Справа № 815/2254/15
Суддя: Скрипченко В.О.
Дата ухвалення: 2016-03-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
----------------------
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 березня 2016 р.м.ОдесаСправа № 815/2254/15

Категорія: 12.3 Головуючий в 1 інстанції: Радчук А.А.

Одеський апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого - судді Скрипченка В.О.,

суддів Золотнікова О.С., Осіпова Ю.В.,

за участю секретаря судового засідання Сівєлькіної С.Є.,

позивача ОСОБА_1 та його представника ОСОБА_2, представника відповідачів/апелянтів Коротченка В.В., третьої особи ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Одесі апеляційні скарги Західно-Чорноморської рибоохорони та Державного агентства рибного господарства України на постанову Одеського окружного адміністративного суду від 20 травня 2015 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Державного агентства рибного господарства України та Західно-Чорноморської рибоохорони, третя особа на стороні відповідачів ОСОБА_4, про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,-

В С Т А Н О В И В:

16 квітня 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Державного агентства рибного господарства України, Західно-Чорноморської рибоохорони про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, посилаючись на те, що 07 жовтня 2014 року ОСОБА_1 прийняв Присягу державного службовця. 06 листопада 2014 року ОСОБА_1 на підставі Наказу в.о. Голови Державного агентства рибного господарства України №127-ТО призначено на посаду начальника Західно-Чорноморського басейнового управління охорони, використання і відтворення водних біоресурсів та регулювання рибальства, як такого, що успішно пройшов стажування в порядку переведення з посади головного державного інспектора Одеського територіального відділу Західно-Чорноморського басейнового управління охорони, використання і відтворення водних біоресурсів та регулювання рибальства. Наказом в.о. Голови Державного агентства рибного господарства України від 06 квітня 2015 року №53-ТО ОСОБА_1 звільнено з посади начальника Західно-Чорноморського басейнового управління охорони, використання і відтворення водних біоресурсів та регулювання рибальства за власним бажанням відповідно до ст. 38 КЗпП України. Підставами звільнення вказано: заява ОСОБА_1 від 25.03.2015 року, лист Міністерства аграрної політики та продовольства України від 01.04.2015 року №37-25-4-7/4928, лист Одеської обласної державної адміністрації від 02.04.2015 року №1597/02-38/03/1953. Однак з наказом про звільнення позивач не погоджується, звільнення з займаної посади вважає незаконним та безпідставним, через що звернувся до суду за захистом своїх прав.

Постановою Одеського окружного адміністративного суду від 20 травня 2015 року адміністративний позов ОСОБА_1 задоволений повністю. Визнано протиправним та скасовано Наказ в.о. Голови Державного агентства рибного господарства України від 06 квітня 2015 року №53-ТО про звільнення ОСОБА_1 з посади начальника Західно-Чорноморського басейнового управління охорони, використання і відтворення водних біоресурсів та регулювання рибальства за власним бажанням відповідно до ст. 38 КЗпП України. Поновлено ОСОБА_1 на посаді начальника Західно-Чорноморського басейнового управління охорони, використання і відтворення водних біоресурсів та регулювання рибальства з 06 квітня 2015 року. Стягнуто з Західно-Чорноморської рибоохорони на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу, починаючи з 06 квітня 2015 року по 20 травня 2015 року в розмірі 7751,70 грн. (сім тисяч сімсот п'ятдесят одна гривня 70 коп.).

Не погоджуючись із постановленим у справі судовим рішенням Західно-Чорноморська рибоохорона подала апеляційну скаргу, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права та неповне з'ясування обставин справи, просить скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нову постанову суду.

Не погоджуючись із постановленим у справі судовим рішенням Державне агентство рибного господарства України подало апеляційну скаргу, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права та неповне з'ясування обставин справи, просить скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нову, якою відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 в частині визнання протиправним та скасування наказу в.о. Голови Державного агентства рибного господарства України від 06 квітня 2015 року №53-ТО та поновлення ОСОБА_1 на посаді начальника Західно-Чорноморського басейнового управління охорони, використання і відтворення водних біоресурсів та регулювання рибальства.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційних скарг, пояснення на них, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість постанови суду в межах апеляційних скарг, колегія суддів дійшла таких висновків.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, на підставі заяви позивача від 09.10.2014 року, матеріалів стажування, листа Одеської обласної державної адміністрації від 17.10.2014 року №6185/02-38/01/6238 наказом в. о. голови Державного агентства рибного господарства України від 06.11.2014 року №127-То ОСОБА_1 з 06 листопада 2014 року призначено на посаду начальника Західно-Чорноморського басейнового управління охорони, використання і відтворення водних біоресурсів та регулювання рибальства з посадовим окладом згідно штатного розпису як такого, що успішно пройшов стажування в порядку переведення з посади головного державного інспектора Одеського територіального відділу Західно-Чорноморського басейнового управління охорони, використання і відтворення водних біоресурсів та регулювання рибальства. Присвоєно ОСОБА_1 9 (дев'ятий) ранг державного службовця (а.с. 17).

