Справа № 810/3527/15
Суддя: Панова Г. В.
Дата ухвалення: 2015-11-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

810/3527/15

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 листопада 2015 року м.Київ 810/3527/15

Суддя Київського окружного адміністративного суду Панова Г.В., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю “Еталон-К”

до Київської міської митниці Державної фіскальної служби

про визнання протиправними та скасування рішень та карток відмови,

В С Т А Н О В И В:

Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що оскаржуване рішення та картка відмови винесені з порушенням визначеного законом порядку, без дотримання основних принципів митного регулювання, відповідачем протиправно здійснено коригування митної вартості товару.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 13.08.2015 відкрито провадження в адміністративній справі № 810/3527/15, закінчено підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.

Відповідач, явку уповноваженого представника до суду не забезпечив, про причини неявки представника Київської міської митниці Державної фіскальної служби суду не повідомив та будь-яких заяв чи клопотань суду не надав.

Разом з цим, 11.09.2015 від відповідача надійшли до суду письмові заперечення проти позову відповідно до змісту яких останній просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. В обгрутування доводів заперечень відповідачем зазначено, що під час митного оформлення товарів, задекларованих позивачем, митним органом було встановлено, що документи, подані до митного оформлення для підтвердження митної вартості товарів, містять розбіжності. На рекомендацію митного органу додаткові документи декларантом надано не було. З огляду на зазначене та відповідно до вимог чинного законодавства митницею було прийнято оскаржуване рішення про коригування митної вартості товарів.

Відповідно до вимог частини четвертої статті 128 Кодексу адміністративного судочинства України у разі неприбуття відповідача, належним чином повідомленого про дату, час і місце судового розгляду, без поважних причин розгляд справи може не відкладатися і справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів.

Згідно з частиною шостою статті 128 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

На підставі викладеного, розгляд даної справи здійснено в порядку письмового провадження, в межах строку розгляду адміністративних справ.

Розглянувши матеріали справи, з’ясувавши всі фактичні обставини, на яких грунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов таких висновків.

Судом встановлено, що уповноваженою особою позивача 16.07.2015 заявлено до митного оформлення за електронною митною декларацією №100250001/2015/007905 (далі – ЕМД) товар (плитка керамічна облицювальна глазурована, завтовшки не більше 15 мм., з кам’яної кераміки для покриття підлоги: ARCHISTONE LIGHT STONE LAPP 60Ч120-835 м2, виробник GRUPPO CERAMICHE RICCHETTI S.P.A., торговельна марка – CERDISA, країна виробництва - IT), митною вартістю 7,0 USD за 1 м2, який надійшов на адресу позивача від іноземного контрагента Solifinance OU (Талін, Естонія) на підставі контракту від 01.10.2010 № 01/10-1-ІМ.

Декларантом обрано основний метод визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту – за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операцій). На підтвердження заявленої митної вартості товарів декларантом разом із ЕМД було надано до контролюючого органу наступні документи:

- картку обліку особи, яка здійснює операції з товарами №125/2012/0001248 від 28.11.2011;

- міжнародну автомобільну накладну (CMR) № 0795975 від 08.07.2015;

- книжку МДП (Carnet TIR);

- рахунок-фактуру (інвойс) № 610/15 від 03.07.2015;

- пакувальний лист № 636/15 до інвойсу № 610/15 від 03.07.2015;

- зовнішньоекономічний договір (контракт) № 01/10-1-ІМ від 01.10.2010;

- доповнення до зовнішньоекономічного контракту від 01.03.2011;

- доповнення до зовнішньоекономічного контракту від 20.10.2011;

- доповнення до зовнішньоекономічного контракту від 09.01.2012;

- доповнення до зовнішньоекономічного контракту від 23.06.2014;

- доповнення до зовнішньоекономічного контракту від 20.12.2014;

- доповнення до зовнішньоекономічного контракту від 01.04.2015;

- інформацію про позитивні результати здійснення радіологічного контролю товару № 2730 від 08.07.2015;

- декларацію про походження товару № 610/15 від 03.07.2015;

- лист виробника від 01.02.2015;

Київською міською митницею ДФС проаналізовано інформацію, що містилась у товаросупровідних документах, наданих до митного оформлення за митною декларацією, та повідомлено позивача електронним повідомленням, що для підтвердження складових заявленої митної вартості декларанту необхідно подати додаткові документи згідно п. 3 ст. 53 МК України, а саме: договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов'язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов'язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); виписку з бухгалтерської документації; ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; висновки про якісні та вартісні характеристики товарів.

