Справа № 804/62/15
Суддя: Царікова Олена Василівна
Дата ухвалення: 2015-03-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
19 березня 2015 р. Справа № 804/62/15
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Царікової О.В.,
розглянувши в порядку письмового провадження у місті Дніпропетровську адміністративну справу за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Виробнича компанія «ПромГруп» до Криворізької південної об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області про визнання протиправним та відміну податкового повідомлення - рішення, визнання протиправним акта,-
В ході перевірки податковий орган дійшов висновку про відсутність фактичного отримання Товариством з обмеженою відповідальністю «Виробнича компанія «ПромГруп» товарів та послуг від Товариства з обмеженою відповідальністю «Діамікс», відсутність реального вчинення господарської операції, а також юридичну дефектність відповідних первинних документів, що не дозволяє формувати дані податкового обліку. За таких обставин, контролюючий орган зазначив про завищення податкового кредиту з ПДВ у липні 2014 року на суму у розмірі 496386,04 грн. за наслідками господарських взаємовідносин з Товариством з обмеженою відповідальністю «Діамікс».
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 27.01.2015 відкрито провадження в адміністративній справі № 804/62/15 та призначено її до розгляду на 11.02.2015 на 10:30.
Відповідач заперечив проти позову з підстав, викладених у письмових запереченнях проти позову, які містяться в матеріалах справи. Відповідач зазначив, що посадовими особами контролюючого органу під час документальної позапланової виїзної перевірки Товариства з обмеженою відповідальністю «Виробнича компанія «ПромГруп», предметом якої були взаємовідносини даного підприємства із Товариством з обмеженою відповідальністю «Діамікс» встановлено завищення податкового кредиту, за наслідками даних правовідносин у липні 2014 року, на суму у розмірі 496386,00 грн. Зазначені висновки ґрунтуються на наступних обставинах: відсутні накладні, акти здачі - приймання, які б підтверджували передачу позивачеві Ремфонду, постачання якого мало бути здійснено ТОВ «Діамікс», відсутні товарно - транспортні накладні на підтвердження транспортування вказаного товару; відсутні письмові заявки, обов'язкова наявність яких передбачена умовами договору поставки від 07.07.2014 № 07/07; відсутні відомості про навантажувально -розвантажувальні роботи; товарно - транспортні накладні заповнені з порушенням; встановлена неможливість фактичного транспортування товарів на автомобілях, що вказані в ТТН, вантажопідйомність котрих менша, ніж задекларована вага товару, що перевозився; наявність податкової інформації, отриманої від ДПІ у Солом'янському районі Головного управління Міндоходів у м. Києві про фіктивність господарської діяльності Товариства з обмеженою відповідальністю «Діамікс».
Представник позивача у судове засідання з'явився, позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив здійснювати розгляд справи в порядку письмового провадження.
Представник відповідача у судове засідання 19.03.2014 не прибув, розгляд справи просив здійснити за його відсутністю, про що зазначив в письмових запереченнях на адміністративний позов.
Відповідно до частини 4 статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності.
Згідно з ч. 6 ст. 128 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.
З огляду на викладене, суд дійшов висновку про можливість розгляду справи за відсутності сторін у порядку письмового провадження.
Суд, дослідивши матеріали справи, з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується адміністративний позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду і вирішення справи по суті, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування норм матеріального та процесуального права, вважає позовні вимоги такими, що не підлягають задоволенню з наступних підстав.
Як встановлено судом та підтверджується наявними матеріалами справи, Товариство з обмеженою відповідальністю «Виробнича компанія «ПромГруп» (далі - ТОВ «ВК «ПромГруп») (ідентифікаційний код юридичної особи 37861426) зареєстроване рішенням Виконавчого комітету Криворізької міської ради від 05.10.2011, на податковий облік взято 06.10.2011 за № 6298 та перебуває на обліку в Криворізькій південній об'єднаній державній податковій інспекції Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області, в тому числі і як платник податку на додану вартість.
Із сайту інформаційно - ресурсного центру (www.usr.minjust.gov.ua) судом встановлено, що видами діяльності позивача є: виробництво машин і устаткування для добувної промисловості та будівництва (основний) (код КВЕД 28.92); виробництво будівельних металевих конструкцій і частин конструкцій (код КВЕД 25.11); механічне оброблення металевих виробів ( код КВЕД 25.62); оптова торгівля іншими машинами й устаткуванням ( код КВЕД 46.69); неспеціалізована оптова торгівля (код КВЕД 46.90); ремонт і технічне обслуговування машин і устатковання промислового призначення (код КВЕД 33.12).
Матеріалами справи підтверджено, що посадовими особами Криворізької південної об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області на підставі наказу від 28.10.2014 № 953 проведена документальна позапланова виїзна перевірка ТОВ «ВК «ПромГруп» з питань достовірності формування податкового кредиту з ПДВ під час здійснення фінансово -господарських взаємовідносин з ТОВ «Діамікс» за період з 01.07.2014 по 31.07.2014 , результати якої оформлені актом від 11.11.2014 № 1041/22.01-34/37861426.
