Справа № 640/12108/15-а
Суддя: Калиновський В.А.
Дата ухвалення: 2016-02-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 лютого 2016 р.Справа № 640/12108/15-а
Колегія суддів Харківського апеляційного адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Калиновського В.А.

Суддів: Бенедик А.П. , Водолажської Н.С.

за участю секретаря судового засідання Тітової А.В. Т

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Київського районного суду м. Харкова від 11.12.2015р. по справі № 640/12108/15-а

за позовом Управління Пенсійного фонду України в Київському районі м. Харкова

до Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Харківській області

про скасування постанови про закінчення виконавчого провадження,

ВСТАНОВИЛА:

Позивач, Управління Пенсійного фонду України в Київському районі м. Харкова, звернувся до суду, в якому, з урахуванням уточнень до позовних вимог, просив суд скасувати постанову про закінчення виконавчого провадження в межах виконавчого провадження ВП 46775380 з підстав, передбачених п. 11 ч.1ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження» та зобов'язати винести постанову про закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених п. 8 ч. 1ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження».

Постановою Київського районного суду м. Харкова від 11.12.2015 року позов Управління Пенсійного фонду України в Київському районі м. Харкова задоволено частково, саме: скасовано постанову ВПВР Управління ДВС Головного територіального управління юстиції у Харківській області ВП № 46775380 від 26.06.2015 року про закінчення виконавчого провадження. В іншій частині позову - відмовлено.

Не погодившись з постановою суду першої інстанції, ОСОБА_1 подано апеляційну скаргу, в якій він просить скасувати оскаржувану постанову та прийняти нову, якою в задоволенні позовних вимог відмовити.

Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги апелянт посилається на порушення судом першої інстанції, при прийнятті постанови, норм матеріального права, а саме Закону України «Про виконавче провадження», з обставин і обґрунтувань, викладених в апеляційній скарзі.

В судове засідання сторони не прибули, про дату, час та місце апеляційного розгляду повідомлені належним чином.

Відповідно до ч. 4 ст. 196 КАС України, справа розглядається за відсутності сторін.

Згідно ст. 41 КАС України, колегія суддів, враховуючи неявку у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, вважає за можливе фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювати.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши докази по справі, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Згідно ч. 1 ст. 195 КАС України постанова переглянута в межах апеляційної скарги.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції, що постановою Київського районного суду м. Харкова від 21.12.2010 року по справі №2-а-2284/10/15, залишеною без змін ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 30.03.2011 року по справі № 2-а-2284/10/15/2018, позов ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в Київському районі м. Харкова задоволено частково.

Зобов'язано управління Пенсійного фонду України в Київському районі м. Харкова нарахувати та сплачувати ОСОБА_1 пенсію відповідно до вимог ст. 50,54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" з 26.04.2010 року, виходячи з встановленого законом мінімального розміру пенсії за віком, визначеного ч.1 ст.28 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", встановивши державну пенсію в розмірі 10 мінімальних пенсій за віком та додаткову пенсію в розмірі 100% мінімальної пенсії за віком.

На підставі виконавчого листа по справі № 2018/2-а-2284/10/15, виданого 03.02.2015 року Київським районним судом м. Харкова, державним виконавцем 05.03.2015 року винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 46775380, копії якої направлено сторонам. У постанові державним виконавцем вказано про необхідність боржнику самостійно виконати рішення у строк до семи днів з моменту винесення постанови, а саме: до 12.03.2015 року (а.с. 29).

Відповідно до повідомлення Управління пенсійного фонду України в Київському районі м. Харкова від 30.03.2015 року за вих. № 2585-27/13, Управлінням було здійснено перерахунок пенсії ОСОБА_1, згідно якого доплата становить 94051 грн. 74 коп. Вищезазначену доплату було виплачено ОСОБА_1 в повному обсязі у липні 2011 року (а.с.12).

20.04.2015 року державним виконавцем на адресу Управління було відправлено вимогу про надання інформації щодо стану виконання рішення в частині подальшого нарахування та сплати ОСОБА_1 пенсії (а.с. 33, 34).

27.04.2015 року до Відділу надійшла відповідь Управління пенсійного фонду України в Київському районі м. Харкова № 6880-77/02, згідно якої останнє повідомило, що пенсія ОСОБА_1 буде нараховуватися і сплачуватися за наявності бюджетних коштів (а.с. 35-38).

