Справа № 461/14137/14-а
Суддя: Мойсюк М.І.
Дата ухвалення: 2016-03-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

04 березня 2016 року м. Київ К/800/5977/16

Суддя Вищого адміністративного суду України Мойсюк М.І., розглянувши касаційну скаргу Львівського міського центру соціальних служб для сім'ї, дітей та молоді на постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 09 лютого 2016 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Львівського міського центру соціальних служб для сім'ї, дітей та молоді про визнання незаконними та скасування наказів, відшкодування матеріальної та моральної шкоди, -

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернувся з позовом до Львівського міського центру соціальних служб для сім'ї, дітей та молоді (далі - Центр) в якому просив: визнати незаконними та скасувати накази відповідача від 26 вересня 2014 року № 586-К "Про оголошення догани ОСОБА_1" та від 29 вересня 2014 року № 589-К "Про оголошення догани ОСОБА_1" (далі - спірні накази); стягнути на його користь шкоду з розрахунку 50 відсотків середньомісячної премії за всі місяці, в яких діяли спірні накази, а також моральну шкоду.

В обґрунтування своїх вимог посилався на те, що спірні накази відповідача не ґрунтуються на вимогах закону, порушують його права, а тому просив про задоволення позову.

Постановою Галицького районного суду міста Львова від 2 червня 2015 року позов задоволено частково, визнано протиправними та скасовано спірні накази та стягнуто з відповідача на користь позивача 1000 гривень моральної шкоди, в решті позову відмовлено.

Оскаржуваною постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 9 лютого 2016 року, рішення суду першої інстанції, в частині задоволених позовних вимог про стягнення з відповідача на користь позивача моральної шкоди, скасовано і в задоволенні позову відмовлено, в решті постанову Галицького районного суду міста Львова від 2 червня 2015 року залишено без змін.

Відповідач подав касаційну скаргу в якій, посилаючись на неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального та порушення норм процесуального права, просить ухвалене ним судове рішення, в частині задоволених позовних вимог, скасувати і відмовити у задоволенні позову повністю.

Так, за правилами частини 1 статті 220 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі і не може досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні, та вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

У відповідності до частини 3 статті 211 Кодексу адміністративного судочинства України підставами касаційного оскарження є порушення судом норм матеріального чи процесуального права.

Задовольняючи частково позов суд першої інстанції, з висновками якого погордився і апеляційний суд, на підставі наявних у справі даних встановив і правильно виходив з того, що відповідач, видаючи спірні накази, діяв всупереч вимог законодавства, яким врегульовано спірні правовідносини, з огляду на відсутність обставин, які б свідчили про допущення позивачем дисциплінарного проступку.

Як правильно встановлено судами, позивач з 20 червня 2014 року працював на посаді начальника відділу соціальної роботи Галицького району.

Спірними наказами Центру позивача притягнуто до дисциплінарної відповідальності у вигляді догани за порушення посадових обов'язків та невиконання Правил внутрішнього трудового розпорядку, а також доручень кепівника.

Разом з тим, судами попередніх інстанцій під час розгляду справи не встановлено, а відповідачем не наведено обставин, які б давали підстави для видачі спірних наказів, оскільки Центр не надав доказів вчинення позивачем дисциплінарного проступку, що тягнуло би за собою накладення відповідного стягнення.

За наведених обставин, суди дійшли правильного висновку щодо наявності підстав для визнання спірних наказів протиправними та їх скасування.

Такі висновки судів ґрунтуються на повному та всебічному дослідженні обставин справи підтверджених доказами і узгоджуються з положеннями законодавства, що врегульовує спірні правовідносини, а тому доводи, зазначені у касаційній скарзі, не свідчать про наявність підстав для її задоволення і скасування оскаржуваних судових рішень.

Відповідно до положень пункту 5 частини 5 статті 214 Кодексу адміністративного судочинства України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційна скарга є необґрунтованою і викладені в ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи.

За змістом цієї норми касаційна скарга повинна містити посилання на неправильне застосування судами норм матеріального права при вирішенні справи або порушення норм процесуального права.

Виходячи зі змісту касаційної скарги та оскаржуваних судових рішень, касаційна скарга є необґрунтованою, а викладені в ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи, оскільки заявник не наводить підстав, які б дозволили вважати, що суди неправильно застосували норми матеріального або порушили норми процесуального права.

Керуючись статтями 211, 213, пунктом 5 частини 5 статті 214 Кодексу адміністративного судочинства України,

у х в а л и в :

У відкритті касаційного провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Львівського міського центру соціальних служб для сім'ї, дітей та молоді про визнання незаконними та скасування наказів, відшкодування матеріальної та моральної шкоди, за касаційною скаргою Львівського міського центру соціальних служб для сім'ї, дітей та молоді на постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 09 лютого 2016 року, відмовити.

Матеріали касаційної скарги повернути скаржнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Вищого адміністративного

суду України М.І. Мойсюк