Між Позивачем (Покупець) та ТОВ «Кадеве» (Постачальник) укладено Договір № КЦ 025502 від 05.05.14 про поставку товарів, а саме фруктів.

Відповідно до умов договору товар поставляється Постачальником у відповідності з замовленням Покупця по асортименту, кількості, цінам та в строк, що зазначені в замовленні. Пунктом поставки товару за цим договором є склад Покупця, адреса якого вказана в замовленні. Поставка товару до місця передачі здійснюється транспортом Постачальника.

ТОВ «Кадеве» поставлено товар на склад Позивача, що підтверджується видатковими накладним та товарно-транспортними накладними.

При цьому, посилання відповідача в акті перевірки на не надання позивачем до перевірки зазначених ТТН, судом відхиляються, адже матеріали справи не містять в собі письмових доказів витребування контролюючим органом у позивача зазначених документів.

До того ж, слід зазначити, що податкове законодавство не ставить в залежність право платника податків на податковий кредит від наявності чи відсутності ТТН.

За поставлений товар Позивач сплатив кошти, що підтверджується належним чином завіреними копіями платіжних доручень, які наявні в матеріалах справи (а.с. 75-84 Том ІІ). Суд, в даному випадку, приймає до уваги платіжні доручення як належні докази оплати за договором № КЦ 025502 від 05.05.14, оскільки під час проведення перевірки контролюючим органом не встановлено наявності кредиторської заборгованості позивача перед ТОВ «Кадеве» за даним договором.

ТОВ «Кадеве» на виконання вимог договору виписано податкові накладні на загальну суму 361 442,97 грн. в т.ч. ПДВ 60 240,80 грн., які оформлені у відповідності до вимог ПК України.

В підтвердження власної правової позиції позивачем долучено до матеріалів справи належним чином звірені копії:

- заявок на поставку товару, видаткових накладних, товарно-транспортних накладних та податкових накладних (а.с. 106-139 Том І);

- висновку державної санітарно-епідеміологічної експертизи № 05.03.02-03/13033 від 25.02.2014 (Ківі, гранат, хурма, полуниця, суниця свіжа); Висновку державної санітарно-епідеміологічної експертизи № 05.03.02-03/13016 від 25.02.2014 (Мандарини, апельсини, лимони, лайми, грейлфути свіжі, памело свіжі); Висновку державної санітарно-епідеміологічної експертизи №05.03.02-03/13035 від 25.02.2014 (Авокадо, манго, ананас, гуаява, фінікі, інжир свіжий); Карантинного дозволу на імпорт № 15/07031 (а.с. 85-94 Том ІІ).

З метою підтвердження використання придбаного у ТОВ «Кадеве» товару в рамках власної господарської діяльності, позивач зазначив, що в подальшому придбані у ТОВ «Кадеве» товари були реалізовані на ТОВ «Еффіус Груп» згідно договору № ЗГ023995 від 17.02.14, ДП «Фуршет Центр» згідно договору № ФЦ023973 від 17.02.14, ДП «Фуршет Регіон» згідно договору № ФР023973 від 17.02.14, ДП «Рітейл Центр» згідно договору №РЦ024265 від 17.01.14, ДП «Рітейл Іст» згідно договору №РІ024266 від 17.01.14 та ДП «Рітейл Вест» згідно договору №РВ024267 від 17.01.14.

Відповідно до умов даних договорів та специфікацій до них (а.с. 31-66 Том ІІ), Товариство здійснює поставку товару з метою його оптово/роздрібної реалізації зазначеними контрагентами через мережу магазинів «Фуршет».

З приводу необхідності укладення господарських взаємовідносин з ТОВ «Інтер Профі Груп», представник позивача в позовній заяві зазначає, що Позивач в серпні 2014 року власними силами не зміг впоратись з об'ємом розвантажувально-навантажувальних робіт овочів та фруктів та фасуванням овочів, у зв'язку з великим об'ємом.

З метою виконання розвантажувально-навантажувальних робіт овочів та фруктів та фасуванням овочів, в серпні 2014 між Позивачем та ТОВ «Інтер Профі Груп» укладено договір № 04-15 від 30.04.14 про виконання робіт з фасування овочів та договір № 04-14 від 24.04.14 про надання послуг з навантажувально-розвантажувальних робіт.

ТОВ «Інтер Профі Груп» було виконано розвантажувально-навантажувальні роботи та послуги з фасуванням овочів, що підтверджується звітами, направленнями на роботу робітників, рахунками та актами наданих послуг, належним чином завірені копії яких наявні в матеріалах справи (а.с. 151-169 Том І).

