Справа № 335/866/16-а
Суддя: Апаллонова Ю. В.
Дата ухвалення: 2016-03-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

1Справа № 335/866/16-а 2-а/335/65/2016
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 березня 2016 року м. Запоріжжя

Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя у складі:

головуючого судді: Апаллонової Ю.В.,

при секретарі: Кудряшовій Ю.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративний позов ОСОБА_1 до Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Запорізькій області, третя особа Управління Пенсійного фонду України в Орджонікідзевському районі про визнання незаконною постанови головного державного виконавця Морар М.В. про повернення стягувачу виконавчого документу,

ВСТАНОВИВ:

У січні 2016 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом ОСОБА_2 до Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Запорізькій області, третя особа Управління Пенсійного фонду України в Орджонікідзевському районі про визнання незаконною постанови головного державного виконавця Морар М.В. про повернення стягувачу виконавчого документу.

У позовній заяві зазначено, що постановою державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області, ОСОБА_3 від 22.12.2015 р. їй повернуто виконавчий лист, виданий 26 липня 2013 року Орджонікідзевським районним судом міста Запоріжжя у справі № 0818/7868/2012, провадження № 2-а/0818/316/2012 про зобов'язання Управління Пенсійного фонду України в Орджонікідзевському районі м. Запоріжжя здійснити перерахунок та виплатити мені, ОСОБА_1, підвищення до пенсії в розмірі 30% мінімальної пенсії за віком відповідно до ст. 6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни", ч. 1 ст. 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» за період з 25 лютого 2011 року по 22 липня 2011 року включно, з урахуванням різниці, яка була виплачена за цей період.

На думку виконавця, як це випливає зі змісту постанови, це рішення суду має виконуватися шляхом пред'явлення Позивачем виконавчого листа до «органу Казначейства», як рішення про стягнення коштів. Саме для цього державний виконавець, нібито, звертався до суду із заявою про зміну способу виконання рішення на передбачений Законом України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень». А отримавши відмову, повернув виконавчий лист. При цьому роз'яснив, що вона мусить тепер сама звернутися до суду для зміни способу чи порядку виконання рішення (останній абзац мотивувальної частини постанови). Це свідчить, що державний виконавець відмовився діяти відповідно до вимог ч. 2 ст. 19 Конституції України.

Окрім цього, державний виконавець вказує, що боржник здійснив нарахування за рішенням суду у сумі 865,75 грн. Але не зазначає, яким чином вирахувана ця сума і як така сума нарахувань узгоджується з вказівками суду щодо цього. За її підрахунками сума мала скласти 1110,47 грн. Отже, державний виконавець не виконав свого обов'язку забезпечити виконання судового рішення і в цій частині.

У постанові державний виконавець зазначає, що «виконавчий документ є немайнового характеру» і мав би виконуватися за правилами ст. 75 Закону України «Про виконавче провадження». Але не зазначає про здійснення жодної дії, яка передбачена цією правовою нормою.

Постанову державного виконавця Морар М.В. від 22.12.2015 р. позивач отримала через пошту 27.01.2016 р. Після цього дізналася про прийняте рішення і з цієї дати отримала реальну можливість її оскарження. Скарга на цю постанову подається у 10-денний строк, як це передбачено ч.2 ст. 181 КАС України.

На підставі зазначеного, просить суд визнати неправомірною та скасувати постанову головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Запорізькій області ОСОБА_3 від 22.12.2015 р. про повернення стягувачу виконавчого листа, виданого 26 липня 2013 року Орджонікідзевським районним судом міста Запоріжжя у справі № 0818/7868/2012, провадження № 2-а 0818 316/2012 про зобов'язання Управління Пенсійного фонду України в Орджонікідзевському районі м. Запоріжжя здійснити перерахунок та виплатити ОСОБА_1 підвищення до пенсії в розмірі 30% мінімальної пенсії за віком відповідно до ст. 6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни", ч. 1 ст. 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» за період з 25 лютого 2011 року по 22 липня 2011 року включно, з урахуванням різниці, яка була виплачена за цей період та зобов'язати Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області поновити виконавче провадження ВП № 49034653.

У судове засідання ОСОБА_4 не зявилася, надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності, заявлені вимоги підтримав у повному обсязі.

