Справа № 813/8760/13-а
Суддя: Юрченко В.П.
Дата ухвалення: 2016-02-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АдміністративниЙ СУД УКРАЇНИ
УХВАЛА

Іменем України

"23" лютого 2016 р. № К/800/52601/15

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів: головуючого судді Юрченко В.П., суддів: Бухтіярової І.О., Сіроша М.В., розглянувши в порядку письмового провадження
касаційну скаргуЗакритого акціонерного товариства «Сетвік»
на постановуЛьвівського окружного адміністративного суду від 26.11.2013
та ухвалуЛьвівського апеляційного адміністративного суду від 23.11.2015
у справі №813/8760/13-а
за позовомДержавної податкової інспекції у Франківському районі м.Львова Головного управління ДФС у Львівській області
доЗакритого акціонерного товариства «Сетвік»
простягнення коштів з рахунків у банках,-

ВСТАНОВИВ:

Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 26.11.2013 у даній справі, залишеною без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 23.11.2015, позов Державної податкової інспекції у Франківському районі м.Львова Головного управління ДФС у Львівській області задоволено та стягнуто з Закритого акціонерного товариства «Сетвік» на користь державного бюджету податковий борг в сумі 41395,52 грн. з рахунків у банках за платежем - земельний податок з юридичних осіб за травень-грудень 2012 року.

Не погоджуючись з рішеннями судів попередніх інстанцій, відповідач подав касаційну скаргу, в якій просить їх скасувати та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову, оскільки вважає, що постанову та ухвалу було прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Заперечення на касаційну скаргу не надходили, що не перешкоджає її розгляду по суті.

З урахуванням неприбуття у судове засідання жодної з осіб, які беруть участь у справі, колегія суддів дійшла висновку про можливість розгляду справи за наявними у справі матеріалами в порядку письмового провадження у відповідності до пункту 2 частини 1 статті 222 Кодексу адміністративного судочинства України.

Переглянувши судові рішення в межах касаційної скарги, перевіривши повноту встановлення судовими інстанціями фактичних обставин справи та правильність застосування ними норм матеріального та процесуального права, Вищий адміністративний суд України дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення касаційної скарги, виходячи з наступного.

Відповідно до частини 1 статті 220 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі і не може досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні, та вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що в податковій декларації з плати за землю (земельний податок та/або орендна плата за земельні ділянки державної або комунальної власності) за 2012 рік відповідачем визначено земельний податок на 2012 рік в розмірі 62093,35 грн.

Згідно корінця податкової вимоги форми «Ю» № 884 від 17.03.2011 загальна сума податкового боргу ЗАТ «Сетвік» за узгодженими грошовими зобов'язаннями станом на 17.03.2011 становить 260754,31 грн., у тому числі основний платіж - 0,00 грн., штрафні (фінансові) санкції (штрафи) - 260754,31 грн., пеня - 0,00 грн.

Заборгованість відповідача у розмірі 41395,52 грн. підтверджується довідкою ДПІ у Франківському районі м. Львова ГУ Міндоходів у Львівський області про суми податкового боргу платника податків (з врахуванням сум пені, нарахованої на суми несплаченого податкового боргу та розстрочених/відстрочених сум) станом на 01.10.2013 та зворотнім боком облікової картки платника (відповідача) по платежах - земельний податок з юридичних осіб станом на 31.12.2012.

Докази сплати відповідачем вказаної заборгованості у справі відсутні.

Оскільки, відповідачем сума грошового зобов'язання в розмірі 41395,52 грн. не була сплачена, податковий орган звернувся за її стягненням до суду.

Суд першої інстанції, з чим погодився суд апеляційної інстанції, задовольняючи позовні вимоги мотивував рішення тим, що заборгованість по сплаті податку є узгодженою, набула статусу податкового боргу, в добровільному порядку відповідачем не сплачена, а тому підлягає стягненню.

