Справа № 184/380/16-а
Суддя: Томаш В. І.
Дата ухвалення: 2016-03-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 184/380/16-а
Номер провадження 2-а/184/8/16
П О С Т А Н О В А

03.03.2016м. Орджонікідзе

Орджонікідзевський міський суд Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді Томаш В.І.,

при секретарі Михайловій Т.В.,

розглянувши в м. Орджонікідзе справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в м. Орджонікідзе «про зобовязання вчинити певні дії», -

ВСТАНОВИВ:

Позивачка звернулася до суду з даним позовом, який уточнила та просить суд зобов'язати Управління Пенсійного фонду України в м. Орджонікідзе здійснити перерахунок пенсії з моменту призначення, враховуючи для обчислення пенсії 80 % від заробітної плати, що береться для призначення пенсії відповідно до Закону України "Про державну службу" з урахуванням при розрахунку заробітної плати для призначення пенсії згідно Закону України "Про державну службу" сум матеріальної допомоги на оздоровлення та індексації грошових доходів населення згідно довідки № 10 від 19.01.2016 року, що враховані при виплаті заробітної плати та з яких було сплачено єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, та здійснити виплату недоотриманих сум пенсії; стягнути з відповідача на її користь витрати на судовий збір в розмірі 551,20 грн..

Позивачка в судове засідання не зявилася, але надала суду письмове пояснення, в якому підтримує позовні вимоги з урахуванням заяви про уточнення в повному обсязі, просить розглянути справу за її відсутності. Пояснила, що щодо правомірності та обґрунтованості вимоги про зобов'язання управління Пенсійного фонду України в м. Орджонікідзе Дніпропетровської області здійснити перерахунок її пенсії, з урахуванням сум матеріальної допомоги та індексації, з моменту призначення, то згідно ст. 1 Закону України "Про державну службу", державна служба в Україні - це професійна діяльність осіб, які займають посади в державних органах та їх апараті щодо практичного виконання завдань і функцій держави та одержують заробітну плату за рахунок державних коштів. Ці особи є державними службовцями і мають відповідні службові повноваження.

Статтею 46 Конституції України визначено, що громадянам України гарантовано право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 92 Конституції України основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України. Пенсійні правовідносини певних категорій осіб, у тому числі тих, які мають статус державного службовця, регулюються додатково також спеціальними законами або окремими положеннями вказаних законів. Правова позиція Верховного Суду України вказує на те, що при спірних питаннях перевагу мають спеціальні норми, що визначають виплати (доходи) для обчислення пенсії, за наведених обставин стаття 41 Закону № 1058-1V та стаття 66 Закону № 1788-Х11. Таким чином, застосування положень Законів, які щодо спірних відносин є загальними - є прямим порушенням з боку суб'єкту владних повноважень. Така правова позиція щодо застосування норм законодавства викладена в рішеннях Верховного Суду України № 21-134а14 від 03.06.2014, № 21-14а14 від 04.03.2014, № 21-420а13 від 10.12.2013, № 21-350а13 від 06.11.2013, № 21-97а13 від 28.05.2013, № 21-125а13 від 14.05.2013, № 21-430а11 від 20.02.2012.

За приписами ч. 2 ст. 244-2 Кодексу адміністративного судочинства України, рішення Верховного Суду України, прийняте за результатами розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обовязковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначені норми права, та для всіх судів України.

На відміну від позиції Верховного Суду України, яка викладена в вищевказаних рішеннях, управлінням 08.02.2016 року їй було відмовлено в перерахунку пенсії з урахуванням матеріальної допомоги на оздоровлення та індексації грошових доходів населення.

Як неоднакове застосування одних і тих самих норм матеріального права слід розуміти, зокрема: різне тлумачення змісту і сутності правових норм, на підставі якого зроблено висновок про різний зміст суб'єктивних прав і обов'язків учасників відповідних правовідносин, у тому числі про наявність та обсяг прав і (або) обов'язків осіб, які беруть участь у справі; різне застосування правил конкуренції правових норм при вирішенні колізій між ними з урахуванням ієрархії цих правових норм, а також дії норм у часі, просторі та за колом осіб, тобто незастосування закону, який підлягав застосуванню; різне визначення предмета регулювання правових норм, зокрема, застосування різних правових норм для регулювання одних і тих самих правовідносин або поширення дії норми на певні правовідносини в одних випадках і незастосування цієї самої норми до аналогічних відносин в інших випадках, тобто різне застосування закону, який підлягав застосуванню; різне застосування правил аналогії права закону в подібних правовідносинах.

