Справа № 807/166/15
Суддя: Рейті С.І.
Дата ухвалення: 2016-02-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАКАРПАТСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 лютого 2016 рокум. Ужгород№ 807/166/15

Закарпатський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого - судді Рейті С.І.

при секретарі судового засідання Шмідзен І.Ю.

за участю представників

позивач: ОСОБА_1

відповідача: Ердик Н.М. (довіреність від 05.10.2015 року № 05/2-1036вих15), Стойка П.М. (довіреність від 19.11.2015 року № 05/2-12.12вих.15)

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Прокуратури Закарпатської області про скасування наказу, -

ВСТАНОВИВ:

У відповідності до ч. 3 ст. 160 Кодексу адміністративного судочинства України в судовому засіданні 25 лютого 2016 року проголошено вступну та резолютивну частини Постанови. Постанова в повному обсязі складена 1 березня 2016 року.

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернулась до суду з позовною заявою (а.с.4-16) до Прокуратури Закарпатської області (далі - відповідач), якою просить визнати протиправним та скасувати наказ виконувача обов'язків прокурора Закарпатської області "Про притягнення до дисциплінарної відповідальності" від 29.12.2014 року № 1139к.

Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що оскаржений наказ (про притягнення до дисциплінарної відповідальності у вигляді оголошення догани з мотивацією "за неналежне виконання службових обов'язків з нагляду за додержанням законів органами внутрішніх справ при проведенні оперативно-розшукової діяльності, порушення ст. 18 Кодексу професійної етики та поведінки працівників прокуратури, "грубі порушення вимог Законів України "Про прокуратуру", "Про оперативно-розшукову діяльність" та наказу Генерального прокурора України № 4/1 гн від 03.12.2012 року "Про організацію прокурорського нагляду за додержанням законів органами, які проводять оперативно-розшукову діяльність) є незаконним та підлягає скасуванню, оскільки, на думку позивача, порушень трудової та службової дисципліни, професійної етики та поведінки працівників прокуратури, що інкримінуються ОСОБА_1 та викладені в оскарженому наказі, не було, а тому, накладення дисциплінарного стягнення у вигляді оголошення догани є упередженим та безпідставним, не відповідає фактичним обставинам та застосовано з грубим порушенням положень ст. 149 Кодексу законів про працю та ст.ст. 11,12 Дисциплінарного статуту прокуратури України. Крім того, позов підлягає задоволенню, враховуючи те, що позивача не ознайомили з наказом виконуючого обов'язки прокурора Закарпатської області "Про притягнення до дисциплінарної відповідальності" від 29.12.2014 року № 1139к, а тому, порядок застосування стягнень відносно неї не дотримано.

В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала з підстав, наведених у позовній заяві, просить суд позов задовольнити повністю, визнати протиправним та скасувати наказ виконувача обов'язків прокурора Закарпатської області "Про притягнення до дисциплінарної відповідальності" (про застосування до ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення у вигляді оголошення догани) від 29.12.2014 року № 1139к.

Відповідач надав суду заперечення на адміністративний позов (лист Прокуратури Закарпатської області від 05.02.2014 року № 05/2-97вих-15 (94), а.с.98-164), згідно якого позов не визнав та просить суд відмовити в його задоволенні, посилаючись на те, що підставами застосування до позивача дисциплінарного стягнення стали встановлені у ході перевірки факти неналежного виконання своїх службових обов'язків, викладені у наказі № 1137к від 29.12.2014 року, а також встановлений факт порушення вимог Кодексу професійної етики та поведінки працівників прокуратури. При застосуванні до позивача дисциплінарного стягнення було враховано ступінь вини позивача та тяжкість вчиненого нею проступку, а до застосування дисциплінарного стягнення одержано письмове пояснення від позивача. Твердження позивача про те, що її не ознайомлено з наказом виконувача обов'язків прокурора області № 1137к від 29.12.2014 року про притягнення до дисциплінарної відповідальності не є правдивим. Так, ОСОБА_1 ознайомилась із вищевказаним наказом 13.01.2015 року, про що зробила письмові відмітки у вказаному документі. Таким чином, прокуратура області діяла в межах чинного законодавства, зокрема, вимог Закону України "Про прокуратуру", Кодексу професійної етики та поведінки працівників прокуратури, Дисциплінарного статуту прокуратури України.