09.06.2015 року державним виконавцем за невиконання у встановлений державним виконавцем строк виконавчого листа, була винесена постанова про накладення штрафу у розмірі 680,00 грн. Відповідно до зазначеної постанови боржнику встановлений новий термін виконання рішення суду - п'ятиденний строк з моменту отримання даної постанови (а.с. 39-40).

Оскільки управлінням не здійснено подальшу виплату пенсії ОСОБА_1, керуючись ст. 11, 75, 89 Закону України "Про виконавче провадження", 18.06.2015 року державним виконавцем винесено постанову про накладання на боржника штрафу у подвійному розмірі (а.с. 41-42).

23.06.2015 року державним виконавцем направлено подання (повідомлення) за вих. № 46775380/07.01/В-1 до Дзержинського РВ ХМУ ГУ МВС України в Харківській області про притягнення боржника до кримінальної відповідальності за невиконання рішення суду відповідно до закону (а.с. 43-45).

Керуючись ст. 75, п. 11 ст. 49 Закону України "Про виконавче провадження" 26.06.2015 державним виконавцем винесено постанову про закінчення виконавчого провадження № 46775380 (а.с.47-49).

Не погоджуючись із підставами закриття виконавчого провадження, позивач звернувся з даним позовом до суду.

Частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що оскаржувана постанова про закінчення виконавчого провадження від 26.06.2015 року винесена державним виконавцем з порушенням вимог Закону України "Про виконавче провадження".

Колегія суддів погоджується з висновками суду, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (далі - рішення).

Згідно ст. 2 Закону України "Про виконавче провадження", примусове виконання рішень в Україні покладається на Державну виконавчу службу.

Відповідно ч. 2 ст. 1 Закону України "Про державну виконавчу службу", завданням державної виконавчої служби є своєчасне, повне і неупереджене примусове виконання рішень, передбачених законом. Система органів державної виконавчої служби визначена у статті 3 цього Закону.

Статтею 11 Закону України "Про виконавче провадження" передбачений обов`язок державного виконавця здійснювати заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення (далі - виконавчий документ), у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом.

З матеріалів справи вбачається, що постанова про закінчення виконавчого провадження за виконавчим листом № 2018/2а-2284/10/15 прийнята державним виконавцем з посиланням на п. 11 ч. 1 ст. 49 Закону України "Про виконавче провадження".

Відповідно до статті 49 Закону України "Про виконавче провадження" (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), виконавче провадження підлягає закінченню у випадках: 1) визнання судом відмови стягувача від примусового виконання рішення суду;2) визнання судом мирової угоди між стягувачем і боржником у процесі виконання;3) смерті або оголошення померлим стягувача чи боржника, визнання безвісно відсутнім боржника або стягувача, ліквідації юридичної особи - сторони виконавчого провадження, якщо виконання їх обов'язків чи вимог у виконавчому провадженні не допускає правонаступництва;4) скасування рішення суду або іншого органу (посадової особи), на підставі якого виданий виконавчий документ, або визнання судом виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню;5) письмової відмови стягувача від одержання предметів, вилучених у боржника під час виконання рішення про передачу їх стягувачу, або знищення речі, що має бути передана стягувачу в натурі;6) закінчення строку, передбаченого законом для відповідного виду стягнення;7) визнання боржника банкрутом;8) фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом;9) повернення виконавчого документа без виконання на вимогу суду або іншого органу (посадової особи), який видав виконавчий документ;10) направлення виконавчого документа за належністю до іншого відділу державної виконавчої служби;11) повернення виконавчого документа до суду чи іншого органу (посадової особи), який його видав, у випадку, передбаченому частиною третьою статті 75 цього Закону;12) якщо рішення фактично виконано під час виконання рішення Європейського суду з прав людини;13) непред'явлення виконавчого документа за відновленим виконавчим провадженням у строки, визначені статтею 51 цього Закону.14) списання згідно із Законом України "Про деякі питання заборгованості за спожитий природний газ та електричну енергію" заборгованості, встановленої рішенням суду, яке підлягало виконанню на підставі виконавчого документа.

Відповідно до ч. 2 ст. 75 Закону України "Про виконавче провадження", у разі невиконання зазначених вимог без поважних причин державний виконавець накладає на боржника штраф відповідно до статті 89 цього Закону і не пізніше п'яти робочих днів з дня його накладення повторно перевіряє стан виконання рішення.