Отже, незастосування норми матеріального права, яка підлягала застосуванню, свідчить як про неоднакове застосування зазначеної норми, так і про незаконність судового рішення у справі (постанова Верховного Суду України від 6 листопада 2013 р. у справі N 21-352а13).

В Україні як соціальній, правовій державі політика спрямовується на створення умов, які забезпечують достатній життєвий рівень, вільний і всебічний розвиток людини як найвищої соціальної цінності, її життя і здоров'я, честь і гідність. Утвердження та дотримання закріплених у нормативно-правових актах соціальних стандартів є конституційним обов'язком держави. Діяльність її правотворчих і правозастосовчих органів має здійснюватися за принципами справедливості, гуманізму, верховенства і прямої дії норм Конституції України, а повноваження - у встановлених Основним Законом України межах і відповідно до законів.

Зазначені конституційні принципи, на яких базується здійснення прав і свобод людини і громадянина в Україні, включаючи і право на пенсійне забезпечення, передбачають за змістом ст. 1, 3, 6 (ч. 2), 8, 19 (ч. 2), 22, 23, 24 (ч. 1) Основного Закону України правові гарантії, правову визначеність і пов'язану з ними передбачуваність законодавчої політики у сфері пенсійного забезпечення, необхідні для того, щоб учасники відповідних правовідносин мали можливість завбачати наслідки своїх дій і бути впевненими у своїх законних очікуваннях, що набуте ними на підставі чинного законодавства право, його зміст та обсяг буде ними реалізовано, тобто набуте право не може бути скасоване, звужене.

Таким чином, УПФУ в м. Орджонікідзе, як суб'єкт владних повноважень відступило від встановлених приписів Конституції України у статтях 8, 19, 46, тим самим порушило її права громадянина України. Відповідно до Положення про Управління Пенсійного фонду України в районах, містах і районах у містах, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 30 квітня 2002 року №. 8-2, місцеве управління Пенсійного фонду забезпечує своєчасне і в повному обсязі фінансування та виплату пенсій, безпосередньо призначає (здійснює перерахунок) і виплачує пенсії та інші виплати відповідно до чинного законодавства.

При винесені рішення по справі просить застосувати позиції, викладені в рішеннях Верховного Суду України № 21-350а13 від 06.11.2013 та № 21-125а13 від 14.05.2013 в частині щодо правомірності її вимог про необхідність проведення перерахунку пенсії саме з моменту призначення.

Так, в зазначених справах, позивачі зверталися з позовами про зобов'язання здійснити перерахунок з моменту призначення пенсії. За результатами розгляду заяв про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судами касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах Верховний Суд України скасовував рішення ВАСУ та задовольняв вимоги позивача.

На обґрунтування позовних вимог було зазначено особами, що при визначенні розміру їх пенсії не були враховані виплати матеріальної допомоги на оздоровлення, індексації заробітної плати. Тобто, як у її випадку, порушення було ще при самому призначені пенсії.

За приписами ч. 2 ст. 244-2 Кодексу адміністративного судочинства України суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність з рішеннями Верховного Суду України.

Згідно ч. 2 ст. 161 КАС України, при виборі правової норми, що підлягає застосуванню до спірних правовідносин, суд зобов'язаний враховувати висновки Верховного Суду України, викладені у рішеннях, прийнятих за результатами розгляду заяв про перегляд судового рішення.

Викладена вище правова позиція Верховного Суду України щодо зобовязання здійснення перерахунку пенсії з моменту призначення з урахуванням матеріальної допомоги на оздоровлення та індексації грошових доходів населення, міститься у постанові (№ 21-350а13 від 06.11.2013), прийнятій за результатами розгляду заяви про перегляд судового рішення з підстави, передбаченої п. 1 ч. 1 ст. 237 КАС України, тому є обов'язковою до застосування судом під час розгляду адміністративної справи.

Щодо правомірності вимог про зобовязання Управління Пенсійного фонду України в м. Орджонікідзе здійснити виплату недоотриманих сум пенсії з моменту призначення, в звязку із здійсненням перерахунку, так як її виплата відбувалась в меншому розмірі, то зміст та обсяг права громадян на пенсійне забезпечення полягає у їх матеріальному забезпеченні шляхом надання трудових і соціальних пенсій, тобто щомісячних пенсійних виплат відповідного розміру, в разі досягнення особою передбаченого законом віку чи визнання її інвалідом або отримання членами її сімї цих виплат у визначених законом випадках.

