Справа № 826/27959/15
Суддя: Келеберда В.І.
Дата ухвалення: 2016-02-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

24 лютого 2016 року № 826/27959/15

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Келеберди В.І. розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1
до Київської міської митниці ДФС
про стягнення заборгованості у розмірі 38307,39

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Київської міської митниці ДФС про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Позов обґрунтовано тим, що судовим рішенням, яке набрало законної сили 21.01.2014 скасовано наказ від 26.06.2013 № 759-к «Про припинення перебування на державній службі», поновлено позивача на роботі в Київській міжрегіональній митниці Міндоходів на посаді, рівнозначній тій, яку він обіймав до звільнення., стягнуто на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 26.06.2013 по 31.10.2013. Проте судове рішення в частині поновлення позивач на роботі виконано 15.07.2014, проте кошти за час затримки виконання судового рішення, а саме: за період з 31.10.2013 по 15.07.2014 не виплачено.

Відповідач заперечував проти задоволення позову з підстав викладених у письмових запереченнях, які долучено до матеріалів справи.

В судовому засіданні за згодою сторін відповідно до ч. 4 ст. 122 КАС України ухвалено про вирішення справи в порядку письмового провадження.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, заслухавши пояснення сторін, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 31.10.2013 року у справі №826/10968/13-а за позовом ОСОБА_1 до Київської регіональної митниці, Київської міжрегіональної митниці Міндоходів про визнання протиправним та скасування наказу Київської регіональної митниці від 26.06.2013 р. №759-к, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, моральної шкоди, позов задоволено частково - визнано протиправним та скасовано наказ Київської регіональної митниці від 26.06.2013 р. № 759-к "Про припинення перебування на державній службі" в частині припинення перебування на державній службі в митних органах України ОСОБА_1, заступника начальника оперативного відділу служби боротьби з контрабандою та порушення митних правил Київської регіональної митниці; визнано ОСОБА_1 звільненим за п. 1 ст. 40 КЗпП України з 31 жовтня 2013 р.; зобов'язано Київську міжрегіональну митницю Міндоходів внести відповідні записи у трудову книжку ОСОБА_1; стягнути з Київської міжрегіональної митниці Міндоходів на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 26.06.2013 по 31.10.2013.

Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 21.01.2014 року скасовано пункти 3, 4 резолютивної частини постанови Окружного адміністративного суду м. Києва від 31 жовтня 2013 року щодо визнання ОСОБА_1 звільненим за п. 1ст. 40 КЗпП України з 31 жовтня 2013 року та зобов'язання Київської міжрегіональної митниці Міндоходів внести відповідні записи у трудову книжку ОСОБА_1; поновлено ОСОБА_1 на роботі в Київській міжрегіональній митниці Міндоходів на посаді рівнозначній тій, яку він займав до звільнення.

29.01.2014 року Київський апеляційний адміністративний суд видав ОСОБА_1 виконавчий лист про поновлення ОСОБА_1 на роботі в Київській міжрегіональній митниці Міндоходів на посаді рівнозначній тій, яку він займав до звільнення.

15.07.2014 року Київська міжрегіональна митниця Міндоходів на виконання вищевказаних судових рішень прийняла наказ №1083-о, яким ОСОБА_1 поновлено на посаді заступника начальника оперативного відділу служби боротьби з контрабандою та порушення митних правил Київської регіональної митниці з 27.06.2013 року та переведено на іншу посаду в Київській регіональній митниці Міндоходів.

Судом встановлено, що листом від 06.01.2015 Київська міська митниця ДМС відмовила позивачу у виплаті середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 31.10.2013 по 15.07.2014.

Відповідно до статті 235 Кодексу законів про працю України У разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Як визначено постановою Пленуму Верховного Суду України, від 06.11.1992, № 9 "Про практику розгляду судами трудових спорів" у випадках стягнення на користь працівника середнього заробітку за час вимушеного прогулу в зв'язку з незаконним звільненням або переведенням, відстороненням від роботи невиконанням рішення про поновлення на роботі, затримкою видачі трудової книжки або розрахунку він визначається за загальними правилами обчислення середнього заробітку, виходячи з заробітку за останні два календарні місяці роботи. Для працівників, які пропрацювали на даному підприємстві (в установі, організації) менш двох місяців, обчислення проводиться з розрахунку середнього заробітку за фактично пропрацьований час. При цьому враховуються положення Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року N 100 (зі змінами, внесеними постановою Кабінету Міністрів України від 16 травня 1995 року N 348).

Відповідно до ч. 6 ст. 235 КЗпП України рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, прийняте органом, який розглядає трудовий спір, підлягає негайному виконанню.

Вимогами ч.5 ст.124 Конституції України встановлено, що судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України.

Відповідно до вимог п.3 ч.1 ст. 256 КАС України постанови суду про поновлення на посаді у відносинах публічної служби виконуються негайно.

В силу вимог ч.2 ст.257 КАС України судове рішення, яке набрало законної сили або яке належить виконати негайно, є підставою для його виконання.