Якщо рішення не виконано і виконання може бути проведено без участі боржника, державний виконавець організовує виконання відповідно до повноважень, наданих йому законом, та вносить подання (повідомлення) правоохоронним органам для притягнення боржника до відповідальності згідно із законом. При цьому на боржника повторно накладається штраф у порядку, встановленому статтею 89 цього Закону.

Про закінчення виконавчого провадження державний виконавець виносить постанову, яка затверджується начальником відповідного органу державної виконавчої служби, якому він безпосередньо підпорядкований. Копія постанови у 3-денний строк надсилається сторонам та суду або іншому органу (посадовій особі), які видали виконавчий документ.

Відповідно до п. п. 2.1.2 Інструкції про проведення виконавчих дій, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 15.12.1999 року № 74/5, державний виконавець зобов'язаний використовувати надані йому законом та передбачені цією Інструкцією права і обов'язки в точній відповідності до закону, не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів громадян і юридичних осіб, роз'яснювати особам, які беруть участь у виконавчому провадженні або залучаються до проведення виконавчих дій, їх права та обов'язки.

Колегія суддів вважає правомірним висновок суду першої інстанції про те, що державним виконавцем не вжито вичерпних заходів щодо виконання постанови Київського районного суду м. Харкова від 21.12.2010 року за виконавчим листом 2018/2а-2284/10/15.

Як свідчать матеріали справи, відповідачем дійсно 09.06.2015 року та 23.06.2015 року були винесені постанови про накладення на позивача штрафу та про накладення штрафу у подвійному розмірі за невиконання рішення суду без поважних причин, проте, вказані постанови про накладення на управління штрафу у розмірі 680 грн. та 1360 грн. були скасовані постановами Київського районного суду м. Харкова від 02.07.2015 року (а.с. 13-16, 64-65).

Крім того, згідно до ч. 1 ст. 36 Закону України "Про виконавче провадження", за наявності обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим, державний виконавець за власною ініціативою чи за заявою сторін, а також самі сторони мають право звернутися до суду, який видав виконавчий документ, із заявою про відстрочку або розстрочку виконання, а також про встановлення або зміну способу і порядку виконання.

Відповідно до положень ст. 263 Кодексу адміністративного судочинства України, за наявності обставин, що ускладнюють виконання судового рішення (відсутність коштів на рахунку, відсутність присудженого майна в натурі, стихійне лихо тощо), державний виконавець може звернутися до адміністративного суду, що видав виконавчий лист, із поданням, а сторона виконавчого провадження - із заявою про відстрочення або розстрочення виконання, змін чи встановлення способу і порядку виконання судового рішення.

Як свідчать матеріали справи, відповідач не скористався своїм правом, відповідно до наведеної норми Кодексу адміністративного судочинства України, та не звертався до суду із заявою про зміну чи встановлення способу і порядку виконання судового рішення.

Європейський Суд з прав людини у своєму рішенні у справі "Іммобільяре Саффі проти Італії" наголошував, що право на звернення до суду, гарантоване статтею 6, також передбачає практичне виконання остаточних, обов'язкових для виконання судових рішень, які в державах, що поважають принцип верховенства права, не можуть залишатися невиконаними на шкоду стороні у провадженні. Отже, виконання судового рішення не може відстрочуватися на незаконних підставах.

В рішенні "Войтенко проти України" Суд знову повторює, що ефективний доступ до суду включає право на те, щоб рішення суду було виконане без невиправданих затримок. Проте, затримка виконання судового рішення на період, що є необхідним для вирішення проблем публічного порядку, може у виняткових випадках бути виправдана.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що відповідачем передчасно було винесено постанову про закінчення виконавчого провадження, оскільки державним виконавцем не вжито вичерпних заходів щодо виконання постанови Київського районного суду м. Харкова від 21.12.2010 року за виконавчим листом 2018/2а-2284/10/15.

Таким чином, із врахуванням вищевикладеного, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що позовні вимоги в частині скасування постанови ВПВР Управління ДВС Головного територіального управління юстиції у Харківській області ВП № 46775380 від 26.06.2015 року про закінчення виконавчого провадження є законними, обгрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують.

Відповідно до ст. 159 КАС України, судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно ч. 1 ст. 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. 160, 167, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 209, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Київського районного суду м. Харкова від 11.12.2015р. по справі № 640/12108/15-а залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання ухвали у повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя (підпис)Калиновський В.А.
Судді(підпис) (підпис) Бенедик А.П. Водолажська Н.С.
Повний текст ухвали виготовлений 03.03.2016 р.