Право на пенсійне забезпечення, загальні умови, порядок нарахування та розмір пенсій визначаються, зокрема, законами України «Про пенсійне забезпечення», «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування».

Норми, які передбачають включення індексації та матеріальної допомоги до складових заробітної плати при обчислені розміру пенсії, на момент призначення її пенсії, вже існували, а тому - мали бути застосовані під час призначення.

Отже, і на момент призначення їй пенсії, УПФУ в м. Орджонікідзе мало призначити пенсію з урахуванням, в тому числі, й сум індексації та матеріальної допомоги. Тим паче, УПФУ в м. Орджонікідзе мав брати до уваги та застосовувати висновки Верховного Суду України, викладені ним в рішеннях у подібних відносинах, більше того, УПФУ знало про існування такої правової позиції Верховного Суду України, так як було стороною в справах з аналогічним предметом позовних вимог.

Більше того, УПФУ в м. Орджонікідзе веде персоніфікований облік, в якому відображено і заробітну плату, і сплату внесків до ПФУ.

Враховуючи викладене, при зазначених обставинах справи, перерахунок пенсії (саме з моменту призначення) здійснюється на виконання вимог ст. 37 Закону України «Про державну службу», так як невірне трактування положень цього Закону, що здійснене суб'єктом владних повноважень, призвело до порушення принципу верховенства права.

За загальними правилами законодавства, якщо у відповідному Законі не розкрито значення терміну або таке визначення має невизначеність щодо вичерпного переліку, то застосовуються інші Закони, за допомогою яких можливо розкрити термін/поняття. За даних обставин, поняття складових заробітної плати, що беруться при обчислені пенсії, на момент її призначення, були ширше розкритті не в Законі України «Про державну службу», а в інших Законах, що регулюють питання оплати праці, в тому числі й Міжнародних.

Верховний Суд України вирішував питання про усунення розбіжностей у застосуванні статей 33 та 37 Закону України і в постановах від 20.02.2012, 28.05.2013 (справи №№21-430а11, 21-97а13 відповідно) зазначив, що отримувані застрахованою особою суми виплат, з яких були фактично нараховані та сплачені страхові внески або збір на обов'язкове державне пенсійне страхування, враховуються в заробіток (дохід) застрахованої особи для обчислення пенсії, незалежно від того, чи входять вони до структури заробітної плати.

Як зазначено в рішеннях Верховного Суду України та відповідно до усталеної практики та правової позиції, наразі йдеться мова про перерахунок розміру пенсії з урахуванням усіх складових заробітної плати, з якої були сплачені страхові внески або збір, на підставі норм законодавства, що були чинні на момент первинного призначення пенсії та звернення.

Тобто, при призначенні пенсії відповідно до Закону України «Про державну службу», управлінням ПФУ в м. Орджонікідзе не було враховано суми матеріальної допомоги на оздоровлення та суми індексації заробітної плати.

Відтак, як зазначається із викладеній правовій позиції, ухвалюючи позитивні рішення на користь позивачів у справах щодо зобов'язання органів Пенсійного фонду провести перерахунок пенсій з урахуванням додаткових виплат, суди відновлюють порушене право пенсіонера на пенсію в більшому розмірі, порушене внаслідок неправомірного неврахування сум зазначених вище виплат при призначенні пенсії.

Отже, оскільки право на призначення пенсії в розмірі, розрахованому з урахуванням додаткових виплат, виникає саме в момент її первинного призначення (що й підтверджується судами), цілком логічним у такому випадку є й зобов'язання здійснити виплату недоотриманої частини пенсії з моменту призначення.

Законом України «Про пенсійне забезпечення», а саме статтею 87 визначено, що суми пенсії, не одержані своєчасно з вини органу, що призначає або виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-якими строками.

Отже, вважає, що перерахунок пенсії має здійснюватись з дати призначення пенсії, так як порушення її прав УПФУ в м. Орджонікідзе має триваючий характер, а тому в даному випадку, здійснення перерахунку з моменту призначення, виплата недоотриманої суми пенсії, з урахуванням вже виплаченої (тобто різниці між перерахованою та отримуваною) є правомірним, відповідає вимогам чинного законодавства України, узгоджується з правовою позицією Верховного Суду України (№ 21-350а13 від 06.11.2013), та відповідає нормам процесуального та матеріального права.

