Справа № 804/3963/15
Суддя: Гімон М.М.
Дата ухвалення: 2016-03-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

02 березня 2016 рокусправа № 804/3963/15

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Гімона М.М.

суддів: Чумака С. Ю. Юрко І.В.

за участю секретаря судового засідання: Федосєєвій Ю.В.

за участю представника позивача Макушева С.В., представника відповідача Атрошенко В.М. розглянувши у відкритому судовому засідання в місті Дніпропетровську апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Союзтехнопром Продакшн Ко" на постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 05 листопада 2015 року по справі № 804/3963/15 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Союзтехнопром Продакшн Ко" до Державної податкової інспекції у Кіровському районі м. Дніпропетровська Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області, третя особа - ТОВ "Валок", про скасування податкових повідомлень-рішень,-

В С Т А Н О В И В:

У березні 2015 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Союзтехнопром Продакшн Ко" (далі за текстом Товариство) звернулось із позовом до суду, в якому просило визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення № від 17.02.2015 року, за яким збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість у розмірі 1341328,5 грн., у т.ч. за основним платежем - 894219 грн., та за штрафними санкціями - 447109,5 грн.; визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення № від 17.02.2015 року, за яким збільшено суму грошового зобов'язання з податку на прибуток у розмірі 1878847,5 грн., у т.ч. за основним платежем - 1252565 грн., та за штрафними санкціями - 626282,5 грн.; визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення № від 17.02.2015 року, за яким зменшено розмір від'ємного значення суми податку на додану вартість у розмірі 424271 грн. Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 05 листопада 2015 року у задоволенні даного позову відмовлено.

Не погодившись з таким рішення суду, позивач подав апеляційну скаргу, в якій зазначає, що судом першої інстанції допущені порушення норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення спору. Апелянт посилається на наявність всіх первинних документів, які підтверджують факт реальності господарських операцій між ним та його контрагентами, що в свою чергу є беззаперечною підставою для формування податкового кредиту. Також вказує на безпідставне врахування судом першої інстанції матеріалів перевірок контрагентів позивача, оскільки законодавство України не ставить в залежність виникнення у платника податку на додану вартість права на податковий кредит від дотримання вимог податкового законодавства іншим суб'єктом господарювання. В зв'язку з чим, просить постанову суду скасувати і постановити нову, якою задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Представник позивача в судовому засіданні підтримав доводи апеляційної скарги та просив скасувати постанову суду.

Представники відповідача в судовому засіданні заперечив проти доводів апеляційної скарги та просив рішення суду залишити без змін.

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення представників сторін, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, судова колегія вважає, що останню необхідно задовольнити з огляду на наступне.

Судами першої та апеляційної інстанції встановлено, що Товариство зареєстровано як юридичну особу та як платник податків воно перебуває на податковому обліку у Державній податковій інспекції у Кіровському районі м. Дніпропетровська Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області.

Посадовими особами відповідача в період з 17 листопада по 12 грудня 2014 року проведено документальну планову виїзну перевірку Товариства з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.01.2013 року по 31.12.2013 року, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2013 року по 31.12.2013 року.

Результати такої перевірки зафіксовані у акті від 19 грудня 2014 року № 3687/2202/32139562 (далі - Акт перевірки), згідно висновків якого встановлено ряд порушень податкового законодавства з боку позивача, зокрема: п. 138.2 статті 138, п. 139.1 ст. 139 розділу 5 Податкового кодексу України, в результаті чого позивачем занижено податок на прибуток у 2013 р. на загальну суму 1252565 грн.; п. 198.3, п. 198.6 ст. 198 Податкового кодексу України, в результаті чого занижено податок на додану вартість на загальну суму 894219 грн. та завищено від'ємне значення з податку на додану вартість у березні 2013 року на суму 424271 грн.

19 грудня 2014 року на підставі зазначеного Акту перевірки відповідачем винесено наступні податкові повідомлення-рішення: № від 17.02.2015 року, за яким збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість у розмірі 1341328,5 грн. у т.ч. за основним платежем - 894219 грн., та за штрафними санкціями - 447109,5 грн.; № від 17.02.2015 року, за яким збільшено суму грошового зобов'язання з податку на прибуток у розмірі 1878847,5 грн., у т.ч. за основним платежем - 1252565 грн., та за штрафними санкціями - 626282,5 грн.; № від 17.02.2015 року, за яким зменшено розмір від'ємного значення суми податку на додану вартість у розмірі 424271 грн.

