Справа № 803/715/14
Суддя: Левицька Наталія Георгіївна
Дата ухвалення: 2016-02-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.02.2016р. Справа № 876/5716/14

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

Головуючого судді Левицької Н.Г.,

судді Обрізка І.М.,

судді Сапіги В.П.,

за участю секретаря судового засідання Гелецького П.В.,

за участю представників:

апелянта (позивача у справі): не з'явився

відповідача у справі: не з'явився

третьої особи у справі: не з'явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові

апеляційну скаргу ОСОБА_1

на постанову Волинського окружного адміністративного суду від 08.05.2014р. у справі №803/715/14

за позовом ОСОБА_1

до Відділу Держземагенства у Ківерцівському районі Волинської області Головного управління Держземагенства у Волинській області

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача: Озерцівська сільська рада Ківерцівського району Волинської області

про визнання протиправною відмови та зобов'язання вчинити дії, -

ВСТАНОВИВ:

08.04.2014р. позивач: ОСОБА_1 звернувся до Волинського окружного адміністративного суду з позовом до відповідача: Відділу Держземагенства у Ківерцівському районі Волинської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача Озерцівська сільська рада, з позовом про визнання протиправною відмови в погодженні проекту землеустрою зі зміни цільового призначення земельної ділянки, викладеної у висновку №03-4/188 від 16.10.2013р., та зобов'язання відповідача погодити зазначений проект землеустрою.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що позивач є власником земельної ділянки площею 2,4828га, яку набув у власність на підставі договору купівлі-продажу від 26.07.2005р. Відповідно до державного акту на право власності на земельну ділянку Серії НОМЕР_1 цільовим призначенням цієї земельної ділянки є її використання - для ведення особистого селянського господарства.

Позивач вирішив використати належну земельну ділянку для будівництва і обслуговування житлового будинку. Рішенням від 27.11.2012р. Озерцівська сільська рада затвердила детальний план території житлової забудови в АДРЕСА_1. ОСОБА_1 виготовив проект землеустрою щодо зміни цільового призначення земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку. Проте, висновком №03-4/188 від 16.10.2013р. відповідач відмовив у погоджені проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки посилаючись на дію мораторію на відчуження та зміну цільового призначення земельних ділянок сільськогосподарського призначення відповідно до підпункту 6 пункту 15розділу Х "Перехідні положення" Земельного кодексу України, а також у зв'язку із відсутністю по Озерцівській сільській раді схеми землеустрою та техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель. Позивач наголосив, що відмова у погоджені проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки є протиправною, оскільки цільовим призначенням земельної ділянки є не ведення товарного сільськогосподарського виробництва, а ведення особистого селянського господарства, така земельна ділянка не є земельною часткою (паєм), що немає конкретно виділених меж, вона набута не у зв'язку із виділенням в натурі (на місцевості) належного йому земельного паю, а на підставі цивільно-правого договору.

За результатами розгляду справи Волинський окружний адміністративний суд прийшов до висновку про те, що позовні вимоги не підлягають задоволенню. Свої висновки суд мотивував тим, що на його думку, вжите законодавцем у підпункті "Б" пункту 15 Розділу Х "Перехідні положення" Земельного кодексу України словосполучення "виділені в натурі (на місцевості) власникам земельних часток (паїв) для ведення особистого селянського господарства" означає не спосіб набуття права власності на земельну ділянку (стаття 81 Земельного кодексу України), як помилково вважає позивач, а спосіб формування земельної ділянки як об'єкта цивільних прав (стаття 79-1 Земельного кодексу України). Суд першої інстанції зазначив, що на користь цього висновку свідчить також те, що мораторій поширюється як на саму земельну частку (пай), так і на сформований з цього паю об'єкт нерухомого майна - земельну ділянку. Тобто, якщо земельна ділянка сформована як об'єкт нерухомого майна внаслідок виділення в натурі земельного паю для ведення особистого селянського господарства, то для неї встановлений мораторій на зміну цільового призначення, а подальша зміна власника такої земельної ділянки не припиняє дію мораторію.

Враховуючи викладене, суд першої інстанції вважає, що ОСОБА_1, незалежно від способу набуття ним права власності на земельну ділянку з цільовим призначенням "для ведення особистого селянського господарства", яка сформована внаслідок виділення земельного паю, до закінчення дії чи скасування введеного пунктом 15 Розділу Х "Перехідні положення" Земельного кодексу України мораторію, позбавлений права змінювати цільове призначення цієї земельної ділянки.