Представник відповідача ОСОБА_2 в судове засідання не зявився, але надав суду письмове заперечення, в якому просить відмовити в задоволенні позовних вимог позивача в повному обсязі, розглянути справу за їх відсутності. Пояснив, що частиною 5 статті 37 Закону України "Про державну службу" передбачено, що визначення заробітної плати для обчислення пенсій державним службовцям здійснюється в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Конституцією України зазначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підстави в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України та законами України. У мотивувальній частині Рішення від 3 жовтня 1997 року N 4-зп Конституційний Суд України зазначив, що конкретна сфера суспільних відносин не може бути водночас врегульована однопредметними правовими актами однакової сили, які за змістом суперечать один одному. Звичайною є практика, коли наступний у часі акт містить пряме застереження щодо повного або часткового скасування попереднього. Загальновизнаним є й те, що з прийняттям нового акта, якщо інше не передбачено самим цим актом, автоматично скасовується однопредметний акт, який діяв у часі раніше. Таким чином, дія нормативно-правового акта в часі починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності. На законодавчому рівні, а саме статтею 37-1 Закону України "Про державну службу" передбачено, що умови та порядок перерахунку призначених пенсій державним службовцям визначаються Кабінетом Міністрів України. Відповідно до пунктів 3 та 5 Постанови Кабінету Міністрів України "Про деякі питання вдосконалення визначення розмірів заробітку для обчислення пенсії" № 865 від 31.05.2000 року (зі змінами від 24.04.2014 року) посадовий оклад, надбавка за ранг або кваліфікаційні класи, класний чин або спеціальні звання, вислугу років під час призначення пенсії у порядку та на умовах, передбачених Законом України "Про державну службу", враховуються в розмірах, установлених на день призначення пенсії. Перерахунок пенсій провадиться з місяця підвищення розміру заробітної плати працюючого державного службовця на підставі поданої заяви та довідок, виданих державними органами за останнім місцем роботи. Форма довідки про заробітну плату, що подається для призначення (перерахунку) пенсії державним службовцям, затверджується правлінням Пенсійного фонду України за погодженням з Міністерством соціальної політики. Відповідно до правової позиції Конституційного Суду України, викладеної в Рішенні від 26 грудня 2011 року N 20-рп/2011, передбачені законами соціально-економічні права не є абсолютними. Механізм реалізації цих прав може бути змінений державою, зокрема, через неможливість їх фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження балансу інтересів усього суспільства. Нормативно-правові акти Кабінету Міністрів України, якими регулюються бюджетні відносини, зокрема питання соціального захисту за рахунок коштів Державного бюджету України, є складовою бюджетного законодавства відповідно до пункту 5 частини першої статті 4 Бюджетного кодексу України. Отже, суди загальної юрисдикції України під час вирішення справ щодо соціального захисту прав громадян повинні застосовувати нормативно-правові акти Кабінету Міністрів України, прийняті на підставі і на виконання Бюджетного кодексу України, інших законів України, в тому числі закону про Державний бюджет України на відповідний рік. Здійснення ж перерахунку з моменту призначення, не відповідає нормам, що регулюють призначення/перерахунок пенсії. Таким чином, враховуючи викладене, посилання позивача на протиправність дій УПФУ в м. Орджонікідзе є безпідставними. Управління Пенсійного фонду України в м. Орджонікідзе не має достатніх правових підстав для здійснення перерахунку пенсії позивача, як зазначено в прохальній частині адміністративного позову.