06 квітня 2015 року в. о. голови Державного агентства рибного господарства України видано наказ №53-ТО про звільнення ОСОБА_1 з посади начальника Західно-Чорноморського басейнового управління охорони, використання і відтворення водних біоресурсів та регулювання рибальства за власним бажанням відповідно до статті 38 КЗпП України. Підстава: заява ОСОБА_1 від 25.03.2015 року, лист Міністерства аграрної політики та продовольства України від 01.04.2015 року №37-25-4-7/4928, лист Одеської обласної державної адміністрації від 02.04.2015 року №1597/02-38/03/1953 (а.с. 18, 82, 83).

В матеріалах справи наявна копія заяви ОСОБА_1 про звільнення із посади начальника Західно-Чорноморського басейнового управління охорони, використання і відтворення водних біоресурсів та регулювання рибальства з 25 березня 2015 року за власним бажанням (а.с. 81). Однак позивач наполягає на тому, що під час розгляду питання про призначення на посаду під тиском в. о. голови Держрибагентства України він був вимушений написати заяву про звільнення за власним бажанням без зазначення у ній дати звільнення та дати написання самої заяви. З огляду на те, що дана заява була написана під тиском та без особистого волевиявлення 27 березня 2015 року та 07 квітня 2015 року ОСОБА_1 надіслав заяву про відкликання своєї заяви про звільнення з займаної посади (а.с. 21, 84). Не беручи до уваги заяв позивача про відкликання заяви про звільнення, відповідачем винесено оскаржуваний наказ, у зв'язку з чим, не погоджуючись з прийнятим наказом про звільнення, позивач звернувся до суду за захистом порушених прав та охоронюваних законом інтересів.

Задовольняючи адміністративний позов ОСОБА_1 суд першої інстанції виходив з того, що на підставі заяви позивача про звільнення, яка зареєстрована Західно-Чорноморської рибоохорони 25 березня 2015 року, в. о. голови Державного агентства рибного господарства України видано наказ №53-ТО від 06 квітня 2015 року про звільнення ОСОБА_1, проте вказаний наказ винесено неправомірно та безпідставно, на 13-й день до закінчення двотижневого терміну попередження про звільнення, що є порушенням норм КЗпП України.

Однак, колегія суддів з таким висновком суду першої інстанції погодитися не може з огляду на таке.

Так, предметом спору в даній справі є наказ в. о. голови Державного агентства рибного господарства України від 06.04.2015 року №53-ТО про звільнення ОСОБА_1 з посади начальника Західно-Чорноморського басейнового управління охорони, використання і відтворення водних біоресурсів та регулювання рибальства за власним бажанням відповідно до статті 38 КЗпП України.

Відповідно до п. 15 ч. 1 ст. 3 КАС України публічна служба - діяльність на державних політичних посадах, професійна діяльність суддів, прокурорів, військова служба, альтернативна (невійськова) служба, дипломатична служба, інша державна служба, служба в органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування.

Суспільні відносини, пов'язані зі створенням правових, організаційних, економічних та соціальних умов реалізації громадянами України права на державну службу регулює Закон України «Про державну службу» від 16 грудня 1993 року №3723-XII (далі - Закон №3723-XII). Згідно зі статтями 9 і 30 цього Закону правовий статус окремих категорій державних службовців регулюється Конституцією України, спеціальними законами та Кодексом законів про працю України.

З матеріалів справи видно, що підставою для видачі оскарженого наказу №53-ТО від 06.04.2015 року була письмова заява ОСОБА_1 від 25 березня 2015 року на ім'я в. о. голови Державного агентства рибного господарства України Николенко О.М., в якій позивач просив звільнити його із займаної посади за власним бажанням, відповідно до п.1 ст.38 КЗпП України, з зазначення дати звільнення (а.с.81).

При цьому, апеляційний суд відхиляє посилання позивача на те, що під час розгляду питання про призначення на посаду під тиском в. о. голови Держрибагентства України він був вимушений написати заяву про звільнення за власним бажанням без зазначення у ній дати звільнення та дати написання самої заяви, оскільки заява була зареєстрована за вхідним номером Держрибагентства України від 25.03.2015 №16/2917, та у встановленому порядку направлена на розгляд в.о. Голови Николенку О.М. У письмовому поясненні в.о. Голови Николенка О.М. чітко зазначено, що заява про звільнення за власним бажанням надійшла разом з іншою вхідною кореспонденцією саме 25.03.2015 року. Підстав вважати, що дана заява була написана позивачем у день написання заяви про прийняття на посаду начальника Західно-Чорноморської рибоохорони ОСОБА_1 немає, оскільки позивачем не було надано жодних доказів, що підтверджували б зазначений факт та власне вчинення тиску щодо нього під час написання заяви про звільнення.

Відповідно до ст. 38 КЗпП України, працівник має право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це власника або уповноважений ним орган письмово за два тижні.