Не погодившись з постановою суду першої інстанції, апелянт (позивач у справі): ОСОБА_1 оскаржив її в апеляційному порядку. Свою апеляційну скаргу апелянт мотивує тим, що відсутні правові підстави, які б свідчили на невідповідність проекту землеустрою щодо зміни цільового призначення земельної ділянки чинному законодавству. Апелянт вважає, що норму права про те, що мораторій поширюється лише на ті земельні ділянки для особистого селянського господарства, які були виділені в натурі (на місцевості) власникам земельних часток (паїв), потрібно читати буквально, а відтак, той факт, шо він набув спірну земельну ділянку за договором купівлі-продажу вказує, на те, що на цю земельну ділянку мораторій не розповсюджується. Апелянт просить постанову суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким позовні вимоги задоволити.

В судове засідання сторони не з'явились, хоча належним чином були повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, тому суд вважає можливим розглянути справу без їх участі та відповідно до вимог ч.1 ст.41 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювати.

Заслухавши доповідь судді-доповідача у справі, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги у їх сукупності, встановивши обставини справи та відповідні їм правовідносини, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегією суддів встановлено наступне:

Як свідчать матеріали справи та встановлено судом першої інстанції, що розпорядженням Ківерцівської районної державної адміністрації Волинської області від 26.06.2003р. №127 "Про затвердження технічної документації по проекту поділу на земельні частки (паї) та їх передачі в натурі зі складанням державних актів на право приватної власності на землю для ведення особистого селянського господарства, - власникам сертифікатів на право на земельну частку (пай), уточнення грошової оцінки та розміру земельної частки (паю)" затверджено технічну документацію по виконанню проектно-вишукувальних робіт із виготовлення та складання державних актів на право приватної власності на землю для ведення особистого селянського господарства власникам сертифікатів на право на земельну частку (пай) Озерцівської сільської ради, виготовлену Волинським регіональним центром державного земельного кадастру; передано у приватну власність власникам сертифікатів земельні частки (паї) в натурі, в тому числі, ОСОБА_3 площами 2,16га та 0,78га, що підтверджується додатком №1 до розпорядження.

27.06.2003р. ОСОБА_3 видано державний акт на право власності на земельну ділянку Серії НОМЕР_2, цільовим призначенням якої встановлено: "для ведення особистого селянського господарства".

Згідно із умовами договору купівлі-продажу від 26.07.2005р. №2349, ОСОБА_3 відчужено на користь ОСОБА_1 земельну ділянку площею 2,4828 га. в селі Озерце Ківерцівського району із цільовим призначенням "для ведення особистого селянського господарства", що підтверджується державним актом на право власності на земельну ділянку Серії НОМЕР_3

30.11.2012р. позивач уклав договір №330 на виконання робіт із ПП "Вектор", відповідно до умов якого ПП "Вектор" зобов'язався виготовити проект землеустрою, щодо зміни цільового призначення земельної ділянки для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд в АДРЕСА_1.

ПП "Вектор" на виконання умов договору від 30.11.2012р. №330 виготовило проект землеустрою, щодо зміни цільового призначення земельної ділянки для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд в АДРЕСА_1.

16.10.2013р. висновком №03-4/188 Відділ Держземагенства у Ківерцівському районі відмовив у погодженні проекту землеустрою щодо відведення позивачу зазначеної земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд посилаючись на те, що земельна ділянка підпадає під дію мораторію на відчуження та зміну цільового призначення відповідно до пункту 15 розділу Х "Перехідні положення" Земельного кодексу України, а також у зв'язку з тим, що по Озерцівській сільській раді Ківерцівського району відсутні схема землеустрою і техніко-економічні обґрунтування використання та охорони земель відповідно до пункту 7 статті 118 та пункту 6 статті 186-1 Земельного кодексу України.

За результатами аналізу матеріалів справи та норм права, які з ними кореспондуються, колегія суддів апеляційного суду приходить до наступних висновків:

Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абзац 10 п.9 Рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року №3-рп/2003).

Згідно із вимогами ч.4 ст.13 Основного Закону України, держава забезпечує захист прав усіх суб'єктів права власності і господарювання, їх рівність перед законом. Конституція України гарантує кожному право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю відповідно до закону (ст.41).