У звязку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч.1 ст.41 КАС України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Суд, дослідивши матеріали справи та оцінивши їх в сукупності, прийшов до висновку, що заявлені позовні вимоги обґрунтовані, знайшли своє підтвердження в ході розгляду справи та підлягають задоволенню в повному обсязі за наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 з 27.12.2013 року перебуває на обліку в Управлінні Пенсійного фонду України в м. Орджонікідзе Дніпропетровської області та отримує пенсію відповідно до положень Закону України «Про державну службу» № 3723-XII від 16.12.1993 року (надалі - Закон № 3723-XII, або Закон України «Про державну службу»). 19.01.2016 року позивачка звернулася до Управління Пенсійного фонду України в м. Орджонікідзе із заявою про перерахунок пенсії державного службовця. В зазначеній заяві, за її змістом та суттю ОСОБА_1 звернулася з проханням здійснити перерахунок пенсії по державній службі з врахуванням довідки «Про складові заробітної плати за останні 24 календарних місяці роботи або за будь-які 60 календарних місяців роботи підряд перед звернення за пенсією, що подається для призначення пенсії відповідно до Закону України «Про державну службу» за № 10 від 19.01.2016 року (надалі - Довідка № 10 від 19.01.2016 року) та розшифровки «інших виплат» до зазначеної Довідки. В Довідці № 10 від 19.01.2016 року відображено складові заробітної плати, такі як: надбавки, премії, матеріальна допомога на оздоровлення та індексація, яка нараховувалась щомісячно. За результатами розгляду заяви про перерахунок пенсії державного службовця, Управлінням Пенсійного фонду України в м. Орджонікідзе Дніпропетровської області, їй надано відповідь за вих. № 828/06/34 від 08.02.2016 року. Вказаною відповіддю позивачці відмовлено у включенні сум індексації заробітної плати та матеріальної допомоги на оздоровлення в заробітну плату для призначення/перерахунку пенсії відповідно до Закону України "Про державну службу". Управління Пенсійного фонду України в м. Орджонікідзе посилається на те, що матеріальна допомога на оздоровлення та індексація грошових доходів населення не належать до "інших надбавок", а тому підстав для їх врахування в заробітну плату для визначення розміру пенсії відповідно до Закону України "Про державну службу" немає. Така позиція Управління Пенсійного фонду України в м. Орджонікідзе не відповідає приписам Конституції України та нормам законодавства. Позивачка вважає, що за приписами Конституції України, норми якої є нормами прямої дії, та відповідно до норм чинного пенсійного законодавства України, позивачка має право на включення суми індексації заробітної плати та матеріальної допомоги на оздоровлення в складові заробітної плати, що береться для обчислення пенсії при здійсненні перерахунку відповідно до Закону України "Про державну службу". Позивачка вважає, що зазначений перерахунок має бути здійснений Управлінням Пенсійного фонду України в м. Орджонікідзе з дати призначення їй пенсії та має бути виплачена «недоотримана пенсія», тобто різниця між розміром перерахованої пенсії з сумами виплаченої пенсії, так як, неправомірні дії УПФУ в м. Орджонікідзе - є триваючим порушенням, а відтак вони обмежують та порушують його право на соціальний захист та на достатній життєвий рівень.

У ч. 1 ст. 8 Конституції України встановлено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Одним із елементів верховенства права є принцип пропорційності, який у сфері соціального захисту означає, зокрема, що заходи, передбачені в нормативно-правових актах, повинні спрямовуватися на досягнення легітимної мети та мають бути співмірними з цією метою.

Статтею 19 Конституції України зазначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України та законами України.

Україна є демократична, соціальна, правова держава; права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави; в Україні визнається і діє принцип верховенства права; громадяни мають право на соціальний захист (ст. 1, ч. 2 ст. 3, ч.1 ст. 8, ч. 1 ст. 46 Основного Закону України).

Складовою конституційного права на соціальний захист є право на пенсійне забезпечення (абзац перший пункту 5 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 11 жовтня 2005 року № 8-рп/2005).

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 92 Конституції України основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.

Пенсійні правовідносини певних категорій осіб, у тому числі тих, які мають статус державного службовця, регулюються додатково також спеціальними законами або окремими положеннями вказаних законів.

Згідно ст. 1 Закону України "Про державну службу" № 3723-XII (далі за текстом - Закон № 3723-XII) державна служба в Україні - це професійна діяльність осіб, які займають посади в державних органах та їх апараті щодо практичного виконання завдань і функцій держави та одержують заробітну плату за рахунок державних коштів. Ці особи є державними службовцями і мають відповідні службові повноваження.

Чинне законодавство як загальне, так і спеціальне відносить до складу заробітної плати також "інші виплати". При цьому слід врахувати, що надбавки, запроваджені нормативно-правовими актами, матеріальна допомога, індексація належать до додаткових видів грошового забезпечення й приймаються в розрахунок при нарахуванні пенсії лише особам, які отримували такі надбавки під час перебування на державній службі.

Більше того, згідно зі статтею 1 Конвенції Міжнародної організації праці "Про захист заробітної плати" № 95, ратифікованої Україною 30 червня 1961 року, термін "заробітна плата" означає, незалежно від назви й методу обчислення, будь-яку винагороду або заробіток, які можуть бути обчислені в грошах, і встановлені угодою або національним законодавством, що їх роботодавець повинен заплатити працівникові за працю, яку виконано чи має бути виконано, або за послуги, котрі надано чи має бути надано.

Аналізуючи положення законодавства, Конституційний Суд України в своєму рішенні № 8-рп/2013 від 15.10.2013 року, виходить з того, що поняття "заробітна плата" і "оплата праці", які використано у законах, що регулюють трудові правовідносини, є рівнозначними.