За результатами розгляду вказаного повідомлення декларант відповідним листом проінформував митний орган, що надати запитувані документи можливості немає.

Зі змісту оскаржуваного рішення вбачається, що підставою для відмови у визнанні заявленої митної вартості є те, що надані документи містять розбіжності; документи, які підтверджують митну вартість не містять всіх відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті; використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально.

Судом встановлено та не заперечується сторонами, що згідно оскаржуваного рішення митна вартість товарів відкоригована відповідачем за резервним методом та ґрунтується на митній вартості товару, подібного за якісними характеристиками, митне оформлення якого уже здійснене за МД від 18.05.2015 № 100250001/2015/005420.

З метою випуску товарів у вільний обіг під гарантійні зобов'язання на різницю між митними платежами, обчисленими із заявленої митної вартості, та митними платежами, обчисленими із скоригованої митним органом митної вартості, позивачем подано до Київської міської митниці ДФС нову митну декларацію від 17.07.2015 №100250001/2015/007956.

Вважаючи рішення про коригування митної вартості товару та картку відмови протиправними, позивач звернувся до суду з позовом про їх скасування.

Відносини з приводу митного контролю та митного оформлення товарів, транспортних засобів комерційного призначення, що переміщуються через митний кордон України, справляння митних платежів регулюються положеннями Митного Кодексу України від 13.03.2012 № 4495-VI, який набув чинності з 01.06.2012.

Відповідно до статті 246 Митного кодексу України метою митного оформлення є забезпечення дотримання встановленого законодавством України порядку переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, а також забезпечення статистичного обліку ввезення на митну територію України, вивезення за її межі і транзиту через її територію товарів.

Згідно зі статтею 248 Митного кодексу України митне оформлення розпочинається з моменту подання митному органу декларантом або уповноваженою ним особою митної декларації або документа, який відповідно до законодавства її замінює, та документів, необхідних для митного оформлення, а в разі електронного декларування – з моменту отримання органом доходів та зборів від декларанта або уповноваженої ним особи електроної митної декларації або електронного документа, який відповідно до законодавства замінює митну декларацію.

Декларування здійснюється шляхом заявлення за встановленою формою (письмовою, усною, шляхом вчинення дій) точних відомостей про товари, мету їх переміщення через митний кордон України, а також відомостей, необхідних для здійснення їх митного контролю та митного оформлення, зокрема, код товару згідно з УКТ ЗЕД; фактурна вартість товарів; митна вартість товарів та метод її визначення; суми митних платежів; спосіб забезпечення сплати митних платежів (у разі застосування заходів гарантування їх сплати) (стаття 257 Митного кодексу України).

Статтями 49, 50 Митного кодексу України визначено, що митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

При цьому ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, - це загальна сума всіх платежів, які були здійснені або повинні бути здійснені покупцем оцінюваних товарів продавцю або на користь продавця через третіх осіб та/або на пов'язаних із продавцем осіб для виконання зобов'язань продавця (частина 5 статті 58 Митного кодексу України).

Так, на підтвердження митної вартості товару позивачем було надано митному органу перелік документів, передбачених частиною 2 статті 53 та статті 335 Митного кодексу України, про що зазначено у графі 44 ЕМД та картці відмови.

Відповідно до статті 57 Митного кодексу України визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за основним методом (тобто за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції) та другорядними: за ціною договору щодо ідентичних товарів; за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; на основі віднімання вартості; на основі додавання вартості (обчислена вартість); за резервним. Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції). Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього кодексу.

Відповідно до частини 2 статті 54 Митного кодексу України контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом – за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється органом доходів і зборів шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у частині 1 статті 58 цього кодексу.