Не погодившись з такими рішеннями податкового органу, позивач оскаржив їх до суду, правомірність винесення яких і стало предметом розгляду у даній справі.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з недостатності деяких документів, що засвідчують реальність господарських операцій, та дефектності документів, які не можуть бути визнані як первинні документи, що підтверджують взаємовідносини, які спрямовані на реальне настання правових наслідків. При цьому суд врахував акти перевірок контрагентів позивача, якими встановлено відсутність у останніх необхідних виробничих та трудових ресурсів, що в свою чергу вказує на безтоварність спірних господарських операцій.

Колегія суддів апеляційної інстанції не може погодитись з такими висновками суду першої інстанції з наступних підстав.

Згідно з п.44.1 ст.44 ПК України для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Водночас статтею 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" визначено, що первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Отже, будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції.

Якщо ж фактичного здійснення господарської операції не було, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені чинним законодавством.

З урахуванням викладеного, для підтвердження даних податкового обліку можуть братися до уваги лише ті первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції.

Згідно зі статтею 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" господарською операцією є дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов'язань, власному капіталі підприємства.

Таким чином, визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

Вимога щодо реальних змін майнового стану платника податків як обов'язкова ознака господарської операції кореспондує з нормами Податкового кодексу України.

Так, відповідно до п. 198.2 ст. 198 ПК України, датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Відповідно до п.198.3 ст.198 ПК України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Пунктом 198.6 статті 198 Податкового кодексу України визначено, що не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними або оформлені з порушенням вимог чи не підтверджені митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу).

До складу валових витрат що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування відповідно до пункту 138.1 статті 138 Податкового кодексу України (в редакції на момент перевіряємого періоду та виникнення спірних правовідносин), входять: витрати від операційної діяльності, які визначаються згідно з пунктами 138.4, 138.6 - 138.9, 138.11 цієї статті: інші витрати, визначені згідно з пунктами 138.5, 138.10 -138.12 цієї статті, пунктом 140.1 статті 140 і статті 141 цього Кодексу; крім витрат визначених у пунктах 138.3 цієї статті та у статті 139 цього Кодексу.

Приписами пункту 138.2 статті 138 Податкового кодексу України (в редакції на момент перевіряємого періоду та виникнення спірних правовідносин) визначено, що витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

Пунктом 138.4. статті 138 Податкового кодексу України (в редакції на момент перевіряємого періоду та виникнення спірних правовідносин) передбачено, що витрати, що формують собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг, крім нерозподільних постійних загальновиробничих витрат, які включаються до складу собівартості реалізованої продукції в періоді їх виникнення, визнаються витратами того звітного періоду, в якому визнано доходи від реалізації таких товарів, виконаних робіт, наданих послуг.

Згідно з підпунктом 139.1.9 пункту 139.1 статті 139 Податкового кодексу України (в редакції на момент перевіряємого періоду та виникнення спірних правовідносин) не включаються до складу витрат: витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

За приписами пункту 135.1 статті 135 Податкового кодексу України (в редакції на момент перевіряємого періоду та виникнення спірних правовідносин) доходи, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування, включаються до доходів звітного періоду за датою, визначеною відповідно до статті 137, на підставі документів, зазначених у пункті 135.2 цієї статті, та складаються з: доходу від операційної діяльності, який визначається відповідно до пункту 135.4 цієї статті; інших доходів, які визначаються відповідно до пункту 135.5 цієї статті, за винятком доходів, визначених у пункті 135.3 цієї статті та у статті 136 цього Кодексу.

Відповідно до п.135.4.ст.135 ПК України (в редакції на момент перевіряємого періоду та виникнення спірних правовідносин) дохід від операційної діяльності визнається в розмірі договірної (контрактної) вартості, але не менше ніж сума компенсації, отримана в будь-якій формі, в тому числі при зменшенні зобов'язань, та включає: дохід від реалізації товарів, виконаних робіт, наданих послуг, у тому числі винагороди комісіонера (повіреного, агента тощо); особливості визначення доходів від реалізації товарів, виконаних робіт, наданих послуг для окремих категорій платників податків або доходів від окремих операцій встановлюються положеннями цього розділу.

Тобто необхідною умовою для віднесення сплачених у ціні товарів (послуг) сум податку на додану вартість та формування валових витрат є факт придбання товарів та послуг із метою їх використання в господарській діяльності, які підтверджені належним чином складеними первинними документами, що відображають реальність господарської операції, яка є підставою для формування податкового обліку платника податків.

