Справа № 2а-2772/11/1370
Суддя: Костенко М.І.
Дата ухвалення: 2016-02-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 лютого 2016 року м. Київ К/800/29458/15

Вищий адміністративний суд України у складі: суддя Костенко М.І. - головуючий, судді Бухтіярова І.О., Приходько І.В.,

розглянув у попередньому судовому засіданні касаційну скаргу ОСОБА_1

на постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 03.06.2015

у справі № 2а-2772/11/1370 (876/3222/14)

за позовом державної податкової інспекції у Галицькому районі м. Львова Головного управління ДФС у Львівській області (далі - Інспекція)

до ОСОБА_1

про стягнення податку з власників транспортних засобів.

За результатами розгляду касаційної скарги Вищий адміністративний суд України

ВСТАНОВИВ:

У березні 2011 року Інспекція звернулася до Львівського окружного адміністративного суду з позовом, в якому просила стягнути з ОСОБА_1 податок з власників транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів у сумі 43570 грн.

Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 19.02.2014 у позові відмовлено з тих мотивів, що з огляду на факт реєстрації спірних автомобілів, передумовою якої є сплата податку з власників транспортних засобів, підстави для стягнення з відповідача оспорюваної суми цього податку відсутні.

Постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 03.06.2015 назване рішення суду першої інстанції скасовано; позов задоволено. У прийнятті цієї постанови апеляційний суд виходив з того, що наявні у справі докази підтверджують факт несплати ОСОБА_1 транспортного податку при першій реєстрації транспортних засобів, що зумовлює обґрунтованість даних позовних вимог.

Законність ухвалених у справі судових актів перевіряється у порядку глави 2 Кодексу адміністративного судочинства України у зв'язку з касаційною скаргою ОСОБА_1, в якій вона просить скасувати оскаржувану постанову суду апеляційної інстанції та залишити в силі рішення Львівського окружного адміністративного суду зі справи. На обґрунтування касаційних вимог скаржник зазначає, що апеляційним судом було помилково ототожнено сплату податку з надходженням відповідних коштів до бюджету. Також відповідач зазначає, що законодавчо установлений порядок державної реєстрації транспортних засобів виключає можливість здійснення такої реєстрації за відсутності документів про сплату податку.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши відповідність висновків судів наявним у матеріалах справи доказам, правильність застосування судами норм матеріального права та дотримання ними процесуальних норм, обговоривши доводи касаційної скарги, Вищий адміністративний суд України не вбачає підстав для задоволення розглядуваних касаційних вимог виходячи з такого.

Судами першої та апеляційної інстанції встановлено, що 25.09.2009 та 29.12.2009 ОСОБА_1 було здійснено першу реєстрацію транспортних засобів - двох автомобілів марки VOLKSVAGEN T4 (державні номери НОМЕР_1 та НОМЕР_2) 1999 та 2000 років випуску.

Згідно з інформацією, наданою Львівським відділом реєстраційно-екзаменаційної роботи Управління Державтоінспекції за запит податкового органу, при проведенні першої реєстрації названих автомобілів в Україні відповідачем не було сплачено до бюджету необхідних сум податку з власників транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, у зв'язку з чим у ОСОБА_1 утворилася заборгованість перед бюджетом з названого податку в загальній сумі 43570 грн.

В силу вимог частини першої статті 5 Закону України «Про податок з власників транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів» (який діяв на час виникнення спірних правовідносин) податок з власників транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів сплачується фізичними особами - перед проведенням першої реєстрації в Україні, реєстрацією, перереєстрацією транспортних засобів, а також перед технічним оглядом транспортних засобів щорічно або один раз за два роки, але не пізніше першого півріччя року, в якому провадиться технічний огляд.

Згідно з частинами п'ятою, шостою статті 6 названого Закону сума податку з власників транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, що сплачується фізичними особами, обчислюється за ставками, визначеними у статті 3 цього Закону. За транспортні засоби, придбані протягом року, крім тих, що вперше реєструються в Україні, податок сплачується пропорційно кількості місяців, які залишилися до кінця року, починаючи з місяця, в якому проведено реєстрацію транспортного засобу.

У разі виявлення юридичних чи фізичних осіб, які не сплачували податок з власників транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вони зобов'язані сплатити податок не більш як за три попередні роки.

На підставі наведених законодавчих норм з урахуванням установленого факту несплати відповідачем відповідних сум податку при першій реєстрації транспортних засобів апеляційний суд дійшов цілком об'єктивного висновку про обґрунтованість розглядуваних позовних вимог Інспекції.

При цьому апеляційний суд правомірно не погодився з правовою позицією відповідача у справі (яку помилково підтримав суд першої інстанції), що оскільки в силу абзацу одинадцятого пункту 8 Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 07.09.1998 № 1388, обов'язковою умовою реєстрації транспортного засобу є попередня сплата податку з власників транспортних засобів з поданням до органів МРЕО платіжних документів на підтвердження факту сплати цього податку в установленому розмірі, то власне факт державної реєстрації спірних транспортних засобів підтверджує виконання відповідачем податкового обов'язку зі сплати цього податку.

Адже така позиція відповідача не узгоджується з вимогами належності і допустимості доказів, наведеними у статті 70 КАС, якою встановлено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмету доказування. […] Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування, крім випадків, коли щодо таких обставин не виникає спору.

Отже, допустимість доказів - це встановлена законодавством вимога, яка обмежує використання конкретних засобів доказування та передбачає обов'язкове використання певних засобів доказування при встановленні фактичних обставин справи.

Втім факт першої реєстрації транспортного засобу не відповідає ознакам допустимого доказу для встановлення факту виконання особою податкового обов'язку зі сплати податку до бюджету. Допустимим доказом у даному разі є платіжний документ, який підтверджує внесення платником коштів до розрахункової установи (банку).

Неспроможними є й наведені у касаційній скарзі доводи скаржника про помилкове визнання Інспекцією сплатою податку власне надходження відповідних сум до бюджету. Адже, дійсно, положення Закону України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами" (зокрема, підпункти 16.5.1, 16.5.2 пункту 16.5 статті 16) виключають відповідальність платника, який вчинив усі необхідні дії для надходження належної до сплати суми податку до бюджету, у разі неперерахування коштів банківською установою. Втім у даному разі відповідачем не подано жодних платіжних документів на підтвердження вчинення нею будь-яких дій щодо перерахування оспорюваної суми податку до бюджету.

З урахуванням викладеного апеляційний суд цілком правомірно задовольнив даний позов, у зв'язку з чим процесуальні підстави для скасування оскаржуваної постанови Львівського апеляційного адміністративного суду та задоволення касаційних вимог ОСОБА_1 відсутні.

Керуючись статтями 220, 2201, 223, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, Вищий адміністративний суд України

УХВАЛИВ:

1. Касаційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

2. Постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 03.06.2015 у справі № 2а-2772/11/1370 (876/3222/14) залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі, і може бути переглянута Верховним Судом України в порядку статей 236-238 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя: М.І. Костенко
судді:І.О. Бухтіярова
І.В. Приходько