Зокрема, статтею 58 Митного кодексу України передбачено, що метод визначення митної вартості за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, застосовується у разі, якщо 1) немає жодних обмежень щодо прав покупця (імпортера) на використання оцінюваних товарів, за винятком тих, що: а) встановлюються законом чи запроваджуються органами державної влади в Україні; б) обмежують географічний регіон, у якому товари можуть бути перепродані (відчужені повторно); в) не впливають значною мірою на вартість товару; 2) щодо продажу оцінюваних товарів або їх ціни відсутні будь-які умови або застереження, які унеможливлюють визначення вартості цих товарів; 3) жодна частина виручки від будь-якого подальшого перепродажу, розпорядження або використання товарів покупцем не надійде прямо чи опосередковано продавцеві, якщо тільки не буде зроблено відповідне коригування з урахуванням положень частини десятої цієї статті; 4) покупець і продавець не пов'язані між собою особи або хоч і пов'язані між собою особи, однак ці відносини не вплинули на ціну товарів. Метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, не застосовується, якщо використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірні та/або відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов'язковою при її обчисленні. У разі якщо митна вартість не може бути визначена за основним методом, застосовуються другорядні методи.

Відповідно до положень статті 53 Митного кодексу України одночасно з митною декларацією декларант подає митному органу документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення. Перелік документів, необхідних для підтвердження митної вартості, наведений у частині 2 статті 53 Митного кодексу України. Документами, які підтверджують митну вартість товарів, зокрема, є: декларація митної вартості та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об'єктом купівлі-продажу); якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару.

Згідно частиною 5 статті 53 Митного кодексу України забороняється вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, відмінні від тих, що зазначені в цій статті.

З аналізу змісту частин 1, 2 статті 53 Митного кодексу України слідує, що Митним кодексом передбачено вичерпний перелік документів, що подається декларантом митному органу для підтвердження заявленої митної вартості товарів та обраного методу її визначення.

Дана норма узгоджується з положеннями статті 318 Митного кодексу України України, якою встановлено, що митний контроль має передбачати виконання митними органами мінімуму митних формальностей, необхідних для забезпечення додержання законодавства України з питань державної митної справи.

Зазначене вище також відповідає стандартним правилам, встановленим п.п. 3.16 та 6.2 Загального додатку до Міжнародної конвенції про спрощення та гармонізацію митних процедур, до якої Україна приєдналась згідно із Законом України від 15.02.2011 № 3018-VI “Про внесення змін до Закону України “Про приєднання України до Протоколу про внесення змін до Міжнародної конвенції про спрощення та гармонізацію митних процедур”, якими запроваджено стандартні правила: на підтвердження декларації на товари митна служба вимагає тільки ті документи, які є необхідними для проведення контролю за даною операцією та забезпечення виконання усіх вимог щодо застосування митного законодавства; митний контроль обмежується мінімумом, необхідним для забезпечення дотримання митного законодавства.

Статтею 8 Митного кодексу України визначено принципи здійснення державної митної справи на засадах законності та презумпції невинуватості, єдиного порядку переміщення товарів, транспортних засобів через митний кордон України, спрощення законної торгівлі, заохочення доброчесності.

Відповідно до частин 3 та 4 статті 53 Митного кодексу України, якщо документи, зазначені у частині 2 статті 53 Митного кодексу України містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу зобов'язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи: 1) договір (угоду, контракт) з третіми особами, пов'язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; 2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); 3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов'язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); 4) виписку з бухгалтерської документації; 5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; 6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; 7) копію митної декларації країни відправлення; 8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини. У разі якщо митний орган має обґрунтовані підстави вважати, що існуючий взаємозв'язок між продавцем і покупцем вплинув на заявлену декларантом митну вартість, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу, крім документів, зазначених у частинах другій та третій цієї статті, подає (за наявності) такі документи: 1) виписку з бухгалтерських та банківських документів покупця, що стосуються відчуження оцінюваних товарів, ідентичних та/або подібних (аналогічних) товарів на території України; 2) довідкову інформацію щодо вартості у країні-експортері товарів, що є ідентичними та/або подібними (аналогічними) оцінюваним товарам; 3) розрахунок ціни (калькуляцію).

Тобто, митний орган з метою здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів має право лише у передбачених частинами 3, 4 статті 53 Митного кодексу України випадках витребовувати у декларанта додаткові документи.