В судовому засіданні представники відповідача заперечили проти позову, просять суд відмовити в його задоволенні з мотивів, викладених у запереченні на адміністративний позов.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення позивача, представників відповідача, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні адміністративного позову, виходячи з наступного:

Як встановлено в судовому засіданні та підтверджено матеріалами справи, позивач ОСОБА_1 з 01.10.2012 року призначена на посаду старшого прокурора відділу прокуратури міста Ужгорода, а з 28 квітня 2014 року - старшого прокурора прокуратури міста Ужгорода. Крім основних обов'язків, у період з 25 жовтня 2013 року по 12 липня 2014 року виконувала в повному обсязі додатково покладені на обов'язки головного спеціаліста з питань захисту державних таємниць прокуратури міста Ужгорода.

За результатами заслуховування 24.12.2014 року на оперативній нараді у виконувача обов'язків прокурора області результатів перевірки виконання прокуратурою міста Ужгорода вимог галузевих наказів Генерального прокурора України встановлено, що внаслідок неналежного виконання службових обов'язків старшим прокурором прокуратури міста Ужгорода молодшим радником юстиції ОСОБА_1 допущені грубі порушення вимог Законів України "Про прокуратуру", "Про оперативно-розшукову діяльність" та галузевого наказу Генерального прокурора України № 4/1 гн від 03.12.2012 року "Про організацію прокурорського нагляду за додержанням законів органами, які проводять оперативно-розшукову діяльність". На підставі викладеного, наказом виконувача обов'язків прокурора Закарпатської області "Про притягнення до дисциплінарної відповідальності" від 29.12.2014 року № 1139к, за неналежне виконання службових обов'язків з нагляду за додержанням законів органами внутрішніх справ при проведенні оперативно-розшукової діяльності, порушення ст. 18 Кодексу професійної етики та поведінки працівників прокуратури старшому прокурору прокуратури міста Ужгорода молодшому раднику юстиції ОСОБА_1 оголошено догану.

Згідно тексту наказу, догану оголошено на підставі встановлених порушень позивачем ст.46, ч.2 ст.48-1 Закону України "Про прокуратуру" та ст.18 Кодексу професійної етики та поведінки працівників прокуратури щодо недопущення поведінки, яка може зашкодити репутації та авторитету органів прокуратури.

ОСОБА_1 звернулась до Закарпатського окружного адміністративного суду з позовом про визнання протиправним та скасування наказу виконувача обов'язків прокурора Закарпатської області "Про притягнення до дисциплінарної відповідальності" від 29.12.2014 року № 1139к.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно - правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень. Згідно ч. 3 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно ч. 2 ст. 3 КАС України, до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень(крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження) та згідно п. 2 ч. 1 ст. 17 КАС України, компетенція адміністративних судів поширюється, в тому числі, на спори з приводу проходження публічної служби.

Згідно із ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Судом встановлено, що у відповідності до наказу прокурора міста Ужгорода від 17.11.2014 року за № 41 "Про уповноваження працівників прокуратури міста Ужгорода щодо здійснення нагляду за додержанням законів оперативними підрозділами Ужгородського МВ УМВС України в Закарпатській області під час проведення оперативно-розшукової діяльності" ОСОБА_1 здійснює безпосередній нагляд за додержанням законів оперативними підрозділами Ужгородського МВ УМВС України в Закарпатській області при провадженні оперативно-розшукової діяльності.

На виконання розпорядження виконувача обов'язків прокурора області № 78 від 10.12.2014 року та погодженого рапорту виконувача обов'язків начальника управління нагляду за додержанням законів у кримінальному провадженні прокуратури області відділом нагляду за додержанням законів органами внутрішніх справ при провадженні оперативно-розшукової діяльності прокуратури області з виїздом до прокуратури міста Ужгорода перевірено організацію роботи щодо виконання вимог Конституції України, Законів України "Про прокуратуру", "Про оперативно-розшукову діяльність", галузевого наказу Генерального прокурора України № 4/1гн-2012 "Про організацію прокурорського нагляду за додержанням законів органами, які проводять оперативно-розшукову діяльність".

