Справа № 826/16985/13-а
Суддя: Ситников О.Ф.
Дата ухвалення: 2016-02-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"23" лютого 2016 р. м. Київ К/800/18807/14

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:

Ситникова О.Ф., (суддя-доповідач),

Малиніна В.В.,

Швеця В.В.

розглянувши в письмовому провадженні адміністративну справу за позовом Державної служби інтелектуальної власності України до Державної виконавчої служби України, третя особа: Державна казначейська служба України про скасування постанови про стягнення виконавчого збору за касаційною скаргою Державної виконавчої служби України на постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 18 березня 2014 року, -

ВСТАНОВИВ:

Державна служба інтелектуальної власності України звернулася до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Державної виконавчої служби України, третя особа: Державна казначейська служба України про скасування постанови про стягнення виконавчого збору від 30.09.2013 року ВП №39233354.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 23 грудня 2013 року в задоволенні адміністративного позову відмовлено повністю.

Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 18 березня 2014 року скасовано постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 23 грудня 2013 року та прийнято нову, якою адміністративний позов задоволено.

Не погоджуючись з постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 18 березня 2014 року, Державна виконавча служба України звернулась до суду з касаційною скаргою, в який просить її скасувати та залишити в силі постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 23 грудня 2013 року, посилаючись на порушення норм матеріального права, що призвело до ухвалення незаконного судового рішення.

Заслухавши доповідача, перевіривши доводи касаційної скарги, матеріали справи, колегія суддів, в межах ст. 220 КАС України, дійшла висновку про часткове задоволення касаційної скарги з таких підстав.

Судами попередніх інстанцій встановлені наступні обставини.

Так, за заявою ТОВ «Електроград» від 30.05.2013 року №1252 Відповідачем винесено постанову від 07.08.2013 року ВП №39233354 про відкриття виконавчого провадження з виконання судового рішення згідно виконавчого листа про зобов'язання позивача внести відомості до Державного реєстру патентів та деклараційних патентів України про визнання недійсним патенту України №75175 та здійснити про це публікацію у офіційному бюлетені «Промислова власність», якою, зокрема, боржнику надано сім днів з моменту винесення (отримання) цієї постанови для самостійного виконання.

Постанова про відкриття виконавчого провадження отримана позивачем 12.08.2012 року за вх.№ 15001.

30.09.2013 року державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України винесено постанову про стягнення з позивача, який є боржником, виконавчого збору ВП № 39233354 у розмірі 1 360,00 грн у зв'язку тим, що боржником у наданий строк виконавчий лист Солом'янського районного суд м. Києва № 2-2995/12, виданий 20.12.2012 року, не виконано.

Суть спірних правовідносин полягає у правомірності прийняття постанови відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України ВП № 39233354 про стягнення з позивача, який є боржником, виконавчого збору у розмірі 1 360,00 грн.

Вирішуючи даний спір по суті, суди як першої, так і апеляційної інстанцій виходили з того, що дана справа є адміністративною.

Однак, такий висновок є помилковим і таким, що базується на невірному застосуванні норм процесуального права, з огляду на наступне.

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 17 Кодексу адміністративного судочинства України, юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності. Вжитий у цій процесуальній нормі термін «суб'єкт владних повноважень» позначає орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхню посадову чи службову особу, інший суб'єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень (пункт 7 частини першої статті 3 КАС).

Частиною першою статті 181 КАС передбачено, що учасники виконавчого провадження (крім державних виконавців) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.

Тобто, якщо законом встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби, то це виключає юрисдикцію адміністративних судів у такій категорії справ.

Частиною 1 статті 15 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що суди розглядають в порядку цивільного судочинства справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також з інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства.

Згідно статті 383 Цивільного процесуального кодексу України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Скарга подається до суду, який видав виконавчий документ (частина 2 статті 384 Цивільного процесуального кодексу України).

Положеннями статей 386, 387 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що скарга розглядається у десятиденний строк у судовому засіданні за участю заявника і державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби, рішення, дія чи бездіяльність якої оскаржуються. За результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу.

Відповідно до частини 4 статті 82 Закону України «Про виконавче провадження» рішення, дії чи бездіяльність державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами до суду, який видав виконавчий документ, а іншими учасниками виконавчого провадження та особами, які залучаються до проведення виконавчих дій, - до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.

Отже, критеріями визначення юрисдикції судів щодо вирішення справ з приводу оскарження рішень дій чи бездіяльності органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення є юрисдикційна належність суду, який видав виконавчий документ, та статус позивача як сторони у виконавчому провадженні.

Таким чином, юрисдикція адміністративних судів не поширюється на публічно-правові справи про оскарження дій органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень, ухвал, постанов Солом'янського районного суд м. Києва.

Отже, з урахуванням положень ЦПК, даний спір підлягає розгляду за правилами цивільного судочинства.

Враховуючи вищевикладене колегія суддів вважає, що рішення судів попередніх інстанцій постановлені з порушенням норм матеріального та процесуального законодавства та підлягають скасуванню.

За правилами ч.1 ст. 228 КАС України, судові рішення обов'язково скасовуються, а позовна заява залишається без розгляду або закривається провадження у справі з підстав, встановлених статтями 155 і 157 цього Кодексу.

Відповідно до вимог пункту 1 частини першої статті 157 КАС України суд закриває провадження у справі, якщо справу не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства. Якщо ж провадження за заявою, яку не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства, було помилково порушено, суд закриває провадження у справі на підставі пункту 1 частини першої статті 157 КАС України.

На підставі наведеного та керуючись статтями 157, 222, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ухвалив:

Касаційну скаргу Державної виконавчої служби України задовольнити частково.

Постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 23 грудня 2013 року та постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 18 березня 2014 року - скасувати, провадження у справі за позовом Державної служби інтелектуальної власності України до Державної виконавчої служби України, третя особа: Державна казначейська служба України про скасування постанови про стягнення виконавчого збору - закрити.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді: О.Ф. Ситников

В.В. Малинін

В.В. Швець