Відповідно до частини 6 статті 54 Митного кодексу України митний орган може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі: невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості; неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 цього кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари; невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 цього кодексу; надходження до митного органу документально підтвердженої офіційної інформації органів доходів і зборів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості.

Отже, митні органи мають виключну компетенцію в питаннях перевірки та контролю правильності обчислення декларантом митної вартості. Однак, законом чітко встановлено умови, за наявності яких у митного органу виникає право на застосування таких повноважень, як витребування додаткових документів та відмови у митному оформленні.

Такими імперативними умовами є наявність обґрунтованих сумнівів у правильності зазначеної декларантом митної вартості товарів та/або існування обґрунтованих підстав вважати, що існуючий взаємозв'язок між продавцем і покупцем вплинув на заявлену декларантом митну вартість.

При цьому суд звертає увагу на те, що у митного органу є обов'язок зазначити конкретні обставини, які викликали відповідні сумніви, причини неможливості перевірки розрахунку митної вартості на підставі наданих декларантом документів, обґрунтувати необхідність перевірки спірних відомостей та зазначити документи, надання яких зможе усунути сумніви у їх достовірності. Крім того, для витребування доказів на спростування наявності впливу взаємозв'язку покупця та продавця на митну вартість задекларованого товару митниця зобов'язана обґрунтувати обставини, які свідчать про ймовірність існування такого взаємозв'язку.

Згідно частиною 4 статті 15 Угоди про застосування статті VII Генеральної угоди про тарифи й торгівлю 1994 року для цілей цієї Угоди особи вважаються пов'язаними між собою, тільки якщо: вони є службовцями або директорами підприємств один в одного; вони юридично визнані партнерами по бізнесу; вони є роботодавцем і працівником; будь-яка особа безпосередньо чи опосередковано володіє, контролює або утримує 5 чи більше відсотків випущених акцій, що дають право голосу, або акцій обох з них; один з них безпосередньо або опосередковано контролює іншого; обидва безпосередньо або опосередковано контролюються третьою особою; разом вони безпосередньо або опосередковано контролюють третю особу; вони є членами однієї й тієї самої сім'ї. Особи, які пов'язані одна з одною в бізнесі таким чином, що одна з них є одноосібним агентом, одноосібним дистриб'ютором чи одноосібним концесіонером іншого, як би це не називалося, уважаються пов'язаними для цілей цієї Угоди, якщо вони підпадають під вказані критерії.

Крім того, суд також звертає увагу, що на письмову вимогу митного органу декларант або уповноважена ним особа зобов'язані надавати додаткові документи лише в разі їх наявності.

З матеріалів справи вбачається, що витребовуючи у декларанта додаткові документи, митний орган послався на наявність невідповідностей/розбіжностей та/або неповних даних для підтвердження митної вартості товару.

Зокрема, у електронному повідомлені вказано, що у контракті № 01/10-1-ІМ від 01.10.2010 умови поставки FOB; у поданій МД згідно інвойса № 610/15 від 03.07.2015 умови поставки CPT.

Судом встановлено, що дійсно у поданій до митного оформлення декларації №100250001/2015/007905 декларантом вказано, що поставка товару здійснювалась на умовах поставки СРТ - Бровари, а пунктом 3 «Условия, дата и срок поставки» Контракту № 01/10-1-ІМ (відповідно до якого позивач придбав товар) визначено, що поставка товару по цьому Контракту буде здійснюватись вантажним транспортом по базису FOB.

Водночас, суд звертає увагу, що позивачем, крім іншого, було надано митному органу Додаткову угоду від 20.10.2011 до Контракту №01/10-1-ІМ від 01.10.2010, відповідно до якої сторони узгодили викласти пункт 3 «Условия, дата и срок поставки» Контракту № 01/10-1-ІМ від 01.10.2010 у наступній редакції, зокрема: «товар по настоящему Контракту будет поставляться:

- морским транспортом по базису FOB – Кастеллон;

- автомобильным транспортом по базису СРТ – Бровари».

При цьому, з наявного в матеріалах справи інвойсу № 610/15 від 03.07.2015 (а.с. 35) вбачається, що транспортування товару здійснювалось автомобільним транспортом.