Зі змісту оскарженого наказу, не дивлячись на те, що у квітні 2014 року галузевим відділом прокуратури області було надано прокурору міста Ужгорода практичну допомогу в організації виконання вимог наказу Генерального прокурора України № 4/1-2012 та вказано на неналежне виконання вимог пунктів 10, 15 наказу Генерального прокурора України № 4/1-2012 щодо вивчення законності ухвал слідчого судді про надання дозволу (чи відмову у наданні такого) на здійснення оперативно-розшукових заходів, які тимчасово обмежують конституційні права особи, зокрема, ОСОБА_1 не забезпечено перевірку законності ухвал суду з цих питань. У травні 2014 року старший прокурор прокуратури міста Ужгорода ОСОБА_1 перевірила законність заведення оперативно-розшукової справи, заведеної з метою документування готування особи до вчинення злочину, передбаченого ч.1 ст.263 Кримінального кодексу України, в результаті чого нею скасовано постанову про заведення зазначеної ОРС. Проте, у ході перевірки прийнятого рішення прокуратурою області встановлено, що вказана постанова є незаконною, а тому вона скасована, а матеріали ОРС використано як привід і підставу для початку досудового розслідування.

З приводу зазначеного, ОСОБА_1 зазначено наступне: з наявних у справі матеріалів було встановлено, що постанову про її заведення було винесено з порушенням вимог ст.6 Закону України "Про оперативно-розшукову діяльність" на підставі документів, що не містили достатньої інформації, одержаної в установленому законом порядку, що потребує перевірки за допомогою оперативно-розшукових заходів і засобів, про готування особи до вчинення злочину. Документи були складені на припущеннях, що фігурант "можливо" має вогнепальну зброю та намагається її збути. Виходячи із диспозиції ч.1 ст.263 КК України, зберігання вогнепальної зброї без передбаченого законом дозволу є закінченим складом злочину і не передбачає "готування до нього". Всебічне та повне вивчення ОСОБА_1 наявних у справі матеріалів давало підстави дійти висновку, що постанова про заведення оперативно-розшукової справи винесена в порушення положень Закону України "Про оперативно-розшукову діяльність" і потребувала скасування, про що і було винесено постанову від 20.05.2014 року. Наявна в справі інформація про внесення стосовно фігуранта справи відомостей до ЄРДР та розпочате досудове розслідування, на що робиться посилання в оскарженому наказі, не могли бути підставою для визначення законності постанови про заведення оперативно-розшукової справи, яку винесено в порушення чинного законодавства України та відомчих МВС України нормативно-правових актів, що регулюють оперативно-розшукову діяльність. Втім згодом, згідно скерованого прокуратурою Закарпатської області листа-зауваження до прокуратури міста Ужгорода, винесена ОСОБА_1 постанова від 20.05.2014 року була скасована в прокуратурі області. При цьому, будь-яких письмових скарг на неправомірність постанови про заведення оперативно-розшукової справи від працівників Ужгородського МВ УМВС України в Закарпатській області не надходило. Крім того, дії позивача не були визнані як порушення закону чи проступок, предметом службової перевірки не були і не потягли за собою заходів впливу.

Судом спростовуються наведені позивачем доводи щодо відсутності порушень закону при визначенні законності постанови про заведення оперативно-розшукової справи посилаючись виключно на відсутність факту оскарження виготовлених нею актів реагування з боку оперативних підрозділів Ужгородського МВ УМВС України в Закарпатській області, оскільки такого оскарження не передбачено на законодавчому рівні.

