Справа № 826/20195/15
Суддя: Кузьменко В. В.
Дата ухвалення: 2016-03-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 березня 2016 року м. Київ

Колегія Київського апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого - судді Кузьменко В. В.,

суддів Василенка Я.М., Степанюка А. Г.,

за участю секретаря Видмеденко О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Києві справу за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Головного управління ДФС у м. Києві, Державної податкової інспекції у Деснянському районі Головного управління ДФС у м. Києві про зобов'язання виплати заробітної плати, за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 25.01.2016 року, -

В С Т А Н О В И Л А:

Позивач звернувся до суду з позовом про зобов'язання виплати заробітної плати за час вимушеного прогулу, перерахувати та виплатити різницю грошових коштів за щорічну відпустку з урахуванням заробітної плати за час вимушеного прогулу.

Позовні вимоги мотивував тим, що при прийнятті Окружним адміністративним судом м. Києва постанови від 20.07.2015 р. у справі №826/8907/15 про поновлення його на посаді слідчого слідчого відділу фінансових розслідувань Державної податкової інспекції у Деснянському районі Головного управління Державної фінансової служби у м. Києві не вирішено вказані питання.

Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 25.01.2016 року позовні вимоги залишено без задоволення.

Не погоджуючись з зазначеним судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову суду першої інстанції, як таку, що постановлена з порушенням норм матеріального права, та прийняти нове рішення про задоволення позову в повному обсязі.

В засідання з'явився апелянт, просив апеляційну скаргу задовольнити посилаючись на доводи, викладеній в ній.

Представники відповідачів просили постанову суду першої інстанції залишити без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, учасників процесу, перевіривши матеріали справи, доводи скарги, заперечення на апеляційну скаргу, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно зі ст.ст. 198 ч. 1 п. 1, 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Приймаючи рішення про відмову в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що питання щодо поновлення позивача на посаді вирішено Окружним адміністративним судом міста Києва у справі №826/8907/15, в якій і повинно було бути розглянуто вимогу позивача про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Тобто, питання про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу не може розглядатись як новий публічно-правовий спір.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що відповідно до пункту 1 наказу ГУ ДФС від 10 березня 2015 року №270 "Про результати службового розслідування" за неналежне виконання службових обов'язків, порушення підпунктів 1.1, 1.2, 1.3, 1.4 пункту 1, підпункту 2.2 пункту 2 посадової інструкції ОСОБА_2, вимог статей 2, 9, 25, 28, 92 Кримінального процесуального кодексу України та підпункту 2.1 пункту 2 Інструкції з організації діяльності слідчих підрозділів фінансових розслідувань Міністерства доходів і зборів України, затвердженої наказом Міністерства доходів і зборів України від 28 травня 2013 року №130/ДСК, слідчого слідчого відділу фінансових розслідувань ДПІ у Деснянському районі ГУ ДФС ОСОБА_2 звільнено з органів (податкової міліції) на підставі пункту 8 статті 12 та статті 14 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України.

Згідно з пунктом 2 наказу ГУ ДФС від 17 квітня 2015 року №319-о "По особовому складу податкової міліції" звільнено з посади та податкової міліції в запас за підпунктом "є" пункту 64 Положення про проходження служби рядовим і начальницькими складом органів внутрішніх справ ОСОБА_2, старшого лейтенанта податкової міліції, слідчого слідчого відділу фінансових розслідувань ДПІ у Деснянському районі ГУ ДФС.

Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 20.07.2015 р. визнано протиправним та скасовано наказ Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві від 10 березня 2015 року №270 "Про результати службового розслідування" в частині звільнення ОСОБА_2 з органів податкової міліції; визнано протиправним та скасовано наказ Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві від 17 квітня 2015 року №319-о "По особовому складу податкової міліції" в частині звільнення з посади та податкової міліції ОСОБА_2; поновлено ОСОБА_2 на посаді службі в податковій міліції на посаді слідчого слідчого відділу фінансових розслідувань Державної податкової інспекції у Деснянському районі Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві.

З матеріалів справи вбачається, що на виконання постанови суду від 20.07.2015 р. №826/8907/15 ГУ ДФС у м. Києві прийнято наказ №650-о від 12.08.2015 р., яким скасовано наказ Головного управління ДФС у м. Києві від 10.03.2015 р. №270 «Про результати службового розслідування» щодо звільнення ОСОБА_2, скасовано наказ Головного управління ДФС у м. Києві від 17.04.2015 р. №319-о «По особовому складу податкової міліції» щодо звільнення ОСОБА_2 та поновлено його на посаді слідчого слідчого відділу фінансових розслідувань ДПІ у Деснянському районі Головного управління ДФС у м. Києві.