Крім того, суд звертає увагу, що декларантом на підтвердження заявленої митної вартості товарів разом із ЕМД було надано до контролюючого органу міжнародну автомобільну накладну (CMR) № 0795975 від 08.07.2015 (а.с. 76).

З аналізу приписів Конвенції «Про договір міжнародного автомобільного перевезення вантажів» укладеної в Женеві 10.05.1956 вбачається, що CMR - це документ, який регламентує договірні відносини, що виникають в процесі міжнародних перевезень вантажів автомобільним транспортом.

Таким чином, судом встановлено, що поставка товару здійснювалась відповідно до умов, визначених додатковою угодою від 20.10.2011 до Контракту №01/10-1-ІМ від 01.10.2010 автомобільним транспортом по базису СРТ – Бровари.

Отже, розбіжності в умовах поставки відсутні.

Разом з цим, відповідач під час розгляду справи не повідомив суду жодних обставин та не надав доказів на підтвердження того, що позивач у декларації митної вартості зазначив не всі документи для підтвердження заявленої митної вартості товарів, вніс до декларації недостовірні або неточні відомості.

В ході розгляду справи судом також не встановлено існування обмежень для визначення митної вартості задекларованих товарів за ціною договору, наведених у статті 58 Митного кодексу України.

На підставі викладеного суд дійшов висновку, що у митного органу не було підстав витребовувати додаткові документи, перелік яких наведений у частині 3 статті 53 Митного кодексу України.

Судом також встановлено, що в оскаржуваному рішенні відповідачем не вказано, яка конкретно інформація є наявною у митного органу, що призвела до виникнення обґрунтованого сумніву у правильності визначення позивачем митної вартості товару.

Оскаржуване рішення також не містить обґрунтованого математичного розрахунку ціни товару за одиницю (із зазначенням конкретних складових цього розрахунку), визначеної митницею у рішеннях, що доводило б обґрунтованість рівня скоригованої нею митної вартості товару та не розкриває конкретних фактів, які вплинули на таке коригування, що вказує на його невідповідність вимогам частини 2 статті 55 Митного кодексу України.

Крім того, на порушення викладених вимог закону оскаржуване рішення не містить обґрунтування причин, через які заявлену декларантом митну вартість не може бути визнано. Натомість, відповідач по суті лише загально зазначає, що надані документи містять розбіжності; документи, які підтверджують митну вартість, не містять всіх відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті; використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально.

В оскаржуваному рішенні про коригування митної вартості також міститься посилання на митну декларацію № 100250001/2015/005420 від 18.05.2015. Однак, цієї декларації відповідач суду не надав, а тому неможливо проаналізувати розрахунок митної вартості та встановити, яким способом проводилося коригування.

Відповідачем додано до матеріалів справи витяг з цінової бази, проте, серед даних такої таблиці інформація про митну декларацію, на якій ґрунтувалась скоригована митна вартість товару, також відсутня.

Проте, відповідачем не надано пояснень щодо коригувань на обсяг партії, умов поставки, комерційних умов тощо.

Щодо застосування відповідачем резервного методу визначення митної вартості товару, суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 57 Митного кодексу України визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); другорядні: за ціною договору щодо ідентичних товарів; за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; на основі віднімання вартості; на основі додавання вартості (обчислена вартість); резервний.

Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції). Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу. При цьому кожний наступний метод застосовується, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу.

У разі якщо неможливо застосувати жоден із зазначених методів, митна вартість визначається за резервним методом відповідно до вимог, встановлених статті 64 цього Кодексу.

Відповідно до частин 1, 2 статті 64 Митного кодексу України у разі якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом послідовного використання методів, зазначених у статтях 58-63 цього кодексу, митна вартість оцінюваних товарів визначається з використанням способів, які не суперечать законам України і є сумісними з відповідними принципами і положеннями Генеральної угоди з тарифів і торгівлі (GAТТ). Митна вартість, визначена згідно з положеннями цієї статті, повинна ґрунтуватися на раніше визнаних (визначених) митними органами митних вартостях.

Як встановлено судом, позивачем для підтвердження митного оформлення товару подано всі документи, які підтверджують вартість товару та всі складові митної вартості.