Відповідач та третя особа у судове засідання не зявилися, про час та місце слухання справи повідомлені належним чином.

Відповідач надіслав до суду заперечення, в яких просить у задоволенні позову відмовити. Зазначав, що діяв згідно із нормами Закону України «Про виконавче провадження». згідно чинного законодавства не вбачається можливості виконати постанову суду в повному обсязі. Станом на 2015 рік коштів на виплату заборгованості управлінню не виділено. У п. 2 постанови про повернення виконавчого документу стягувачеві вказано, що виконавчий документ може бути повторно пред'явлений для виконання в строк до 22.12.2016 року і розяснено, що стягувачеві необхідно звернутися до суду з заявою в порядку передбаченим ст. 263 КАС України і у подальшому звертатися з відповідними виконавчими документами щодо стягнення коштів з державного органу безпосередньо до Державної казначейської служби України.

Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши усі надані сторонами докази, суд приходить до наступних висновків.

Статтею 2 Закону передбачено, що примусове виконання рішень в Україні покладається на Державну виконавчу службу, яка входить до системи органів Міністерства юстиції України і згідно з ч.2 цієї статті здійснюється державними виконавцями. Примусове виконання рішень здійснюють державні виконавці, визначені Законом України "Про державну виконавчу службу".

У відповідності з ч. 1 ст. 5 Закону вимоги державного виконавця щодо виконання рішень обов'язкові для всіх органів, організацій, посадових осіб, фізичних і юридичних осіб на території України.

Відповідно до ч. 7 ст. 12 Закону, особи, які беруть участь у виконавчому провадженні, зобов'язані сумлінно користуватися усіма наданими їм правами з метою забезпечення своєчасного та в повному обсязі вчинення виконавчих дій.

Так, відповідно до пункту 2 частини 1 статті 47 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий документ, на підставі якого відкрито виконавче провадження, за яким виконання не здійснювалось або здійснено частково, повертається стягувачу у разі, якщо у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернуто стягнення, а здійснені державним виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультативними.

Згідно статті 51 Закону України «Про виконавче провадження» у разі якщо постанова державного виконавця про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа стягувачу визнана судом незаконною чи скасована начальником відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, або керівником відповідного органу державної виконавчої служби або до державного виконавця надійшло рішення суду про скасування заходів до забезпечення позову, а також у разі повернення виконавчого документу з іншого відділу державної виконавчої служби, виконавче провадження підлягає відновленню протягом трьох робочих днів з дня надходження рішення суду, виконавчого документа чи постанови керівника відповідного органу державної виконавчої служби.

Статтею 11 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено обов'язок державного виконавця здійснювати заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення, у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом.

Як встановлено судом, на адресу відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області 16.10.2015 року надійшла заява від стягувача ОСОБА_1 щодо примусового виконавчого листа № 0818/7868/2012, виданого 26.07.2015 Орджонікідзевським судом м. Запоріжжя, про зобов'язання Управління Пенсійного Фонду України в Орджонікідзевському районі м. Запоріжжя здійснити нарахування і виплатити ОСОБА_1 підвищення пенсії в розмірі 30 % мінімальної пенсії за віком відповідно до статті 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», ч. 1 ст. 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» за період з 25.02.2011 року по 22.07.2011 року включно, з урахуванням різниці, яка була виплачена у цей період.

Постановою від 20.10.2015 року відкрито виконавче провадження № 49034653.

Листом від 26.10.2015 року за вих. 18883/12 боржник повідомив про неможливість виконання рішення суду у повному обсязі у зв'язку з відсутністю відповідних асигнувань.

Виплата коштів буде можлива лише за умови фінансування таких витрат за рахунок Державного бюджету України. Фінансування витрат, пов'язаних з реалізаціє Закону України «Про соціальний захист дітей війни», здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України. Потреба в коштах на такі виплати бюджетом на 2011 рік була передбачена з урахуванням витрат в розмірах, затверджених постановами Кабінету Міністрів України від 28.05.2005 № 530 «Деякі питання соціального захисту окремих категорій громадян» та від 06.07.2011 № 745 «Про встановись деяких розмірів виплат, що фінансуються за рахунок коштів державного бюджету», а в 2012 році постановою КМУ від 28.12.2011 № 1388 «Про підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення». Потреба в коштах на такі виплати на 2012 р затверджена Законом України «Про Державний бюджет України на 2012 рік». З січня 2012 року фінансування коштів на такі виплати в розмірах, понад передбачених Державним бюджетом України не здійснювались. Таким чином, згідно чинного законодавства не вбачається можливості виконати постанову суду в повному обсязі. Станом на 2015 рік коштів на виплату заборгованості управлінню не виділено. Стягувачу підлягає сплаті заборгованість у сумі 865,75 грн. за рахунок коштів Державного бюджету України.