В подальшому, наказом ГУ ДФС у м. Києві від 18.08.2015 р. №673-о «По особовому складу» ОСОБА_2 звільнено з 28.08.2015 р. із займаної посади та податкової міліції в запас за п. 64 пп. «ж» (за власним бажанням) на підставі рапорту позивача.

Позивач вказує, що не отримував заробітної плати за час вимушеного прогулу та різницю суми коштів за щорічну відпустку з урахуванням заробітної плати за час вимушеного прогулу, так як судом вказані питання не вирішувалися, що і зумовило звернення до суду з даним позовом.

Статтею 43 Конституції України передбачено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

Згідно абз.2 п.1 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» №9 від 06.11.1992 р. діяльність судів по розгляду справ цієї категорії повинна спрямовуватися на всемірну охорону конституційного права кожного на працю, яке включає можливість заробляти собі на життя працею, яку особа вільно обирає або на яку вільно погоджується, а також на охорону прав і законних інтересів підприємств, установ, організацій, на зміцнення трудової та виробничої дисципліни, на виховання працівників у дусі свідомого й сумлінного ставлення до праці.

Відповідно до ч. 2 ст. 235 КЗпП України, при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Середній заробіток працівника згідно з ч. 1 ст. 27 Закону України від 24 березня 1995 року № 108/95-ВР «Про оплату праці» визначається за правилами, закріпленими у Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100 (далі - Порядок).

Із пункту 5 Порядку вбачається, що основою для визначення загальної суми заробітку, що підлягає виплаті за час вимушеного прогулу, є розрахована згідно з абзацом 1 пункту 8 цього Порядку середньоденна (середньогодинна) заробітна плата працівника.

Отже, за приписами наведених норм, суд, ухвалюючи рішення про поновлення на роботі, має вирішити питання про виплату середнього заробітку за час вимушеного прогулу, визначивши при цьому розмір такого заробітку за правилами, закріпленими у Порядку.

Як вбачається з матеріалів справи виплата грошового забезпечення за 12 робочих днів з 12.08.2015 р. по 28.08.2015 р. та компенсація за невикористану відпустку, яка розрахована в календарних днях з посадового окладу, окладу на спеціальне звання, надбавки за вислугу років, нараховані та виплачені позивачу в серпні 2015 року.

Право на компенсацію заробітку, втраченого за час виконання судового рішення про поновлення на роботі, встановлено ст. 236 Кодексу законів про працю України, відповідно до якої у разі затримки власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки.

Стаття 236 Кодексу законів про працю України передбачає обов'язок власника, а у сфері публічно-правових правовідносин - суб'єкта владних повноважень, виплатити працівникові середній заробіток або різницю в заробітку за весь час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника. В цьому випадку орган, який розглядав спір, виносить ухвалу про виплату вказаного відшкодування.

Відповідно до п. 9 статті 267 КАС України: "Особа-позивач, на користь якої ухвалено постанову суду першої інстанції заяву про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, що вчинені суб'єктом владних повноважень - відповідачем на виконання такої постанови суду або на порушення прав позивача, підтверджених такою постановою суду".

Питання про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу позивачем обрано не у спосіб визначений законом. Як новий публічно-правовий спір питання про стягнення середнього заробітку за час затримки виконання судового рішення розглядатися не може.

Отже, суд першої інстанції дійшов правомірного висновку, що позовні вимоги позивача у частині стягнення на його користь середнього заробітку за час вимушеного прогулу не підлягають задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 КАС України, суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого вирішує справи відповідно до Конституції України та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші нормативно-правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, у межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст.. 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Доводи, наведені позивачем в апеляційній скарзі, не знайшли своє відображення під час розгляду справи, а тому колегією суддів прийшла до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог.

Перевіривши мотивування судового рішення та доводи апеляційної скарги, відповідно до вимог ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо справедливого судового розгляду, врахувавши ст. 8 КАС України, відповідно до якої суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, судова колегія вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку стосовно відмови у задоволенні позовних вимог, через що постанову суду першої інстанції слід залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 8, 160, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, п. 2, 3, 4, 5, 6, 9 постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України «Про судове рішення в адміністративній справі» від 20.05.2013 року № 7 колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 25.01.2016 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Головного управління ДФС у м. Києві, Державної податкової інспекції у Деснянському районі Головного управління ДФС у м. Києві про зобов'язання виплати заробітної плати - залишити без задоволення.

Постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 25.01.2016 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів, з дня складання в повному обсязі, шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя: В. В. Кузьменко

Судді: Я. М. Василенко

А. Г. Степанюк

Повний текст постанови виготовлено 04.03.2016 року.

Головуючий суддя Кузьменко В. В.

Судді: Степанюк А.Г.

Василенко Я.М.