В той же час, як вказано в оскарженому наказі, лише за втручання обласного апарату, ОСОБА_1 організовано проведення перевірки оперативно-розшукових справ минулих років, які перебувають у провадженні Ужгородського МВ УМВС України в Закарпатській області на предмет законності їх ведення. Зокрема, у провадженні сектору по боротьбі з незаконним обігом наркотиків Ужгородського МВ УМВС України в Закарпатській області перебуває ОРС, заведена наприкінці 2009 року з метою документування готування осіб до вчинення злочинів у сфері незаконного обігу наркотиків. 29.04.2014 року за результатами вивчення даної справи, прокуратурою області було встановлено її безпідставне ведення та необхідність закриття відносно одного фігуранта на підставі п.2 ст.9-2 Закону України "Про оперативно-розшукову діяльність", відносно іншого - на підставі п.7 зазначеної норми закону, у зв'язку з чим надано вказівки про витребування вироку суду відносно фігуранта та закриття зазначеної ОРС на підставі пп.2, 7 ст.9-2 Закону України "Про оперативно-розшукову діяльність".

Відтак, в порушення п.6 галузевого наказу Генерального прокурора України № 4/1-2012 ОСОБА_1 повною мірою не використовувались права, як уповноваженого прокурора щодо проведення перевірок, усунення порушень, допущених при здійсненні оперативно-розшукової діяльності, поновлення порушених прав і свобод громадян.

На думку позивача, ці висновки не відповідають фактичним обставинам справи і викликані конфліктом між окремими статтями Закону України "Про оперативно-розшукову діяльність", про що відповідачеві відомо. Так, відповідно до ст.6 цього закону, що визначає підстави для проведення оперативно-розшукової діяльності дозволяється тільки стосовно злочинів, що готуються, або осіб, які готують вчинення злочину. У той же час, якщо матеріали оперативно-розшукової справи стали підставою для внесення відомостей до ЄРДР та початку досудового розслідування, то відповідно до положень статті 9-2 вищевказаного закону ця справа повинна бути закрита у разі набрання законної сили вироком або ухвалою суду, або закриття кримінального провадження слідчим, прокурором або судом, а обчислення строків їх ведення статтею 9-1 закону, не визначено. Усі справи, про які йде мова у наказі відповідача від 29.12.2014 року № 1137к, підпадають під зазначену категорію, а оперативно-розшукові заходи за ними не проводяться у зв'язку з розглядом кримінальних проваджень у судах. Разом з цим, з метою забезпечення конституційних прав громадян - фігурантів справ, станом на 20.12.2014 року прокуратурою міста Ужгорода було надано оперативним підрозділам вказівки щодо витребування інформації про результати розгляду кримінальних проваджень судами та прийняття рішення відповідно до вимог ст.9-2 Закону України "Про оперативно-розшукову діяльність", про що належним чином було повідомлено прокуратуру області доповідною запискою від 19.12.2014 року № 74-8956. Позивач зазначає, що нагляд за додержання Ужгородським МВ УМВС України в Закарпатській області вимог законодавства про оперативно-розшукову діяльність покладено на 5 працівників прокуратури міста Ужгорода, в тому числі, і на ОСОБА_1, але викладена в оскарженому наказі інформація стосовно цих працівників не диференційована та не конкретизована. При цьому, організація нагляду за додержанням Ужгородським МВ УМВС України в Закарпатській області вимог законодавства про оперативно-розшукову діяльність покладалась на відповідального заступника прокурора міста Ужгорода. Такі повноваження протягом 2014 року ОСОБА_1 не надавались, а тому трансформування наявних у прокуратурі міста Ужгорода недоліків з нагляду на одну особу, як це зроблено в оскарженому наказі є порушенням положень Конституції України та чинного законодавства.

Наведені позивачем доводи про конфлікт між окремими вимогами Закону України "Про оперативно-розшукову діяльність" щодо проведення перевірок оперативно-розшукових справ минулих років не беруться до уваги судом виходячи з наступного:

Пунктом 19 галузевого наказу Генерального прокурора України № 4/1 гн-2012 визначено основні критерії оцінки ефективності прокурорського нагляду за додержанням законів при проведенні оперативно-розшукової діяльності. Ними є додержання прав людини і громадянина, у тому числі щодо недоторканності особистого життя, житла і таємниці листування, телефонних розмов, телеграфної кореспонденції та інших форм приватного спілкування, банківських вкладів і рахунків, вжиття невідкладних заходів до поновлення порушених прав та притягнення винних осіб до встановленої законом відповідальності, а також своєчасне реагування на порушення законності при здійсненні оперативно-розшукової діяльності.