22.12.2015 року головний державний виконавець керуючись п. 9 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» прийняв постанову про повернення виконавчого документа стягувачу (а.с. 2).

Частинами 1, 2 статті 11 Закону України «Про виконавче провадження» N 606-XIV від 21 квітня 1999 року визначено, що державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Державний виконавець здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення (далі - виконавчий документ), у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом.

Відповідно до частини 3 статті 75 Закону України «Про виконавче провадження» у paзi, якщо виконати рішення без участі боржника неможливо, державний виконавець накладає на боржника штраф відповідно до статті 89 цього Закону та вносить подання (повідомлення) правоохоронним органам для притягнення боржника до відповідальності згідно iз законом, після чого виносить постанову про закінчення виконавчого провадження, яка затверджується начальником відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, i повертає виконавчий документ до суду чи іншого органу (посадової особи), що його видав.

В силу положень частини 1 статті 89 Закону України «Про виконавче провадження» у разі невиконання без поважних причин у встановлений державним виконавцем строк рішення, що зобов'язує боржника виконати певні дії, та рішення про поновлення на роботі державний виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника - фізичну особу від десяти до двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян; на посадових осіб - від двадцяти до сорока неоподатковуваних мінімумів доходів громадян; на боржника - юридичну особу - від сорока до шістдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та встановлює новий строк виконання.

Відповідно до п.9 ч.1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження», виконавчий документ, на підставі якого відкрито виконавче провадження, за яким виконання не здійснювалося або здійснено частково, повертається стягувачу у разі, якщо наявна встановлена законом заборона щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, якщо у нього відсутнє інше майно чи кошти, на які можливо звернути стягнення, а також щодо проведення інших виконавчих дій стосовно боржника, що виключає можливість виконання відповідного рішення.

Згідно з ч.2 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» про наявність обставин, зазначених у частині першій цієї статті, державний виконавець складає акт.

Судом встановлено, що державним виконавцем, в порушення вимог ч. 2 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження», акт про наявність обставин, вказаних у п. 9 ч. 1 ст. 47 цього ж Закону складений не був, відповідних доказів його складання до суду не надано.

Також, при прийнятті постанови про повернення виконавчого документа стягувачеві державним виконавцем не враховано вимоги Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» від 05.06.2012 року та Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевого бюджетів або боржників, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03 серпня 2011 року № 845.

У відповідності до п.7 зазначеного Порядку у разі наявності підстав для повернення виконавчого документа стягувачу керівник органу державної виконавчої служби подає відповідно до Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» Казначейству протягом 10 днів з дня складення державним виконавцем відповідного акта оригінал виконавчого документа разом із супровідним листом та завірені належним чином державним виконавцем копії інших матеріалів виконавчого провадження.

Положеннями п. 47 Порядку передбачено безспірне списання коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання судових рішень та виконавчих документів, яке здійснюється Казначейством на підставі поданих: органом Казначейства документів та відомостей, надісланих стягувачами та боржником; інформації про неможливість виконання безспірного списання коштів з рахунків боржника; керівником органу державної виконавчої служби зазначених у пункті 7 цього Порядку документів та відомостей.

Враховуючи вищевикладене, суд прийшов до висновку, що у відповідача під час виконання виконавчого листа №0818/7868/2012 виданого 26.07.2013 року не було законних підстав для повернення виконавчого листа стягувачу саме з підстав передбачених п. 9 ч. 1 ст.47 Закону і відповідач протиправно виніс постанову про повернення виконавчого документа стягувачеві, оскільки не дотримався приписів законодавства щодо своєчасності та повноти проведення виконавчих дій.

Докази щодо звернення державного виконавця до суду з поданням про відстрочку чи розстрочку виконання судового рішення з огляду на відсутність у боржника коштів для виконання судових рішень на певний бюджетний рік відсутні.