ТОВ «Інтер Профі Груп» на виконання вимог договорів виписано податкові накладні на загальну суму 1 410 559,00 грн., в т.ч. ПДВ 235 092,00 грн. (а.с. 155, 168 Том І).

При цьому, не приймаючи до уваги змісту та обсягу господарських операцій, що вказані в зазначених вище документах, тим самим приходячи до переконання про відсутність об'єкту оподаткування по спірним господарським операціям, податковий орган посилається на те, що внаслідок порушень норм податкового законодавства контрагентами контрагента позивача (третіми особами в ланцюгу постачання), з якими позивач у взаємовідносини не вступав, вказані документи не спричиняють змін в бухгалтерському та податковому обліку позивача, внаслідок чого останній позбавлений законного права на віднесення сум по документам до податкового кредиту та витрат.

Відповідно до ст. 1 розділу І Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Відповідно до п.1 ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення.

Тобто, відповідно до вимог Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» підтвердженням здійснення господарської операції є належним чином оформлені первинні документи, що містять дані про зміст господарських операцій.

Згідно з п. 198.3 ст. 198 ПК України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Відповідно до п. 198.6 ст. 198 ПК України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Згідно з п. 201.1 ст. 201 ПК України платник податку зобов'язаний надати покупцю (отримувачу) на його вимогу підписану уповноваженою платником особою та скріплену печаткою податкову накладну.

Відповідно до п. 201.4 ст. 201 ПК України податкова накладна виписується у двох примірниках у день виникнення податкових зобов'язань продавця. Оригінал податкової накладної видається покупцю, копія залишається у продавця товарів/послуг.

Відповідно до п. "а" ст. 185 ПК України об'єктом оподаткування є операції платників податку з постачання товарів, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу, у тому числі операції з передачі права власності на об'єкти застави позичальнику (кредитору), на товари, що передаються на умовах товарного кредиту, а також з передачі об'єкта фінансового лізингу в користування лізингоотримувачу/орендарю.

Таким чином, податкова накладна є документом, який є підставою для нарахування податкового кредиту.

Між тим, наявність податкових накладних дійсно є обов'язковою обставиною для визначення правильності формування податкового кредиту, але не вичерпною, оскільки підставою для виникнення права на податковий кредит є, зокрема, реальність господарських операцій, на підставі яких сформовано податковий кредит.

Як вже зазначалось, фактичне здійснення господарських операцій підтверджується дослідженими судом належним чином оформленими первинними документами, які повністю відповідають вимогам, встановленим статтею 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» від 16.07.1999 року № 996-ХІV - містять назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції, скріплені печатками контрагентів.

Суд позбавлений можливості прийняти до уваги посилання відповідача на невідповідність первинних документів вимогам ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», адже самі по собі порушення норм податкового законодавства іншими, аніж позивач особами, в розумінні ч.4 ст. 70 КАС України, не можуть бути доказом протиправної поведінки позивача.

В розумінні ст.16 ПК України, навіть за умови допущення попередніми постачальниками у ланцюгу постачання товару/надання послуг певних порушень податкового законодавства, дані обставини тягнуть негативні наслідки саме для таких постачальників та не впливають на право позивача (добросовісного платника податку) на віднесення відповідних сум до складу податкового кредиту та витрат.

ПК України не містить в собі таких підстав для збільшення платнику податків грошового зобов'язання з ПДВ як наявність розбіжностей між податковим кредитом покупця та податковими зобов'язаннями відповідача, та/або наявністю висновку посадової особи податкового органу щодо ознак «фіктивності» контрагента, а фактичність господарських операцій позивача з контрагентами підтверджується належним чином завіреними копіями доказів, що наявні в матеріалах справи.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що не прийняття до уваги змісту та обсягу господарських операцій, вказаних в наданих до перевірки документах, як наслідок, твердження про відсутність об'єктів оподаткування по спірним господарським операціям, ґрунтується виключно на припущені порушень норм податкового законодавства контрагентами позивача, внаслідок чого, на думку ДПІ, первинні документи не спричиняють змін в бухгалтерському та податковому обліку позивача, а останній позбавлений законного права на віднесення сум по документам до доходу та витрат.

При цьому, твердження суду про наявність в доводах контролюючого органу виключно припущень щодо неправомірної поведінки контрагентів позивача ґрунтується на тому, що оскільки представником відповідача не надано доказів прийняття відповідних податкових повідомлень-рішень, якими б контрагентам позивача збільшувались суми грошових зобов'язань по ПДВ, то доводи, викладені в акті перевірки позивача, є лише думкою певної посадової особи, відповідальної за складання таких актів.