Статті 31, 32 Конституції України гарантують кожному таємницю листування, телефонних розмов, телеграфної та іншої кореспонденції, та захист від втручання в його особисте і сімейне життя, крім випадків, передбачених Конституцією України.

Згідно п.2 ч. 1 ст. 9-2 Закону України "Про оперативно-розшукову діяльність", набрання законної сили вироком або ухвалою суду є підставою для закриття ОРС. Несвоєчасне прийняття кінцевих рішень щодо розроблюваних осіб в рамках ОРС створює передумови до порушення конституційних прав громадян та унеможливлює прийняття рішень про заведення ОРС відносно зазначених осіб іншими оперативними підрозділами у випадку надходження до них відповідної оперативної інформації.

Таким чином, зі змісту зазначених вимог закону випливає необхідність своєчасного прийняття кінцевих рішень по ОРС. В іншому випадку порушуються конституційні права громадян.

Поряд з цим, у провадженні СБНОН Ужгородського МВ УМВС України в області перебуває ОРС, заведена наприкінці 2009 року з метою документування готування осіб до вчинення злочинів у сфері незаконного обігу наркотиків. 29.04.2014 року за результатами вивчення даної справи прокуратурою області було встановлено її безпідставне ведення та необхідність закриття відносно одного фігуранта на підставі п.2 ст.9-2 Закону України "Про оперативно-розшукову діяльність", відносно іншого - на підставі п.7 зазначеної норми закону. У зв'язку з наведеним, 28.04.2014 року прокуратурою області були надані вказівки про витребування вироку суду відносно фігуранта та закриття зазначеної ОРС на підставі п.2 та п.7 Закону України "Про оперативно-розшукову діяльність". 29.08.2014 року заступником начальника УМВС України в області було надано доручення про виконання вказівки прокуратури області.

Аналогічні порушення були виявлені і по іншій ОРС, яка перебуває у провадженні того ж оперативного підрозділу.

Незважаючи на те, що п.2 ч.1 ст.7 Закону України "Про оперативно-розшукову діяльність" зобов'язує підрозділи, які здійснюють оперативно-розшукову діяльність виконувати вказівки прокурора, такі залишились без виконання.

Позивач, яка уповноважена на здійснення нагляду за додержанням законів оперативними підрозділами Ужгородського МВ УМВС України в Закарпатській області під час проведення оперативно-розшукової діяльності, наведені порушення не виявила та жодним чином на них не відреагувала. Таким чином, за потурання ОСОБА_1 допущено порушення конституційних прав громадян.

На момент проведення перевірки наприкінці грудня 2014 року матеріали даних ОРС не містили жодних вказівок прокуратури міста щодо їх закриття.

У зв'язку з допущеними порушеннями закону, прокуратурою області на ім'я начальника УМВС України в області внесено доручення про проведення перевірки.

Поряд з цим, пункт 6 наказу зобов'язує уповноважених прокурорів повною мірою використовувати свої права, передбачені законом, щодо проведення перевірок, усунення порушень, допущених при здійсненні оперативно-розшукової діяльності, поновлення порушених прав і свобод громадян.

Доводи позивача щодо її реагування на факти порушень у діяльності УКР, які поряд з іншими, слугували підставою для її притягнення до дисциплінарної відповідальності, не відповідають дійсності. Жодні акти реагування з цих питань нею не вносились.

Безпідставним є твердження позивача і про те, що викладена в описовій частині наказу інформація не відповідає фактичним обставинам, за своїм об'ємом та за змістом перевищує інформацію, викладену в доповідній записці від 22.12.2014 року, не містить джерел свого походження, відповідачем не досліджувалась, викладена у загальній формі і містить упереджено обвинувальний характер.

Так, викладені у наказі про притягнення ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності обставини неналежного виконання нею своїх службових обов'язків та порушення вимог Кодексу професійної етики та поведінки працівників прокуратури, є фактично встановленими та підтвердженими у ході проведення перевірки в прокуратурі міста Ужгорода працівниками прокуратури Закарпатської області, а також під час проведення прокуратурою області службового розслідування, призначеного розпорядженням виконувача обов'язків прокурора області № 12 від 22.12.2014 року.