Отже, оскільки всі можливі заходи виконання судового рішення, передбачені Законом України «Про виконавче провадження», вжито не було, суд вважає повернення стягувачу виконавчого документу є передчасним.

Щодо тверджень відповідача про відсутність коштів у боржника - Управління Пенсійного фонду України на виконання рішення суду, суд звертає увагу на наступне.

Відповідно до частини 2 статті 8 Кодексу адміністративного судочинства України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Згідно зі статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Європейський суд з прав людини в пункті 74 рішення у справі «ОСОБА_5 проти Італії» зазначив, що орган державної влади не має права посилатися на брак коштів на виправдання неспроможності виконати судове рішення про виплату боргу.

В той же час, статтею 6 Конвенції передбачено право на справедливий суд.

Європейський суд з прав людини в пункті 40 рішення у справі «Горнсбі проти Греції» від 19 березня 1997 року зазначив, що право на суд було б ілюзорним, якби національна правова система Договірної держави допускала невиконання остаточного та обов'язкового судового рішення на шкоду одній зі сторін.

Якщо адміністративний (виконавчий) орган відмовляється виконувати, не виконує чи затягує виконання судового рішення, то передбачені статтею 6 гарантії, які забезпечуються стороні на етапі судового розгляду справи, фактично втрачають свій сенс (рішення у справі «Піалопулос та інші проти Греції» від 15 березня 2001 року, пункт 68).

За наведених обставин постанова від 22.12.2015 року про повернення виконавчого документа у ВП №49034653 стягувачеві є протиправною та підлягає скасуванню.

Щодо вимоги позивача про зобов'язання відновити виконавче провадження по виконанню виконавчого листа по справі № 0818/7868/2012 р. виданого 26.07.2013 року Орджонікідзевським районним судом м. Запоріжжя суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до ч.1 ст. 51 Закону України «Про виконавче провадження» у разі якщо постанова державного виконавця про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа стягувачу визнана судом незаконною чи скасована начальником відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, або керівником відповідного органу державної виконавчої служби або якщо до державного виконавця надійшло рішення суду про скасування заходів до забезпечення позову, а також у разі повернення виконавчого документа з іншого відділу державної виконавчої служби, виконавче провадження підлягає відновленню протягом трьох робочих днів з дня надходження рішення суду, виконавчого документа чи постанови керівника відповідного органу державної виконавчої служби.

Зі змісту вищенаведеної норми вбачається, що виконавче провадження підлягає відновленню протягом трьох робочих днів з дня надходження до державної виконавчої служби рішення суду про визнання судом незаконною постанови про повернення виконавчого документа, а тому вимога про зобов'язання відновити виконавче провадження по виконанню виконавчого листа по справі № 0818/7868/2012 р. виданого 26.07.2013 року Орджонікідзевським районним судом м. Запоріжжя, відповідно до Закону України "Про виконавче провадження" не підлягає задоволенню, оскільки виконавча служба проводить виконавче провадження відповідно до вимог Закону України «Про виконавче провадження».

Оскільки позивач звільнений від сплати державного мита та відповідно не сплатив його при подачі позову, суд не стягує на користь позивача судовий збір, а судові витрати відносить на рахунок Держави.

Керуючись ст.ст. 2,4,5,11,17-19,69-71,99,102,104,158,159,161,162,163,181 КАС України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати протиправною та скасувати постанову головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Запорізькій області ОСОБА_3 від 22 грудня 2015 р. про повернення стягувачу виконавчого листа, виданого 26 липня 2013 року Орджонікідзевським районним судом міста Запоріжжя у справі № 0818/7868/2012, провадження № 2-а 0818 316/2012 про зобов'язання Управління Пенсійного фонду України в Орджонікідзевському районі м. Запоріжжя здійснити перерахунок та виплатити ОСОБА_1 підвищення до пенсії в розмірі 30% мінімальної пенсії за віком відповідно до ст. 6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни", ч. 1 ст. 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» за період з 25 лютого 2011 року по 22 липня 2011 року включно, з урахуванням різниці, яка була виплачена за цей період.

В решті частині вимог відмовити.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до апеляційного суду Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Орджонікідзевський районний суд м.Запоріжжя шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення постанови апеляційної скарги.

Суддя : Ю.В. Апаллонова