Наведений зміст поняття заробітної плати узгоджується з одним із принципів здійснення трудових правовідносин - «відплатність праці», який дістав відображення у пункті 4 частини І Європейської соціальної хартії (переглянутої) від 3 травня 1996 року, ратифікованої Законом України "Про ратифікацію Європейської соціальної хартії (переглянутої)" від 14 вересня 2006 року № 137-V, за яким усі працівники мають право на справедливу винагороду, яка забезпечить достатній життєвий рівень. Крім обов'язку оплатити результати праці робітника, існують також інші зобов'язання роботодавця матеріального змісту. Матеріальна допомога на оздоровлення, допомога для вирішення соціально-побутових питань, індексація грошових доходів населення - не є виключеннями та підпадають під зобов'язання щодо оплати праці.

Крім того, держава передбачає заходи, спрямовані на забезпечення реальної заробітної плати, тобто грошової винагороди за виконану роботу як еквівалента вартості споживчих товарів і послуг. Згідно з положеннями статей 33, 34 Закону України від 24 березня 1995 року № 108/95-ВР "Про оплату праці" (далі за текстом - Закон № 108/95-ВР) такими заходами є індексація заробітної плати та компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням строків її виплати.

На підставі аналізу наведених положень законодавства Конституційний Суд України в рішенні N 9-рп/2013 від 15.10.2013 року дійшов висновку, що кошти, які підлягають нарахуванню в порядку індексації заробітної плати та компенсації працівникам частини заробітної плати у зв'язку з порушенням строків її виплати, мають компенсаторний характер. Як складові належної працівникові заробітної плати ці кошти спрямовані на забезпечення реальної заробітної плати з метою підтримання достатнього життєвого рівня громадян та купівельної спроможності заробітної плати у зв'язку з інфляційними процесами та зростанням споживчих цін на товари та послуги.

Як зазначено у Законі України "Про індексацію грошових доходів населення" цей Закон визначає правові, економічні та організаційні основи підтримання купівельної спроможності населення України в умовах зростання цін з метою дотримання встановлених Конституцією України гарантій щодо забезпечення достатнього життєвого рівня населення України. Тобто індексація грошових доходів населення - один із додаткових видів грошового забезпечення.

Подібна позиція висловлена Вищим адміністративним судом України в "Узагальненні судової практики розгляду справ, пов'язаних з перерахунком пенсій деяким категоріям державних службовців та науковим (науково-педагогічним) працівникам" (Юридичний вісник України, 06.2008, № 23).

Згідно постанови Верховного Суду України від 28.05.2013 № 21-97а13 Верховний Суд України підтримав позицію Вищого адміністративного суду України та зазначив, що: За змістом статті 37 Закону № 3723-XII пенсія державним службовцям призначається в розмірі 80 відсотків заробітної плати, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування.

У ч. 1 ст. 1 Закону № 108/95-ВР встановлено, що заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Статтею 2 цього Закону визначено структуру заробітної плати, до якої входить: основна та додаткова заробітна плата, а також заохочувальні та компенсаційні виплати.

Частиною другою статті 33 Закону № 3723-XII передбачено, що заробітна плата державних службовців складається з посадових окладів, премій, доплати за ранги, надбавки за вислугу років на державній службі та інших надбавок.

Аналіз наведених положень дає підстави для висновку, що матеріальна допомога на оздоровлення, допомога для вирішення соціально-побутових питань, індексація грошових доходів населення входить до системи оплати праці державного службовця - така позиція підтверджується й практикою Верховного Суду України.

Крім того, статтею 66 Закону України від 5 листопада 1991 року № 1788-XII "Про пенсійне забезпечення" (далі за текстом - Закон № 1788-ХІІ) врегульовано види оплати праці, що враховуються при обчисленні пенсій.

Відповідно до частини першої статті 66 цього Закону до заробітку для обчислення пенсії включаються всі види оплати праці (виплат, доходу), на які відповідно до Закону України "Про збір на обов'язкове державне пенсійне страхування" нараховується збір на обов'язкове державне пенсійне страхування, в межах максимальної величини фактичних витрат на оплату праці найманих працівників, оподатковуваного доходу (прибутку), сукупного оподатковуваного доходу (граничної суми заробітної плати (доходу), з яких справляються страхові внески (збори) до соціальних фондів, що діяла на день одержання зазначеного заробітку (виплат, доходу).