Проте, в оскаржуваному рішенні не зазначено, яка з перелічених у частині 2 статті 58 Митного кодексу України підстав у даному випадку стала причиною неможливості застосування першого методу визначення митної вартості товару.

Суд звертає увагу, що відповідачем не обґрунтовано в оскаржуваному рішенні, що документи, подані декларантом для митного оформлення товару, є недостатніми чи такими, що в своїй сукупності викликають сумнів у достовірності наданої інформації, а також не навів обставин, які мали б бути підтверджені додаткового витребовуваними митним органом документами.

При цьому, посилання відповідача на ту обставину, що декларантом не надано додаткові документи за відсутності обґрунтування неможливості визначення митної вартості товару за першим методом, не є достатнім для висновку про наявність підстав для застосування митним органом коригування митної вартості товару.

Отже, у відповідача під час прийняття рішення про коригування митної вартості товарів не було підстав для незастосування основного методу визначення митної вартості товарів позивача – за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операцій).

Як було встановлено судом, під час коригування митної вартості товару відповідачем було використано резервний метод визначення митної вартості.

Проте, як вже зазначалось, відповідно до умов МК України кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього кодексу.

Як вказано відповідачем в оскаржуваному рішенні методи 2а, 2б не можуть бути застосовані у зв’язку з відсутністю цінової інформації на ідентичні та подібні (аналогічні) товари; методи 2а, 2г – через відсутність основи для віднімання (додавання) вартості.

Також представником позивача при наданні пояснень зазначено, що ТОВ “Еталон-К” впродовж останніх п’яти років імпортує ідентичний, аналогічний товар на підставі контракту № 01/10-1-ІМ від 01.10.2010.

Таким чином, з наведеного слідує, що до прийняття оскаржуваного рішення про коригування митної вартості товару та застосування резервного методу відповідач зобов’язаний був провести всі можливі дії в межах своїх повноважень щодо можливості застосування кожного з другого по п’ятий метод, щоб у подальшому така можливість була обґрунтовано виключена.

Разом з цим, судом встановлено, що оскаржуване рішення містить лише формальне посилання на неможливість застосування попередніх методів.

На підставі викладеного суд дійшов висновку, що митним органом не доведено неможливості застосування інших методів визначення митної вартості, окрім резервного.

Крім того, суд зазначає, що згідно графи 33 розділу 2 Правил заповнення рішення про коригування митної вартості товарів у випадку визначення митної вартості оцінюваних товарів із застосуванням резервного методу (ст. 64 Кодексу) зазначаються докладна інформація та джерела, які використовувалися митним органом при її визначенні.

Проте, в оскаржуваному рішенні відсутня докладна інформація та джерела, які використовувались митним органом при визначенні митної вартості товарів.

Згідно з частиною 4 статті 57 Митного кодексу України застосуванню другорядних методів передує процедура консультацій між органом доходів і зборів та декларантом з метою визначення основи вартості згідно з положеннями статей 59 і 60 цього кодексу. Під час таких консультацій орган доходів і зборів та декларант можуть здійснити обмін наявною у кожного з них інформацією за умови додержання вимог щодо її конфіденційності.

Відповідно до вимог графи 33 Правил заповнення рішення про коригування митної вартості товарів у графі також вказується про проведення процедури консультацій між митним органом та декларантом з метою обґрунтованого вибору методів визначення митної вартості товарів відповідно до вимог статей 59 - 61 кодексу. Результати проведеної консультації, а також причини, через які не можуть бути застосовані методи визначення митної вартості товарів за ціною договору щодо ідентичних, подібних (аналогічних) товарів (наприклад, відсутня інформація щодо вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів), фіксуються у графі.

У графі 33 оскаржуваного рішення зазначено, що процедура консультацій проведена.

Проте, відображення даного факту в оскаржуваному рішенні не є достатнім та беззаперечним доказом проведення консультації в разі заперечення цього факту декларантом, оскільки консультація проводиться до прийняття рішення.

