Справа № 802/258/16-а
Суддя: Богоніс Михайло Богданович
Дата ухвалення: 2016-03-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

про залишення позовної заяви без руху

м. Вінниця

09 березня 2016 р. Справа № 802/258/16-а

Суддя Вінницького окружного адміністративного суду Богоніс Михайло Богданович, перевіривши матеріали позовної заяви:

за позовом: ОСОБА_1

до: Територіального управління Державної судової адміністрації України в Вінницькій області

про: стягнення невиплаченої вихідної допомоги

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Територіального управління Державної судової адміністрації України у Вінницькій області про стягнення невиплаченої вихідної допомоги в розмірі 434070 грн.

Ознайомившись з вказаною позовною заявою і доданими до неї матеріалами, вважаю, що вона підлягає залишенню без руху з наступних підстав.

Адміністративний позов подається до адміністративного суду у формі письмової позовної заяви, яка повинна відповідати загальним вимогам, що встановлені статтею 106 КАС України.

Норми статті 106 КАС України не містять виключень і поширюються на всі випадки звернення до суду з позовною заявою, у зв'язку з чим недотримання положень цієї статті свідчить про невідповідність позовної заяви вимогам закону.

Частиною третьою статті 106 КАС України передбачено, що до позовної заяви додається документ про сплату судового збору, крім випадків, коли його не належить сплачувати.

Позивачем до позовної заяви не додано документ про сплату судового збору. При цьому у позовній заяві позивач зазначив, що він звільнений від сплати судового збору на підставі п. 1 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір».

В обґрунтування своїх пільг із сплати судового збору позивач вказав, що оспорювана ним вихідна допомога судді входить у структуру заробітної плати. Відтак, в силу п. 1 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», він звільняються від сплати судового у справі про стягнення заробітної плати.

Проте вказане твердження ОСОБА_1 про звільнення його від сплати судового збору оцінюється критично із таких підстав.

Так, згідно до п. 1 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі у справах про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі.

Позивач, у позовній заяві просить суд стягнути із відповідача на свою користь невиплачену вихідну допомогу при звільненні його із посади судді у звязку із виходом у відставку без сплати податку в сумі 434070 грн.

Визначаючись щодо того, чи охоплюється поняття «вихідна допомога судді у зв'язку з відставкою» поняттям «заробітна плат», позов про стягнення якої не є обєктом справляння судового збору, необхідно враховувати таке.

Правовідносини щодо оплати праці судді врегульовані ст. 133 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 7 липня 2010 року № 2453-VI.

Частиною 2 ст. 133 Закону № 2453-VI передбачено, що суддівська винагорода складається з посадового окладу та доплат за вислугу років; перебування на адміністративній посаді в суді; науковий ступінь; роботу, що передбачає доступ до державної таємниці.

Отже, Законом України «Про судоустрій і статус суддів» передбачено структуру суддівської винагороди, що містить вичерпний перелік видів доплат до посадового окладу судді, однак вихідна допомога при виході суді у відставку у вказаному переліку відсутня. Тому є безпідставними твердження позивача щодо включення вихідної допомоги судді до структури його оплати праці.

Крім того, на відсутність підстав ототожнювати поняття «вихідна допомога судді у зв'язку з відставкою» із поняттям «заробітна плата» (суддівська винагорода) вказує і аналіз правової природи вихідної допомоги судді у зв'язку із відставкою.

Так, поняття вихідної допомоги та підстави її виплати визначав Закон України «Про судоустрій і статус суддів» у редакції Закону до 01.04.2014 року.

Частина 1 ст. 136 Закону (у вказаній вище редакції) передбачала, що судді, який вийшов у відставку, виплачується вихідна допомога у розмірі 10 місячних заробітних плат за останньою посадою.

Більш детально правова природа вихідної допомоги судді у зв'язку із відставкою розкрита у рішенні Конституційного Суду України від 19.11.2013 року № 10-рп 2013 в у справі за конституційним поданням Верховного Суду України щодо відповідності Конституції України (конституційності) статей 103, 109, 131, 132, 135, 136, 137, підпункту 1 пункту 2 розділу XII «Прикінцеві положення», абзацу четвертого пункту 3, абзацу четвертого пункту 5 розділу XIII «Перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів».