Стаття 41 Закону України від 9 липня 2003 року № 1058-ІУ "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" (далі за текстом - Закон № 1058-ІV) визначає виплати (доходи), що враховуються в заробітну плату (дохід) застрахованої особи для обчислення пенсії.

За змістом наведених норм отримувані застрахованою особою суми виплат, але тільки ті з яких були фактично нараховані та сплачені страхові внески або єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, враховуються в заробіток (дохід) застрахованої особи для обчислення пенсії, незалежно від того, чи входять вони до структури заробітної плати.

Правова позиція Верховного Суду України вказує на те, що при спірних питаннях перевагу мають спеціальні норми, що визначають виплати (доходи) для обчислення пенсії, за наведених обставин стаття 41 Закону № 1058-ІV та стаття 66 Закону № 1788-ХІІ. Таким чином, застосування положень Законів, які щодо спірних відносин є загальними - є прямим порушенням з боку суб'єкту владних повноважень.

Така правова позиція щодо застосування норм законодавства викладена в рішеннях Верховного Суду України № 21-97а13 від 28.05.2013, № 21-430а11 від 20.02.2012.

За приписами ч. 2 ст. 244-2 Кодексу адміністративного судочинства України, рішення Верховного Суду України, прийняте за результатами розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначені норми права, та для всіх судів України.

На відміну від позиції Верховного Суду України, яка викладена в вищевказаних рішеннях, порушуючи норми законодавства, позивачці було відмовлено в призначенні пенсії по заробітній платі згідно Закону України «Про державну службу» з урахуванням матеріальної допомоги на оздоровлення та індексації грошових доходів населення, врахованих при виплаті заробітної плати та з яких було сплачено єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування.

Пенсійне забезпечення громадян, які виконують або виконували державні функції на посадах із спеціальним статусом, є важливим елементом державних гарантій матеріального і соціального захисту відповідних осіб з метою належного виконання ними особливих професійних обов'язків, пов'язаних у тому числі з певними обмеженнями конституційних прав і свобод. Тому право на пенсійне забезпечення відповідних категорій громадян, встановлене законами України, є таким, що не підлягає звуженню або обмеженню згідно з вимогами статей 22 та 64 Конституції України.

В Україні як соціальній, правовій державі політика спрямовується на створення умов, які забезпечують достатній життєвий рівень, вільний і всебічний розвиток людини як найвищої соціальної цінності, її життя і здоров'я, честь і гідність. Утвердження та дотримання закріплених у нормативно-правових актах соціальних стандартів є конституційним обов'язком держави. Діяльність її правотворчих і правозастосовних органів має здійснюватися за принципами справедливості, гуманізму, верховенства і прямої дії норм Конституції України а повноваження - у встановлених Основним Законом України межах і відповідно до законів.

Зазначені конституційні принципи, на яких базується здійснення прав і свобод людини і громадянина в Україні, включаючи і право на пенсійне забезпечення, передбачають за змістом статей 1, 3, 6 (ч.2), 8, 19 (ч.2), 22, 23, 24 (ч.1) Основного Закону України правові гарантії, правову визначеність і пов'язану з ними передбачуваність законодавчої політики у сфері пенсійного забезпечення, необхідні для того, щоб учасники відповідних правовідносин мали можливість завбачати наслідки своїх дій і бути впевненими у своїх законних очікуваннях, що набуте ними на підставі чинного законодавства право, його зміст та обсяг буде ними реалізовано, тобто набуте право не може бути скасоване, звужене.

Згідно зі ст. 22 Конституції України закріплені нею права і свободи не є вичерпними, гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Зміст прав і свобод людини - це умови і засоби, які визначають матеріальні та духовні можливості людини, необхідні для задоволення потреб її існування і розвитку. Обсяг прав людини - це кількісні показники відповідних можливостей, які характеризують його множинність, величину, інтенсивність і ступінь прояву та виражені у певних одиницях виміру.

Звуження змісту прав і свобод означає зменшення ознак, змістовних характеристик можливостей людини, які відображаються відповідними правами та свободами, тобто якісних характеристик права. Звуження обсягу прав і свобод - це зменшення кола суб'єктів, розміру території, часу, розміру або кількості благ чи будь-яких інших кількісно вимірюваних показників використання прав і свобод, тобто їх кількісної характеристики.

Право на пенсійне забезпечення є складовою конституційного права на соціальний захист. Згідно зі статтею 46 Конституції України це право гарантується загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення.