Разом з тим, Вищий адміністративний суд України вважає зазначені висновки судів попередніх інстанцій такими, що зроблені з порушенням норм процесуального права, без повного з'ясування обставин, що мають значення для вирішення спору, оцінка наявних у матеріалах справи доказів здійснена без дотримання положень статті 86 Кодексу адміністративного судочинства України, а відтак такі судові рішення не є такими, що відповідають вимогам законності та обґрунтованості, що встановлені статтею 159 Кодексу адміністративного судочинства України.

Згідно частини 1 статті 11 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

За змістом частин 4, 5 статті 11 Кодексу адміністративного судочинства України суд повинен визначити характер спірних правовідносин та зміст правової вимоги, матеріальний закон, який їх регулює, а також факти, що підлягають встановленню і лежать в основі вимог та заперечень; з'ясувати, які є докази на підтвердження зазначених фактів. Суд вживає передбачені законом заходи для витребування належних доказів із власної ініціативи.

Під час прийняття постанови суд вирішує, зокрема, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження (стаття 161 Кодексу адміністративного судочинства України).

Відповідно до приписів статті 69 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів. Докази суду надають особи, які беруть участь у справі. Суд може запропонувати надати додаткові докази або витребувати додаткові докази за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, або з власної ініціативи.

Зокрема, згідно приписів пункту 9 Постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України «Про судове рішення в адміністративній справі» від 20.05.2013 №7, у мотивувальній частині судового рішення зазначаються обставини, встановлені судом із посиланням на докази, мотиви неврахування окремих доказів, а також мотиви, з яких суд виходив при ухваленні рішення, і положення закону, якими він керувався.

Таким чином, у мотивувальній частині рішення підлягають наведенню дані про встановлені судом обставини, що мають значення для справи, їх юридична оцінка та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінка всіх доказів, з яких виходив суд при вирішенні спору.

Оскаржувані рішення судів вказаним вимогам не відповідають.

Відповідно до пп.14.1.175 п.14.1 ст.175 Податкового кодексу України податковий борг - це сума грошового зобов'язання (з урахуванням штрафних санкцій за їх наявності) самостійно узгодженого платником податків або узгодженого в порядку оскарження, але не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, а також пеня, нарахована на суму такого грошового зобов'язання.

Згідно п.п.59.1, 59.4 ст.59 Податкового кодексу України, у разі коли платник податків не сплачує узгодженої суми грошового зобов'язання в установлені законодавством строки, контролюючий орган надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення. Податкова вимога надсилається (вручається) також платникам податків, які самостійно подали податкові декларації, але не погасили суми податкових зобов'язань у встановлені цим Кодексом строки, без попереднього надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.

Відповідно до п.59.5 ст.59 Податкового кодексу України, у разі коли у платника податків, якому надіслано (вручено) податкову вимогу, сума податкового боргу збільшується, погашенню підлягає вся сума податкового боргу такого платника податку, що виник після надіслання (вручення) податкової вимоги.

Таким чином, податкова вимога є дійсною протягом усього терміну безперервного існування податкового боргу платника податків з моменту його утворення до моменту повного погашення податкового боргу платником за всіма видами податків, при цьому, грошові зобов'язання, які складають податковий борг, можуть кількісно змінюватися.

Як встановлено судами, 17.03.2011 направлено ЗАТ «Сетвік» вимогу за узгодженими грошовими зобов'язаннями станом на суму 260754,31 грн.

Вирішуючи спір по суті, попередні судові інстанції, стягнули суму податкового боргу, заявлену у позовній заяві, що становить 41395,52 грн. та складається із самостійно задекларованої у податковій декларації №2961 від 20.02.2012 суми земельного податку за травень - грудень 2012 року.

Як вбачається з матеріалів справи, 22.11.2013 позивачем до податкового органу були подані уточнюючі декларації з плати за землю № від 11.11.2013 за 2010 рік, № від 07.11.2013 за 2011 рік та № від 07.11.2013 за 2012 рік.