Порядком призначення на посади та звільнення з посад керівників територіальних органів міністерств та інших центральних органів виконавчої влади, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 25.01.2012 №45 визначено процедуру призначення на посади та звільнення з посад керівників територіальних органів міністерств та інших центральних органів виконавчої влади. Указом Президента України «Про деякі питання забезпечення здійснення повноважень місцевими державними адміністраціями» від 16.04.2010 №542/2010, Положенням Про Міністерство аграрної політики та продовольства України, затвердженим Указом Президента України від 23 квітня 2011 року №500/2011, а також вказаним Порядком передбачено необхідність погодження звільнення керівників територіальних органів ЦОВВ з Мінагрополітикою України та місцевими державними адміністраціями.

Таким чином, колегія суддів виходить з того, що жодним нормативно-правовим актом України не передбачено строки, виключно після спливу яких уповноважений орган може ініціювати погодження звільнення керівника територіального органу ЦОВВ.

З матеріалів справи вбачається, що Листами Держрибагентства України від 25.03.2015 року №2-11-6/1317-15 до Одеської обласної державної адміністрації та від 25.03.2015 року №2-11-4/1310-15 до Мінагрополітики України було направлено пропозиції щодо погодження звільнення ОСОБА_1

Мінагрополітики України листом від 01.04.2015 року №37-25-4-7/4928 та Одеська обласна державна адміністрація листом від 02.04.2015 року №1597/02- 38/03/1953 надали погодження на звільнення ОСОБА_1

В свою чергу, Держрибагентство України у відповідності до вимог чинного законодавства України, виключно після отримання погоджень звільнення уповноважених органів, видало наказ про звільнення позивача від 06.04.2015 року №5З-ТО.

Сектором кадрової роботи 06.04.2015 року підготовлено та подано на підпис в.о. Голови Держрибагентства України Николенка О.М. проект наказу про звільнення ОСОБА_1 із займаної посади, який після підписання було повернено на початку наступного робочого дня о 09:00 год. 07.04.2015 року. В цей же день, 07.04.2015 року ОСОБА_1 було направлено лист з повідомленням про звільнення та запрошенням прибути до Держрибагентства України для ознайомлення з наказом про звільнення від 06.04.2015 №53-ТО та отримання трудової книжки.

Позивач стверджує, що 27.03.2015 року ним було направлено на адресу Держрибагентства України лист про відкликання заяви про звільнення за власним бажанням.

Разом з тим, суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що заява про відкликання заяви про звільнення позивачем надійшла на адресу до Держрибагентства України під кінець робочого дня 15.04.2015 року та була зареєстрована Сектором контролю за виконанням доручень 15.04.2015 року за №16/3448. Тобто вже після видання наказу про звільнення ОСОБА_1 Наступного робочого дня, 16.04.2015 року ОСОБА_1 Держрибагентством України було направлено лист за №2-11-19/2183-15 з роз'ясненнями ситуації, що склалася, та було повторно запропоновано прибути до Держрибагентства України для ознайомлення з наказом про звільнення та забрати трудову книжку.

Підчас розгляду справи апеляційним судом було запропоновано позивачу та його представнику надати належні докази направлення та отримання відповідачем листів від 27.03.2015 р. та від 07.04.2015 р. про відкликання заяви про звільнення за власним бажанням (а.с. 21, 84), проте позивач та його представник не виконали цього та перестали з'являтися у судові засідання апеляційного суду.

Таким чином, зазначена обставина дає підстави для висновку, що відповідачі не були обізнані про те, що позивач має намір відкликати свою заяву про звільнення, позивач своєчасно не скористався своїм правом на відкликання заяви про звільнення за власним бажанням, а відтак, відповідачі підчас звільнення позивача діяли правомірно.

Враховуючи викладене колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про наявність підстав для задоволення позову ОСОБА_1.

Відповідно до вимог ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. Відповідачі, які є суб'єктами владних повноважень, свою позицію довели та обґрунтували. В свою чергу позивач, всупереч наведеним приписам, не довів протиправність прийнятого відповідачами рішення.

Відповідно до ст. 202 КАС України підставами для скасування постанови або ухвали суду першої інстанції та ухвалення нового рішення є неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи або питання.

Суд першої інстанції не правильно встановив обставини справи та допустив порушення норм матеріального права при вирішенні справи, а наведені в апеляційній скарзі доводи спростовують правильність висновків суду.

Відтак, апеляційні скарги Західно-Чорноморської рибоохорони та Державного агентства рибного господарства України задоволенню не підлягають.

Керуючись ст.ст. 184, 195, 196, 198, 202, 205, 207, 254 КАС України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційні скарги Західно-Чорноморської рибоохорони та Державного агентства рибного господарства України задовольнити. Постанову Одеського окружного адміністративного суду від 20 травня 2015 року - скасувати та прийняти нову постанову суду, якою у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 відмовити повністю.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів з дня складення рішення апеляційного суду в повному обсязі.

Головуючий В.О.Скрипченко

Суддя О.С.Золотніков

Суддя Ю.В.Осіпов