Згідно п. 34 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.1992 р. №9 "Про практику розгляду судами трудових спорів" рішення про поновлення на роботі вважається виконаним з дня видання власником або уповноваженим ним органом про це наказу.

Як вбачається з матеріалів справи, Київською міжрегіональною митницею Міндоходів прийнято наказ №1083-о від 15.07.2014 року, яким поновлено ОСОБА_1 на посаді заступника начальника оперативного відділу служби боротьби з контрабандою та порушеннями митних правил Київської регіональної митниці з 27.06.2013 року.

Стаття 236 Кодексу законів про працю України передбачає обов'язок власника, а у сфері публічно-правових правовідносин - суб'єкта владних повноважень, виплатити працівникові середній заробіток або різницю в заробітку за весь час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника. В цьому випадку орган, який розглядав спір, виносить ухвалу про виплату вказаного відшкодування.

Суд звертає увагу, що в силу положень ст. 236 Кодексу законів про працю України, саме той орган, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі, вирішує питання про здійснення виплати середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки виконання судового рішення про поновлення на роботі.

Як визначено постановою Пленуму Верховного Суду України, від 06.11.1992, № 9 "Про практику розгляду судами трудових спорів" у випадках стягнення на користь працівника середнього заробітку за час вимушеного прогулу в зв'язку з незаконним звільненням або переведенням, відстороненням від роботи невиконанням рішення про поновлення на роботі, затримкою видачі трудової книжки або розрахунку він визначається за загальними правилами обчислення середнього заробітку, виходячи з заробітку за останні два календарні місяці роботи. Для працівників, які пропрацювали на даному підприємстві (в установі, організації) менш двох місяців, обчислення проводиться з розрахунку середнього заробітку за фактично пропрацьований час. При цьому враховуються положення Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року N 100 (зі змінами, внесеними постановою Кабінету Міністрів України від 16 травня 1995 року N 348).

Середній заробіток працівника визначається відповідно до ст. 27 Закону України "Про оплату праці" за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100 (далі - Порядок).

З урахуванням абз. 3 п. 2 Порядку, середньомісячна заробітна плата за час вимушеного прогулу працівника обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана виплата, тобто, що передують дню звільнення працівника з роботи.

Згідно з абз 4 п. 2 Порядку якщо протягом останніх двох календарних місяців працівник не працював, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за передні два місяці роботи. Якщо і протягом цих місяців працівник не працював жодного робочого дня. середня заробітна плата обчислюється відповідно до останнього абзацу пункту 4 порядку.

Відповідно до п. 4 Порядку, при обчисленні середньої заробітної плати за останні два місяці, крім перелічених вище виплат, також не враховуються виплати за час, протягом якого зберігається середній заробіток працівника (за час виконання державних і громадських обов'язків, щорічної і додаткової відпусток, відрядження тощо) та допомога у зв'язку з тимчасовою непрацездатністю.

Після визначення середньоденної заробітної плати як розрахункової величини для нарахування виплат працівнику, здійснюється нарахування загальної суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу, яка обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді (абз. 2 п. 8 Порядку).

В матеріалах справи наявна довідка Київської міської митниці ДФС про те, що середня заробітна плата позивача на день звільнення складала 272,5 грн. в день. Судом встановлено, що за період з 21.01.2014 по 15.07.2014 був 121 робочий день, отже за вказаний період позивачу належить до виплати 32 972,5 грн.

Суд вважає безпідставними посилання відповідача на судові рішення у справі № 826/68/15 за позовом ОСОБА_1 до Київської міської митниці ДФС про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та за затримку виконання судового рішення, оскільки ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 01.04.2015 у вказаній справі позовну заяву в частині позовних вимог ОСОБА_1 до Київської міської митниці ДФС про стягнення середнього заробітку за затримку виконання судового рішення про поновлення на роботі - повернуто позивачу.

Щодо клопотання про зобов'язання відповідача подати звіт про виконання судового рішення у даній справі, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 267 Кодексу адміністративного судочинства України суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, має право зобов'язати суб'єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

Зобов'язання суб'єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення є правом суду. В даному випадку суд не вбачає підстав для встановлення судового контролю за виконанням судового рішення.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Дослідивши обставини справи, проаналізувавши вищезазначені правові норми, суд приходить до висновку, що вимоги позивача підлягають частковому задоволенню.

Враховуючи викладене, керуючись ст. 70-72 160-163, 122, 186 КАС України, Окружний адміністративний суд м. Києва,

ПОСТАНОВИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити частково.

2. Стягнути з Київської міської митниці ДФС на користь ОСОБА_1 середній заробіток за період затримки виконання судового рішення з 21.01.2014 по 15.07.2014 в сумі 32 972,5 грн. (тридцять дві тисячі дев'ятсот сімдесят дві гривні п'ятдесят копійок).

3. Відмовити в задоволенні решти позовних вимог.

Постанова набирає законної сили в порядку передбаченому ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства та може бути оскаржена в апеляційному порядку повністю або частково за правилами, встановленими ст. ст. 185-187 КАС України, шляхом подання через суд першої інстанції апеляційної скарги.

Суддя В.І. Келеберда