Зміст та обсяг права громадян на пенсійне забезпечення полягає у їх матеріальному забезпеченні шляхом надання трудових і соціальних пенсій, тобто щомісячних пенсійних виплат відповідного розміру, в разі досягнення особою передбаченого законом віку чи визнання її інвалідом або отримання членами її сім'ї цих виплат у визначених законом випадках.

Встановивши в законі правові підстави призначення пенсій, їх розміри, порядок обчислення і виплати, законодавець може визначати як загальні умови їх призначення, так і особливості набуття права на пенсію, включаючи для окремих категорій громадян пільгові умови призначення пенсії залежно від ряду об'єктивно значущих обставин, що характеризують трудову діяльність (особливості умов праці, професія, виконувані функції, кваліфікаційні вимоги, обмеження, ступінь відповідальності тощо). Законодавець повинен робити це з дотриманням вимог Конституції України, в тому числі принципів рівності та справедливості.

Право на пенсійне забезпечення, загальні умови, порядок нарахування та розмір пенсій визначаються, зокрема, законами України "Про пенсійне забезпечення", "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування".

Для окремих категорій громадян пенсійне забезпечення встановлюється іншими нормативно-правовими актами з урахуванням особливостей умов праці, характеру виконуваної роботи, її складності і значущості, ступеня відповідальності, певних обмежень конституційних прав і свобод.

Конституційний Суд України неодноразово розглядав проблему, пов'язану з реалізацією права на соціальний захист, неприпустимістю обмеження конституційного права громадян на достатній життєвий рівень, і сформулював правову позицію, згідно з якою Конституція та закони України виокремлюють певні категорії громадян України, що потребують додаткових гарантій соціального захисту з боку держави. До них, зокрема, належать громадяни, яким пенсія призначається за спеціальними законами. У рішеннях Конституційного Суду України зазначалося, що пільги, компенсації, гарантії є видом соціальної допомоги і необхідною складовою конституційного права на достатній життєвий рівень, тому звуження змісту та обсягу цього права шляхом прийняття нових законів або внесення змін до чинних законів за статтею 22 Конституції України не допускається (рішення Конституційного Суду України від 6 липня 1999 року N 8-рп/99 , від 20 березня 2002 року N 5-рп/2002, від 17 березня 2004 року N 7-рп/2004, від 1 грудня 2004 року N 20-рп/2004).

Тим паче, УПФУ в м. Орджонікідзе, за приписами чинного законодавства України, як суб'єкт владних повноважень мав брати до уваги та застосовувати висновки Верховного Суду України викладені ним в рішеннях у подібних відносинах, більше того, УПФУ знало про існування такої позиції, так як було стороною в справах з аналогічним предметом позовних вимог.

Суд дає критичну оцінку доводам відповідача, викладених ним в письмових запереченнях щодо невизнання позовних вимог позивача, оскільки вони є безпідставними та недоведеними і спростовуються стабільними письмовими поясненнями позивача, наданими нею належними та допустимими доказами, вищевказаними нормами закону, матеріалами справи в їх сукупності.

Суд вважає такі дії відповідача спрямовані на ухилення від здійснення перерахунку та виплати пенсії державного службовця позивачу, як це передбачено вищевказаними нормами законів України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», «Про пенсійне забезпечення» та порушуються права позивача, закріплені в Конституції України.

Таким чином суд, на підставі вищевикладеного вважає, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню в повному обсязі.

Керуючись Законом України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», Законом України «Про пенсійне забезпечення», ст. ст. 6, 17, 18, 99, 158 167 кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Зобов'язати Управління Пенсійного фонду України в м. Орджонікідзе здійснити ОСОБА_1 перерахунок пенсії з моменту призначення, а саме з 27 грудня 2013 року, враховуючи для обчислення пенсії 80 % від заробітної плати, що береться для призначення пенсії відповідно до Закону України "Про державну службу" з урахуванням при розрахунку заробітної плати для призначення пенсії згідно Закону України "Про державну службу" сум матеріальної допомоги на оздоровлення та індексації грошових доходів населення згідно довідки № 10 від 19.01.2016 року, що враховані при виплаті заробітної плати та з яких було сплачено єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, та здійснити виплату недоотриманих сум пенсії.

Стягнути з Управління Пенсійного фонду України в м. Орджонікідзе Дніпропетровської області на користь ОСОБА_1 витрати по оплаті судового збору у розмірі 551,20 грн..

Постанова може бути оскаржена до Дніпропетровського адміністративного апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги через Орджонікідзевський міський суд Дніпропетровської області протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом ч. 3 ст.160 КАС України, апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя Орджонікідзевського міського суду ОСОБА_3