Суб'єктивне право на земельну ділянку виникає і реалізується на підставах і в порядку, визначених Конституцією України, ЗК України та іншими законами України, що регулюють земельні відносини.

Відповідно до ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950р. (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини у справі "Zand v. Austria" від 12.10.1978р. вказав, що словосполучення "встановлений законом" поширюється не лише на правову основу самого існування "суду", але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Поняття "суд, встановлений законом" у частині першій статті 6 Конвенції передбачає "усю організаційну структуру судів, включно з (…) питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів (…)". З огляду на це не вважається "судом, встановленим законом" орган, котрий, не маючи юрисдикції, судить осіб на підставі практики, яка не передбачена законом.

Відповідно до вимог ч.2 ст.2 КАС України до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Розглядаючи справу, суд першої інстанції виходив з того, що спір у цій справі є публічно-правовим та належить до юрисдикції адміністративних судів.

Однак, на думку апеляційного суду, такий висновок не ґрунтується на правильному застосуванні норм матеріального і процесуального права, з огляду на таке.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.17 КАС України, компетенція адміністративних судів поширюється на спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів або правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

Відтак, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), відповідно, прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій.

У справі, що розглядається, спір стосується правомірності зміни цільового призначення спірної земельної ділянки, що перебуває у власності позивача, тобто цивільного права, що підтверджується наявною у справі копією державного акта на право власності на землю. Відтак, колегія суддів вважає, що даний спір є по своїй суті спір про право цивільне.

Беручи до уваги те, що визначальним принципом здійснення правосуддя в адміністративних справах є принцип офіційного з'ясування всіх обставин у справі і обов'язок суб'єкта владних повноважень доказувати правомірність своїх дій чи рішень, на відміну від визначального принципу цивільного (господарського) судочинства, який полягає у змагальності сторін, суд, який розглянув справу, не віднесену до його юрисдикції, не може вважатися "судом, встановленим законом" у розумінні ч.1 ст.6 Конвенції.

Такі висновки суду апеляційної інстанції відповідають правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у постанові від 01.10.2013 у справі № 21-228а13 у якій колегія суддів Судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України дійшла висновку, що після оформлення відповідно до чинного законодавства права власності на земельну ділянку виник спір про право цивільне, а відтак і захищати свої права та інтереси особи повинні у способи, визначені у статтях 152 ЗК України та 16 Цивільного кодексу України.

Згідно із вимогами п.4 ч.1 ст.198 Кодексу адміністративного судочинства України, за наслідками апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати постанову суду і залишити позовну заяву без розгляду або закрити провадження у справі.

Відповідно до вимог п.1 ч.1 ст.157 Кодексу адміністративного судочинства України суд закриває провадження у справі, якщо справу не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

Частиною 1 статті 203 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що постанова суду першої інстанції скасовується в апеляційному порядку і провадження у справі закривається з підстав, встановлених статтею 157 цього Кодексу.

З огляду на те, що оскаржувана постанова прийнята з порушенням норм матеріального і процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про необхідність виходу за межі доводів апеляційної скарги, скасування постанови суду першої інстанції із закриттям провадження у справі.

Керуючись вимогами ч.3 ст.160, ст.ст.157, 195, 196, 198, 203, 205, 206, 254 Кодексу адміністративного судочинства України,

суд, -

УХВАЛИВ:

1. Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Волинського окружного адміністративного суду від 08.05.2014р. у справі №803/715/14 за позовом ОСОБА_1 до Відділу Держземагенства у Ківерцівському районі Волинської області Головного управління Держземагенства у Волинській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача: Озерцівська сільська рада Ківерцівського району Волинської області, про визнання протиправною відмови та зобов'язання вчинити дії, - задоволити частково.

2. Постанову Волинського окружного адміністративного суду від 08.05.2014р. у справі №803/715/14, - скасувати та закрити провадження у справі.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення.

Касаційна скарга подається безпосередньо до адміністративного суду касаційної інстанції.

Касаційна скарга на судові рішення подається протягом двадцяти днів після набрання законної сили судовим рішенням суду апеляційної інстанції, а у разі складення ухвали в повному обсязі відповідно до статті 160 КАС України, з дня складення ухвали в повному обсязі.

Головуючий суддя Н.Г. Левицька

Суддя І.М. Обрізко

Суддя В.П. Сапіга

Повний текст рішення виготовлено та підписано 03.03.2016р.