Так, митне оформлення товарів здійснювалось шляхом електронного декларування. При цьому, ніякої іншої інформації, крім вимоги про надання додаткових документів та прийнятого рішення про коригування митної вартості до позивача не надходило, що свідчить про відсутність зі сторони митного органу будь-якої спрямованості на діалог з декларантом з метою визначення основи митної вартості. Також ані декларант, ані позивач не засвідчував жодним чином запис у рішеннях про коригування митної вартості про проведення консультацій, що також підтверджується матеріалами справи.

При цьому, у графі 33 оскаржуваного рішеннях не зафіксовано результати проведеної консультації, а лише вказані причини, через які не можуть бути застосовані попередні методи визначення митної вартості товарів.

Верховний Суд України неодноразово у своїх рішеннях зазначав, що дискреційні функції митних органів мають законодавчі обмеження у випадках незгоди із задекларованою митною вартістю. До таких, зокрема, належать процедура консультацій між митним органом та декларантом з метою обґрунтованого вибору підстав для визначення митної вартості та обов'язок послідовного вибору методів (від першого до шостого) визначення митної вартості товарів. Так, Верховний Суд України зазначає, що у разі незгоди митного органу із митною вартістю імпортованого товару він відповідно до вимог статті 266 МК України зобов'язаний провести процедуру консультацій, у ході яких мав би дійти висновків щодо застосування того чи іншого методу визначення митної вартості товарів (постанови Верховного Суду України від 14.05.2013 у справі № 21-130а13, від 21.01.2011 у справі № 21-56а10, від 07.02.2011 у справі № 21-76а10, від 14.11.2011 у справі № 21-213а11, від 06.02.2012 у справі № 21-418а11, від 03.07.2012 у справі № 21-197а12).

Так, суд вказує, що відповідно до частини 7 статтці 54 МК України у разі якщо під час проведення митного контролю митний орган не може аргументовано довести, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, заявлена декларантом або уповноваженою ним особою митна вартість вважається визнаною автоматично.

Проте, відповідачем при невизнанні митної вартості, заявленої ТОВ “Еталон-К”, та визначенні митної вартості за іншим, відмінним від першого, методом, не вказано належних причин неможливості застосування першого методу визначення митної вартості.

З огляду на зазначене та враховуючи встановлені під час вирішення спору обставини, а також відповідно до наведених норм чинного законодавства, суд дійшов висновку, що згідно наданих відповідачу документів разом із митною декларацією №100250001/2015/007905 від 16.07.2015, у митного органу не було підстав вважати надану інформацію необ'єктивною, документально непідтвердженою та такою, що не піддається обчисленню або має якісь розбіжності.

Таким чином, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд вважає, що оскаржуване рішення про коригування митної вартості товарів від 16.07.2015 № 100250001/2015/000027/2, прийнято відповідачем безпідставно та підлягає скасуванню.

Відповідно до частини другої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб’єкта владних повноважень обов’язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Тобто, законодавець в адміністративному процесі, як виняток із загального правила, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень, покладає саме на суб'єкта владних повноважень обов'язок аргументовано, посилаючись на докази, довести правомірність свого рішення, дії чи бездіяльності, спростувати твердження позивача про порушення його прав, свобод чи інтересів та довести його недобросовісність.

Проте, відповідачем не надано суду належних та достатніх доказів на підтвердження позиції щодо правомірності застосуваних контролюючим органом норм митного законодавства, а відтак, не доведено суду правомірності прийняття оскаржуваних рішень.

З огляду на зазначене та враховуючи достатній і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог та вважає їх такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі.

Відповідно до статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб’єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України (або відповідного місцевого бюджету, якщо іншою стороною був орган місцевого самоврядування, його посадова чи службова особа).

Керуючись статтями 11, 14, 70, 71, 72, 86, 128, 94, 159-163, 167, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

П О С Т А Н О В И В:

1. Адміністративний позов задовольнити.

2. Визнати протиправним та скасувати рішення Київська міська митниця Державної фіскальної служби про коригування митної вартості товарів від 16.07.2015 № 100250001/2015/000027/2.

4. Стягнути з Державного бюджету України на користь Товариства з обмеженою відповідальністю “Еталон-К” судовий збір у сумі 182 (сто вісімдесят дві) грн. 70 коп.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано в установлені строки. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга на постанову суду подається до Київського апеляційного адміністративного суду через Київський окружний адміністративний суд протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя Панова Г. В.