Відтак, доводи, викладені в акті перевірки спростовуються належними та допустимими доказами, що наявні в матеріалах справи, а обставини, на які посилається представник відповідача, не можуть бути достатніми підставами для визнання правочинів між позивачем та контрагентом недійсними та не можуть одночасно бути достатніми доказами «безтоварності»/неможливості фактичного здійснення господарських взаємовідносин між позивачем та контрагентами.

Частина 1 ст. 91 Цивільного кодексу України встановлено, що цивільна правоздатність юридичної особи виникає з моменту її створення і припиняється з дня внесення до єдиного державного реєстру запису про її припинення.

Отже, за змістом зазначеної норми державна реєстрація юридичної особи є юридично значимою дією, з якою цивільне та господарське законодавство пов'язує виникнення цивільної правоздатності.

Як вбачається з пояснень позивача, а зворотного акт перевірки не містить, на момент вчинення господарських правовідносин між позивачем та контрагентами і на момент фактичного виконання даних господарських відносин, контрагенти позивача, як юридичні особи були внесені в Єдиний державний реєстр юридичних осіб та фізичних осіб підприємців та був зареєстрованим платником податку на додану вартість.

Лише встановлення в ході судового розгляду факту узгодженості дій платника податків з недобросовісними платниками податків (постачальниками) з метою незаконного отримання податкових вигод або його обізнаності з такими діями постачальників чи сприяння ухиленню постачальниками товару у ланцюгу постачання від виконання податкових зобов'язань може свідчити про незаконність формування податкового кредиту/витрат, однак таких обставин в ході розгляду даної справи встановлено не було.

Відповідно до ч.2 ст.8 КАС України суд застосовує принципи верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Вищевказана позиція Окружного адміністративного суду м. Києва узгоджується із практикою Європейського суду з прав людини. Так, основним висновком у рішенні від 22.01.2009 у справі "БУЛВЕС" АД проти Болгарії" № 3991/03 Європейський суд з прав людини зазначив, що у разі якщо національні органи за відсутності будь-яких вказівок на безпосередню участь фізичної або юридичної особи у зловживанні, пов'язаним зі сплатою податку на додану вартість, який нараховується у ланцюгу поставок, або будь-яких вказівок на обізнаність про таке порушення, все ж таки застосовують негативні наслідки до отримувача оподатковуваної податком на додану вартість поставки, який повністю виконав свої зобов'язання, за дії або бездіяльність постачальника, який перебував поза межами контролю отримувача і у відношенні якого у нього не було засобів перевірки та забезпечення його виконання, то такі владні органи порушують справедливий баланс, який має підтримуватися між вимогами суспільних інтересів та вимогами захисту права власності.

В порушення положень ст. 7, Глави 6, ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України, відповідач, як суб'єкт владних повноважень, не довів правомірності прийнятих ним спірних рішень з урахуванням всіх встановлених фактичних обставин та вимог законодавства.

Відповідно до ст. 162 Кодексу адміністративного судочинства України при вирішенні справи по суті суд може задовольнити адміністративний позов повністю або частково чи відмовити в його задоволенні повністю або частково, у разі задоволення адміністративного позову суд може прийняти постанову про визнання протиправними рішення суб'єкта владних повноважень чи окремих його положень, дій чи бездіяльності і про скасування або визнання нечинним рішення чи окремих його положень, про поворот виконання цього рішення чи окремих його положень із зазначенням способу його здійснення.

Суд може прийняти іншу постанову, яка б гарантувала дотримання і захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб'єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Частиною 1 ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч. 3 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд м. Києва вважає, що позовні вимоги, в даному випадку, підлягають задоволенню.

Керуючись статтями 69-71, 94, 160-163, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

П О С Т А Н О В И В:

1. Адміністративний позов задовольнити повністю.

2. Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення ДПІ у Дніпровському районі ГУ ДФС у місті Києві від 13.03.2015 № .

3.Стягнути судові витрати в сумі 487 (чотириста вісімдесят сім) грн. 20 на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Координата центр» () шляхом їх безспірного списання з рахунків ДПІ у Дніпровському районі ГУ ДФС у місті Києві, за рахунок бюджетних асигнувань.

Постанова може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції протягом десяти днів за правилами, встановленими ст.ст. 185-187 КАС України. Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Суддя Р.О. Арсірій