У пункті. 3.2 вказаного Рішення, Конституційний Суд України зазначив, що за своєю правовою природою вихідна допомога є разовою формою матеріальної винагороди при виході судді у відставку. Вона виплачується з метою забезпечення йому належних соціально-побутових умов, а також для стимулювання осіб, які перебувають на посаді судді, до довгострокового виконання ними професійних обов'язків. Вихідна допомога не належить до таких конституційних гарантій незалежності суддів, як суддівська винагорода чи довічне грошове утримання, оскільки не є основним джерелом матеріального забезпечення суддів, не має постійного характеру та не покриває соціальних ризиків, пов'язаних, зокрема, із хворобою, інвалідністю, старістю.

Підсумовуючи зазначене, відсутні підстави для висновку про те, що «вихідна допомога судді у зв'язку з відставкою» охоплюється поняттям «заробітна плата судді» (суддівська винагорода) оскільки для вказаних виплат властиві окремі підстави та порядок їх проведення.

При цьому є необґрунтовані доводи позивача про те, що вихідна допомога судді є заохочувальною виплатою в розумінні Закону України «Про оплату праці», оскільки частиною 1 ст. 133 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» передбачено, що суддівська винагорода регулюється цим Законом, Законом України «Про Конституційний Суд України» та не може визначатися іншими нормативно-правовими актами. Тому посилання позивача на Закон України «Про оплату праці» є безпідставні.

Отже, враховуючи, що позивач не додав до позовної заяви документ про сплату судового збору, та беручи до уваги відсутність підстав для застосування п. 1 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», яка передбачає звільнення від сплати судового збору, доходжу висновку про невідповідність позовної заяви вимогам ст. 106 КАС України.

Позивачу необхідно врахувати, що виявлені недоліки позовної заяви підлягають усуненню шляхом подання до суду документу про сплату судового збору у визначеному Законом розмірі та за чинними реквізитами платежу.

Відповідно до частини першої статті 4 Закону України «Про судовий збір», судовий збір справляється у відповідному розмірі від мінімальної заробітної плати у місячному розмірі, встановленої законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Так, мінімальна заробітна плата станом на 1 січня 2016 року визначена у розмірі 1378,00 грн.

Згідно ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір», за подання фізичною особою до адміністративного суду позову майнового характеру ставка судового збору становить 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 5 розмірів мінімальної заробітної плати.

Як встановлено з матеріалів позовної заяви, предметом спору є стягнення невиплаченої вихідної допомоги у сумі 434070 грн. Вказаний адміністративний позов є позовом майнового характеру, що поданий фізичною особою.

Отже, при зверненні до суду позивач мав би сплатити судовий збір в сумі 4340,70 грн. (1% х 434070 грн.).

Тому, позивачу слід усунути недоліки позовної заяви шляхом надання доказів сплати судового збору у сумі 4340,70 грн. за наступними реквізитами платежу: УДКСУ м. Вінниці, код платежу 22030101, , Банк одержувач: ГУ ДКУ у Вінницькій області, м. Вінниця, МФО 802015, р/р 4002, призначення платежу: судовий збір, за позовом (ПІБ чи назва установи, організації позивача), Вінницький окружний адміністративний суд.

За правилами визначеними ч. 1 ст. 108 КАС України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених в статті 106 КАС України, постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху, про що повідомляє позивача та надає йому строк для усунення недоліків.

Керуючись ст. ст. 105, 106, 108, 165, 185, 186, 254 КАС України,

УХВАЛИВ:

1. Позовну заяву ОСОБА_1 до Територіального управління Державної судової адміністрації України у Вінницькій області про стягнення невиплаченої вихідної допомоги залишити без руху.

2. Запропонувати позивачу протягом п`яти днів з моменту отримання копії даної ухвали усунути недоліки.

3. Копію ухвали надіслати позивачу - для відома та виконання.

Ухвала суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 254 КАС України.

Відповідно до ст. 186 КАС України, апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається протягом п'яти днів з дня проголошення ухвали. У разі якщо ухвалу було постановлено в письмовому провадженні або згідно з частиною третьою статті 160 цього Кодексу, або без виклику особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Суддя Богоніс Михайло Богданович