Справа № 740/1581/14
Суддя: Тракало В.В.
Дата ухвалення: 2016-03-01 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"01" березня 2016 р. м. Київ К/800/48737/14

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі:

головуючого - судді суддівТракало В.В., Іваненко Я.Л., Мойсюка М.І.,
розглянувши в порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_4 на постанову Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 7 травня 2014 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 28 серпня 2014 року у справі за позовом ОСОБА_4 до відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Чернігівській області, Головного управління юстиції у Чернігівській області, третя особа головний державний виконавець відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Чернігівській області - Петренко Сергій Вікторович про зобов'язання вчинити дії,

в с т а н о в и л а :

У квітні 2014 року ОСОБА_4 звернувся до суду із зазначеним позовом до відповідачів, у якому просив визнати неправомірними дії головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Чернігівській області Петренка С.В. щодо відмови у відкритті виконавчого провадження на підставі заяви ОСОБА_4 від 20 березня 2014 року про прийняття до виконання виданого 21 червня 2011 року Ніжинським міськрайонним судом Чернігівської області виконавчого листа № 2-а-2948, скасувати постанову від 26 березня 2014 року про відмову у відкритті виконавчого провадження та зобов'язати державного виконавця Петренка С.В. задовольнити його заяву від 20 березня 2014 року про прийняття виконавчого документа до виконання.

Постановою Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 7 травня 2014 року, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 28 серпня 2014 року, у задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі ставиться питання про скасування судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій з підстав порушення норм матеріального та процесуального права та ухвалення нового судового рішення про задоволення позову.

Перевіривши правильність застосування судами норм матеріального й процесуального права, правової оцінки обставин у справі, колегія суддів приходить до висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що постановою Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 21 червня 2011 року задоволено позовні вимоги ОСОБА_4 та зобов'язано управління праці та соціального захисту населення Ніжинської міської ради Чернігівської області провести позивачу нарахування та виплату недоплаченої разової грошової допомоги до 5 травня за 2011 рік відповідно до ч. 5 ст. 13 Закону України «Про статус ветеранів війни і гарантії їх соціального захисту».

20 березня 2014 року ОСОБА_4 подав до відділу примусового виконання рішень Головного управління юстиції у Чернігівській області заяву, в якій просив прийняти до виконання виконавчий лист з виконання постанови Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 21 червня 2011 року (справа № 2-а-2948). Однак, постановою головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Чернігівській області Петренка С.В. від 26 березня 2014 року відмовлено у прийнятті до провадження виконавчого документа та у відкритті виконавчого провадження з примусового виконання постанови Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 21 червня 2011 року з тих підстав, що постановою відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Чернігівській області від 28 грудня 2012 року виконавче провадження з виконання вказаного судового рішення закінчено на підставі п. 11 ч. 1 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження» і ця постанова не скасована.

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції, з яким погодився суд апеляційної інстанції, виходив з того, що відповідач діяв на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Проте, повністю погодитися з такими висновками судів не можна.

Згідно ст. 159 КАС України судове рішення повинно бути законним та обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Частиною 4 ст. 11 КАС України визначено, що на суд покладається обов'язок вживати передбачені законом заходи, необхідні для з'ясування всіх обставин у справі.

За змістом п. 3 ч. 1 ст. 163 КАС України у мотивувальній частині судового рішення зазначаються обставини, встановлені судом із посиланням на докази, мотиви неврахування окремих доказів, а також мотиви, з яких суд виходив при ухваленні рішення, і положення закону, якими він керувався. В мотивувальній частині рішення наводяться дані про встановлені судом обставини, що мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінка всіх доказів, з яких виходив суд при вирішенні спору; визнаючи одні і відхиляючи інші докази, суд повинен це обґрунтувати.

Мотивувальна частина кожного рішення повинна мати також посилання на закон та інші нормативні акти матеріального права і у відповідних випадках - на норми Конституції України, на підставі яких визначено права й обов'язки сторін у спірних правовідносинах, на відповідні статті КАС України та інші норми процесуального права, керуючись якими суд встановив обставини справи, права й обов'язки сторін; в мотивувальній частині рішення можуть також використовуватися посилання на рішення Конституційного Суду України, відповідні рішення Верховного Суду України (стаття 244-2 КАС України), а також посилання на рішення Європейського суду з прав людини; проте саме лише посилання в мотивувальній частині на положення законодавства без належного наведення мотивів застосування певних норм права або незастосування інших норм, на які посилається сторона при обґрунтуванні своїх вимог, не може вважатися належною юридичною кваліфікацією (п. 9 Постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України від 20 травня 2013 року № 7 "Про судове рішення в адміністративній справі").

Європейський суд з прав людини у пунктах 23 та 25 Рішення "Проніна проти України" від 18 липня 2006 року вказав, що суди зобов'язані давати обґрунтування своїх рішень за аргументами, які сторона може представити в суд, та проаналізувати позов з точки зору цих аргументів.

Судами встановлено, що позивач просив визнати протиправними дії та постанови головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Чернігівській області Петренка С.В., посилаючись на те, що йому не було відомо про наявність постанови про закінчення виконавчого провадження від 28 грудня 2012 року.

Проте, всупереч вищенаведених вимог закону, вимог ст.ст. 11, 159 КАС України суди належним чином не уточнили позовних вимог ОСОБА_4, не з'ясували характер спірних правовідносин та норму права, яка їх регулює.

В порушення ст.ст. 76, 86 КАС України суди попередніх інстанцій не перевірили доводів позивача про наявність підстав для поновлення строку пред'явлення до виконання виконавчого листа та його посилання на п. 3 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень», яким передбачено, що виконавчі документи за рішеннями суду про стягнення коштів або рішення суду, що набрали законної сили, боржниками за якими є визначені ч. 1 ст. 2 цього Закону суб'єкти, які видані або ухвалені до набрання чинності цим Законом, подаються до органу державної виконавчої служби протягом шести місяців з дня набрання чинності цим пунктом. Якщо рішення суду про стягнення коштів або виконавчі документи за цими рішеннями, боржниками за якими є визначені ч. 1 ст. 2 цього Закону суб'єкти, не було подано в строк, встановлений цим пунктом, це не є підставою для відмови у виконанні даного судового рішення.

Не з'ясувавши вказаних обставин, що мають значення для правильного вирішення спору, суд дійшли передчасних висновків про відмову у задоволенні позову. Європейський суд з прав людини у пунктах 23 та 25 Рішення "Проніна проти України" від 18 липня 2006 року вказав, що суди зобов'язані давати обґрунтування своїх рішень за аргументами, які сторона може представити в суд, та проаналізувати позов з точки зору цих аргументів.

Відповідно до ч. 1 ст. 220 КАС України суд касаційної інстанції не може досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні, та вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Згідно ч. 2 ст. 227 цього Кодексу підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, які унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

За таких обставин, коли судами першої та апеляційної інстанцій допущено порушення норм матеріального та процесуального права, які унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, а суд касаційної інстанцій в силу положень ст. 220 КАС України не може досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні, та вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій не можуть залишатися без змін і підлягають скасуванню на підставі ч. 2 ст. 227 КАС України з направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись статтями 220, 222, 223, 227, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити частково.

Постанову Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 7 травня 2014 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 28 серпня 2014 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі, оскарженню не підлягає.

Головуючий: В.В. Тракало

Судді: Я.Л. Іваненко

М.І. Мойсюк