Задекларована позивачем у податковій декларації №2961 від 20.02.2012 сума плати за землю за 2012 рік в розмірі 62093,35 грн. була врахована у зменшення податкових зобов'язань в уточнюючому розрахунку № від 07.11.2013.

В той же час, відповідач в апеляційній скарзі наголошував на тому, що станом на момент прийняття оскаржуваної постанови судом першої інстанції він не був платником плати за землю у зв'язку з відсутністю об'єктів оподаткування (земельних ділянок, які перебувають у власності або користуванні), відзначивши, що податкове зобов'язання з земельного податку з юридичних осіб у розмірі 41395,52грн. є неузгодженим, оскільки договори з Львівською міською радою про оренду землі вважаються припиненими згідно з рішеннями Господарського суду Львівської області, а відповідачем були подані уточнюючі декларації з плати за землю за 2010, 2011, 2012 роки.

Суд апеляційної інстанції вказані обставини, тобто, які встановлюють чи спростовують обов'язок відповідача сплачувати податок за землю за спірний період, не дослідив, цим доводам та твердженням правової оцінки не надав, не встановив чи відповідають вони дійсності, що виключає можливість перевірки касаційним судом правильності судових актів, а відтак ці обставини підлягають дослідженню при новому розгляді справи. Встановлення даних обставин є важливим для правильного вирішення даної справи по суті.

При цьому, суд першої інстанції, розглядаючи справу в судовому засіданні 26.11.2013 у відсутності відповідача, належним чином не перевірив, чи належним чином повідомлений він про час і місце розгляду справи, оскільки судова повістка отримана останнім 27.11.2013.

Наведене дає підстави стверджувати про неповноту встановлення судами всіх обставин справи, що мають значення для правильного вирішення справи, що також вказує на непідтвердження відповідних обставин та фактів належними засобами та у передбачений чинним законодавством спосіб.

Оскільки обґрунтованість судового рішення, регламентована ст. 159 Кодексу адміністративного судочинства України, передбачає ухвалення судом рішення на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, тому суди повинні надати належну правову оцінку усім доказам та обставинам, що стосуються предмету доказування, для чого в разі необхідності зобов'язати сторони надати докази, яких не буде вистачати для з'ясування цих обставин, або ж витребувати такі докази у інших осіб, в яких вони можуть знаходитися.

Вказані обставини та фактичні дані залишилися поза межами дослідження судами першої та апеляційної інстанцій, що, з урахуванням повноважень касаційного суду (які не дають касаційній інстанції права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні), виключає можливість перевірити Вищим адміністративним судом України правильність висновків судів попередніх інстанцій в цілому по суті спору.

Під час нового розгляду справи суду слід взяти до уваги викладене в цій ухвалі, встановити наведені у ній обставини, що входять до предмета доказування у даній справі, дати правильну юридичну оцінку встановленим обставинам та постановити рішення відповідно до вимог статті 159 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до частини 2 статті 227 Кодексу адміністративного судочинства України підставою для скасування судових рішень судів першої та(або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, які унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

З огляду на викладене, а також враховуючи той факт, що судами попередніх інстанцій на підставі належних та допустимих доказів не було з'ясовано належним чином обставини справи, в той час як їх встановлення впливає на правильність вирішення спору, ухвалені у справі судові рішення підлягають скасуванню з направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 220, 222, 223, 227, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

УХВАЛИВ:

1. Касаційну скаргу Закритого акціонерного товариства «Сетвік» задовольнити частково.

2. Постанову Львівського окружного адміністративного суду від 26.11.2013 та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 23.11.2015 скасувати, а справу направити на новий розгляд до Львівського окружного адміністративного суду.

3. Ухвала є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя В.П.Юрченко
Судді І.О.Бухтіярова
М.В.Сірош