Крім того, зі змісту оскарженого наказу, 02.12.2014 року ОСОБА_1 взяла участь у святкуванні дня працівників прокуратури окремими працівниками прокуратури міста Ужгорода в ресторані одного із туристично-оздоровчих закладів області. Маючи намір приховати від керівництва прокуратури області вказаний факт, ОСОБА_1 разом з іншими працівниками прокуратури міста Ужгорода, з власної ініціативи пройшла медичне освідчення у Закарпатському обласному наркологічному диспансері з метою заперечення факту вживання алкоголю, посилаючись при цьому на конфлікту на роботі. Вказана подія набула негативного суспільного резонансу, спричинила критичні публікації в засобах масової інформації, викликала негативну оцінку громадськості та завдала шкоди авторитету органів прокуратури. Під час встановлення фактичних обставин, ОСОБА_1 проявила нещирість, надавши неправдиву інформацію щодо обставин цієї події.

Таким чином, ОСОБА_1 порушила вимоги ст. 46, ч.2 ст.48-1 Закону України "Про прокуратуру" та ст.18 Кодексу професійної етики та поведінки працівників прокуратури щодо недопущення поведінки, яка може зашкодити репутації та авторитету органів прокуратури.

З приводу вищевказаного, ОСОБА_1 вказано на безпідставність та надуманість викладеного обвинувачення, що суперечить Конституції України. Для такого висновку прокуратурою області взято факт реалізації ОСОБА_1 своїх прав, передбачених ст.ст. 45, 49 Конституції України, ст.8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст.ст. 7,24 Загальної декларації прав людини, яка прийнята і проголошена резолюцією Генеральної Асамблеї ООН від 10 грудня 1948 року № 217А (ІІІ), коли вона у вільний від роботи час (передбачений ст.ст. 66,70 Кодексу законів про працю), добровільно пройшла медичне обстеження з метою підтвердження факту перебування у тверезому стані та убезпечення себе від безпідставних звинувачень щодо поведінки, яка може зашкодити її репутації та авторитету прокуратури, викликати негативний громадський резонанс. Водночас, жодного ганебного вчинку чи проступку, який би суперечив Кодексу професійної етики та поведінки працівників прокуратури, в тому числі і передбачав відповідальність ОСОБА_1 не допускалось.

Суд не бере до уваги доводи позивача про безпідставність та надуманість викладеного обвинувачення, адже, порушення позивачем вимог ст.18 Кодексу професійної етики та поведінки працівників прокуратури щодо недопущення поведінки, яка може зашкодити репутації та авторитету органів прокуратури полягає не у проходженні нею медичного освідчення на предмет вживання алкоголю в Закарпатському обласному наркологічному диспансері, тобто реалізації, як на це наголошує позивач, своїх прав, передбачених ст.ст. 45, 49 Конституції України, ст.8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, інших міжнародно-правових актів у цій сфері, що набуло негативного суспільного резонансу, спричинило критичні публікації в ЗМІ, викликало негативну оцінку громадськості та завдало шкоду авторитету прокуратури та дана норма зобов'язує працівника прокуратури не допускати дій, висловлювань і поведінки, які можуть зашкодити його репутації та авторитету прокуратури, викликати негативний громадський резонанс.

Порушення ст.18 Кодексу професійної етики та поведінки працівників прокуратури полягало у вчиненні відповідачем дій, спрямованих на приховання факту святкування, в порушення вимог Генеральної прокуратури України та прокуратури області, окремими працівниками прокуратури міста Ужгорода дня працівників прокуратури в ресторані одного з туристично-оздоровчих закладів області, який, на думку відповідача міг бути спростований отриманими у результаті медичного освідчення в наркологічному диспансері, наданні нею неправдивої інформації під час встановлення фактичних обставин цієї події, таким чином виявленні нею нещирості з метою введення в оману керівництва.