Доводи податкового органу про отримання платником необгрунтованої податкової вигоди мають ґрунтуватись на сукупності доказів, що безспірно підтверджують існування обставин, які виключають право платника, зокрема, на формування податкового кредиту та валових витрат.

Як вбачається з матеріалів справи, підставою для встановлення порушень з боку позивача, є висновки про безтоварність господарських операцій позивача із контрагентами, на що вказують, зокрема, і акти перевірок останніх.

Наявними в матеріалах справи письмовими доказами встановлено, що у спірний перевіряємий період позивач господарські взаємовідносини з ТОВ «Валок», у якого придбав валки прокатні чавунні, що підтверджується відповідними документами бухгалтерського обліку, зокрема, рахунками - фактурами, податковими та видатковими накладними (т.1, а.с.94-100, 106-111).

ТОВ «ВАЛОК» є імпортером вказаного товару і він транспортувався в Україну за рахунок ЗАТ «ОЗПВ» (м. Екатиренбург, Росія), яке відповідно до угоди від 22 березня 2012 року № 00312-9 реалізувало ТОВ «Валок» вищевказані ТМЦ, що підтверджується міжнародними товарно - транспортними накладними, які мають усі необхідні реквізити та печатки митного органу (т.1 а.с.101-105, 112-115).

Оплата товару здійснювалась у безготівковій формі, що підтверджується відповідними платіжними дорученнями, копії яких наявні в матеріалах справи (т.1, а.с. 116-129).

Вказані товари оприбутковувались та їх придбання відображалось в обліку Товариства, що підтверджено журналом-проводок та журналом-ордером (а.с. 130-132).

Крім того, 01 жовтня 2013 року між позивачем (замовник) та ТОВ «Велор Інвест» (виконавець) укладено договір на виготовлення та механічної обробки продукції № 01/10-13 (т.1, а.с. 133-135), за умовами якого, замовник прийняв та обробив валки прокатні чавунні.

Виконання умов договору підтверджується рахунками - фактурами, актами здачі - прийняття робіт та податковими накладними, наявними в матеріалах справи (т.1, а.с.136-138, 142-144,147-149). Транспортування ТМЦ зі складу замовника (м. Дніпропетровськ, пр.. Кірова, 97 К) на склад виконавця ( м. Дніпропетровськ, вул.. Г.Сталінграду, 157 а) та у зворотньому напрямку здійснювалося силами ТОВ "Союзтехнопром продакшн КО", що підтверджується відповідними товарно - транспортними накладними (т.1, а.с.139-141,145-146,150-151). Оплата товару підтверджена платіжними дорученнями (т.1, а.с.152-154).

Також, позивач мав взаємовідносини з ТОВ «Велор Інвест» в межах договору поставки від 01 листопада 2013 року № 01/11-13 (т.1, а.с.155-158), відповідно до якого придбав валки калібрувального стану.

На виконання умов договору, між сторонами складено та виписано рахунки - фактури, видаткові, податкові та товарно - транспорті накладні (т.1, а.с.159-202). Оплата товару здійснена у безготівковій формі за платіжними дорученнями № 111370 та 111346 (т.1, а.с. 203-204). Факт оприбуткування товару підтверджено журналом-ордером і відомістю по рахунку 631 (т.1 а.с. 205).

Також, між позивачем та ТОВ «Альта Центр Сервіс» укладено договір поставки №01/2013 та договір на виготовлення та механічної обробки продукції від 03 січня 2013 року №01/032013, згідно яких, ТОВ "Союзтехнопром продакшн КО" спочатку придбало, а потім обробило у контрагента валки. Крім того, Товариство придбавало за вказаним договором Прес-форми в асортименті.

Фактичне виконання умов договорів підтверджується наступними документами бухгалтерського обліку: рахунки - фактури, податкові накладні, акти здачі - прийняття робіт, видаткові накладні, товарно-транспорті накладні та сплатив за це відповідні кошти (т.2, а.с.1-164).

Дослідженими в судовому засіданні документами підтверджено факт використання вказаних товарів у господарській діяльності, оскільки підтверджено, що придбані ТМЦ (валки) реалізовані на адресу ТОВ "Інтерпайп Ніко Тьюб» відповідно до договору поставки від 11 лютого 2011 року № 239 та на адресу ВАТ «Інтерпайп НТЗ» відповідно до договору поставки від 31 січня 2013 року №511130087. Перевезення товарів здійснювалось автотранспортом, який, зокрема, орендувався Товариством для цих перевезень.