Зазначене було встановлено в ході службового розслідування, проведеного прокуратурою Закарпатської області з метою перевірки обставин можливого порушення працівниками прокуратури міста Ужгорода вимог Кодексу професійної етики та поведінки працівників прокуратури. Матеріалам службового розслідування у відповідності до постанови Кабінету Міністрів України "Про затвердження Інструкції про порядок обліку, зберігання і використання документів, справ, видань та інших матеріальних носіїв інформації, які містять службову інформацію" від 27.11.1998 року № 1893, наказу Генерального прокурора України від 06.05.2011 року № 52 "Про затвердження Переліку відомостей, що становлять службову інформацію та які містяться у документах органів прокуратури України", присвоєно гриф "Для службового користування".

Таким чином, підставами застосування до позивача дисциплінарного стягнення стали встановлені у ході перевірки факти неналежного виконання своїх службових обов'язків, викладені у наказі № 1137к від 29.12.2014 року, а також встановлений факт порушення вимог Кодексу професійної етики та поведінки працівників прокуратури.

Відповідно до статті 10 абзацу 3 Статуту, прокурори Кримської АРСР, областей, міста Києва та прирівняні до них прокурори мають право застосовувати такі дисциплінарні стягнення: догану, пониження на посаді, звільнення, крім пониження в посаді і звільнення працівників, які призначаються Генеральним прокурором України.

При застосуванні до позивача дисциплінарного стягнення було враховано ступінь вини позивача та тяжкість вчиненого нею проступку, а до застосування дисциплінарного стягнення одержано письмове пояснення від позивача.

Твердження позивача про те, що її не ознайомлено з наказом виконувача обов'язків прокурора області №1137к від 29.12.2014 року "Про притягнення до дисциплінарної відповідальності" не є правдивим, так як ОСОБА_1 13.01.2015 року ознайомилась із вищевказаним наказом, про що зробила письмові відмітки у вказаному документі.

Крім того, до прокуратури області надійшов лист з Генеральної прокуратури України за № 25/1-27510-15 від 17.01.2015 року, яким прокуратуру області поінформовано про результати перевірки доводів, викладених у колективному рапорті працівників прокуратури міста Ужгорода від 08.12.2014 року.

Як випливає зі змісту вказаного листа, у ході вищевказаної перевірки встановлено порушення окремими працівниками прокуратури міста Ужгорода вимог керівництва Генеральної прокуратури України, та прокуратури Закарпатської області, нещирість з метою введення в оману керівництва, за що вони притягнуті до відповідальності. Також у листі зазначено, що вжиті прокуратурою області заходи є адекватними вчиненим порушенням.

Таким чином, прокуратура області діяла в межах чинного законодавства, зокрема, відповідно до вимог Закону України "Про прокуратуру", Кодексу професійної етики та поведінки працівників прокуратури, Дисциплінарного статуту прокуратури України.

Згідно статті 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. Згідно ч. 1 ст. 69 КАС України, доказами у справі є будь - які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. При цьому, враховуючи принципи адміністративного судочинства щодо захисту інтересів осіб від порушень з боку органів державної влади та з огляду на положення ст. ст. 71, 72 КАС України, обов'язок доказування покладається в даному випадку на відповідача. Відповідачем доведено та матеріалами справи підтверджено законність та правомірність винесення наказу виконувача обов'язків прокурора Закарпатської області "Про притягнення до дисциплінарної відповідальності" (про застосування до ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення у вигляді оголошення догани) від 29.12.2014 року № 1139 к. За наведених обставин, позовні вимоги є необґрунтованими, суперечать вимогам законодавства та матеріалам справи та в їх задоволенні слід відмовити.

У відповідності до ч. 5 ст. 94 КАС України та в зв'язку з відсутністю судових витрат відповідача, судові витрати по справі не стягуються та за рахунок бюджету не компенсуються..

Керуючись ст. ст. 2, 17, 71, 86, 94, 160, 163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. В задоволенні позову ОСОБА_1 до Прокуратури Закарпатської області про скасування наказу - відмовити.

2. Постанова набирає законної сили в порядку, встановленому ст. 254 КАС України, та може бути оскаржена до Львівського апеляційного адміністративного суду через Закарпатський окружний адміністративний суд в порядку та строки, встановлені ст. 186 КАС України. Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня проголошення, а в разі складення постанови у повному обсязі відповідно до ст. 160 КАС України - протягом десяти днів з дня отримання копії постанови (копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції).

Суддя С.І. Рейті