Окрім цього, у перевіряємому періоді між позивачем та ТОВ «Еліс-Буд» укладено договір постачання №4/11-13 від 04 листопада 2013 року (т.1, а.с.206-209), відповідно до якого ТОВ "Союзтехнопром продакшн КО" придбало іграшки «Ляльковий театр» в асортименті.

Фактичне виконання умов договору підтверджується рахунками - фактурами, податковими та видатковими накладними, а також товарно - транспортними накладними щодо перевезення товару (т.1, а.с.210-251).

Транспортування товару здійснювалось автомобілем марки Даймлер Бенц, реєстраційний номер АЕ4431ЕС, що належить позивачу на праві власності.

Оплата товару здійснювалась у безготівковій формі, що підтверджується відповідними платіжними дорученнями, копії яких наявні в матеріалах справи (т.1, а.с.253-256).

Придбані іграшки використані позивачем у власній господарській діяльності, а саме реалізовані на адресу ТОВ «АТБ - Маркет» в межах договору поставки від 15 квітня 2013 року №53274.

На думку колегії суддів апеляційної інстанції, факт реальності придбання позивачем товарів за вказаними договорами, підтверджується вищенаведеними первинними документами, що в свою чергу свідчать про реальний характер спірних операцій.

Крім того, колегія суддів виходить з того, що на час здійснення спірних господарських операцій контрагенти позивача були зареєстрованими в установленому законом порядку, відповідали ознакам і поняттю юридичних осіб та виступали правоздатними учасниками господарського обороту.

Окрім цього, суд апеляційної інстанції зазначає, що висновки суду першої інстанції про необхідність врахування матеріалів перевірок контрагентів позивача є помилковими, оскільки законодавство України не ставить в залежність виникнення у платника податку на додану вартість права на податковий кредит від дотримання вимог податкового законодавства іншим суб'єктом господарювання. Якщо контрагент не виконав свого зобов'язання по сплаті податку до бюджету, то це тягне відповідальності та негативні наслідки саме щодо цієї особи.

Вищенаведене вказує на правомірність формування позивачем податкового кредиту та валових витрат у спірний період та як наслідок на протиправність оскаржуваних податкових повідомлень-рішень.

За таких обставин, колегія суддів дійшла до висновку, що суд першої інстанції неповно встановив обставини у справі та прийняв рішення із помилковим застосуванням норм матеріального права, а тому постанова підлягає скасуванню з ухваленням нової.

Оскільки суд апеляційної інстанції дійшов висновку про обґрунтованість апеляційної скарги та позовних вимог, то понесені позивачем судові витрати на сплату судового збору в сумі 5846,40 грн. (487,20+5359,20) підлягають стягненню на його користь за рахунок бюджетних асигнувань Державної податкової інспекції у Кіровському районі м. Дніпропетровська Головного управління ДФС у Дніпропетровській області

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 24, 195, 198, 202, 205, 206, 211, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Союзтехнопром Продакшн Ко" - задовольнити.

Постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 05 листопада 2015 року по справі № 804/3963/15 - скасувати.

Адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Союзтехнопром Продакшн Ко" до Державної податкової інспекції у Кіровському районі м. Дніпропетровська Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області, третя особа - ТОВ "Валок", про скасування податкових повідомлень-рішень - задовольнити.

Визнати протиправними та скасувати прийняті Державною податковою інспекцією у Кіровському районі м. Дніпропетровська Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області податкове повідомлення - рішення від 17.02.2015 року №, яким збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість у розмірі 1341328,5 грн.; №, яким збільшено суму грошового зобов'язання з податку на прибуток у розмірі 1878847,5 грн. та № , за яким зменшено розмір від'ємного значення суми податку на додану вартість на загальну суму 424271 грн.

Стягнути на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Союзтехнопром Продакшн Ко" судові витрати у розмірі 5846,40 грн. за рахунок бюджетних асигнувань Державної податкової інспекції у Кіровському районі м. Дніпропетровська Головного управління ДФС у Дніпропетровській області.

Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками перегляду набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом 20 днів з дня її складення в повному обсязі.

Головуючий: М.М.Гімон

Суддя: С.Ю. Чумак

Суддя: І.В. Юрко