Згідно з висновками акта, проведеною документальною позаплановою виїзною перевіркою встановлено, що ТОВ «ВК «ПромГруп» в порушення п. 198.1, п.198.2, п. 198,3, п. 198.6 ст. 198 Податкового кодексу України ( далі - ПК України) завищено податковий кредит у липні 2014 року на загальну суму 496386,04 грн., в результаті чого підприємством занижено суму ПДВ, що підлягає нарахуванню та сплаті до бюджету у липні 2014 року на суму 496386,04 грн.
Судом встановлено, що в ході перевірки контролюючий орган, дослідивши надані позивачем первинні документи та проаналізувавши його взаємовідносини із ТОВ «Діамікс», дійшов висновку про відсутність фактичного отримання ТОВ «ВК «ПромГруп» товарів та послуг від ТОВ «Діамікс», відсутність реального здійснення господарської операції та, як наслідок, юридична дефектність відповідних первинних документів не дозволяє формувати дані податкового обліку.
Дослідивши надані сторонами докази та обставини справи, суд погоджується з позицією податкового органу щодо нереальності господарських операцій між ТОВ «ВК «ПромГруп» та ТОВ «Діамікс» у перевіряємому періоді, у зв'язку з наступним.
Відповідно до Інформаційного листа Вищого адміністративного суду України від 20.07.2010 № 1112/11/13-10 «Проблемні питання застосування законодавства у справах за участю органів державної податкової служби», процесуальна діяльність суду із встановлення обґрунтованості права платника податку на податковий кредит та/або бюджетне відшкодування з податку на додану вартість повинна включати такі етапи:
1. встановлення факту здійснення господарської операції. При цьому, дослідженню підлягають усі первинні документи, які належить складати залежно від певного виду господарської операції - договори, акти виконаних робіт, документи про перевезення, зберігання товарів, тощо. Необхідно перевірити фізичні, технічні та технологічні можливості певної особи до вчинення тих чи інших дій, що становлять зміст господарської операції, як - от: наявність кваліфікованого персоналу, основних фондів, у тому числі транспортних засобів для перевезення, приміщень для зберігання товарів, тощо; можливість здійснення операцій з відповідною кількістю певного товару у відповідні строки, з урахуванням терміну його придатності, доступності на ринку, тощо; наявність відповідних ліцензій та інших дозвільних документів, що необхідні для ведення певного виду господарської діяльності.
2. встановлення спеціальної правосуб'єктності учасників господарської операції. Особа, яка видає податкову накладну, повинна бути зареєстрована як платник податку на додану вартість на момент вчинення відповідної господарської операції.
3. встановлення зв'язку між фактом придбання товарів (послуг), спорудженням основних фондів, імпортом товарів (послуг) і господарською діяльністю платника податку.
4. встановлення дотримання платником податку спеціальних вимог щодо документального підтвердження сум податкового кредиту та/або бюджетного відшкодування з податку на додану вартість.
5. встановлення факту надмірної сплати податку на додану вартість у ціні товарів (послуг), що придбані платником податку.
Аналогічна позиція викладена також у листі Вищого адміністративного суду України від 02.06.2011 № 742/11/13-11, у якому зазначено з метою встановлення факту здійснення господарської операції, формування витрат для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на прибуток або податкового кредиту з податку на додану вартість судам належить з'ясовувати, зокрема, такі обставини: рух активів у процесі здійснення господарської операції.
При цьому, дослідженню підлягають усі первинні документи, які належить складати залежно від певного виду господарської операції, - договори, акти виконаних робіт, документи про перевезення, зберігання товарів, тощо.
Судам слід ураховувати, що наявність укладеного між учасниками господарської операції цивільно - правового договору або відсутність визнання такого договору недійсним або нікчемним сама собою не свідчить про реальність вчинення відповідної операції.
Отже, судом підлягає дослідженню факт реальності господарської операції між ТОВ «ВК «ПромГруп» та ТОВ «Діамікс» щодо постачання комплектуючих та надання послуг, стосовно правовідносин між вказаними підприємствами судом встановлено наступне.
В матеріалах справи наявний договір постачання від 07.07.2014 № 07/07, укладений між ТОВ «ВК «ПромГруп» (покупцем) та ТОВ «Діамікс» (постачальник), за умовами якого постачальник зобов'язався поставити та передати у власність покупця продукцію відповідно до специфікації (цій) узгодженої (них) до договору, а покупець прийняти продукцію та оплатити іі на умовах даного Договору.
Згідно з п. 3.2 Договору, поставка продукції постачальником здійснюється в строки, зазначені у відповідних специфікаціях, але тільки після надання покупцем письмової заявки. Заявка повинна містити перелік номенклатури (асортимент) та обсяги поставки продукції, точно відповідати по номенклатурі і не перевищувати обсяги, зазначені в Специфікаціях.
Відповідно до п. 3.6. Договору, на момент прибуття продукції на склад покупця її повинен супроводжувати наступний пакет документів: рахунок - фактура, в якому зазначені номери договору; накладна (видаткова, ТТП, залізнична накладна, кур'єрської служби); податкова накладна, відповідно до вимог ДПІ, оригінал документу, що підтверджує якість продукції (сертифікат якості, виданий на одиницю продукції, що постачається за цим договором або паспорт виробу).
Зі Специфікацій до Договору встановлено, що на підставі Договору від 07.07.2014 №07/07, позивач здійснював придбання у ТОВ «Діамікс» запчастин та деталей, які визначені у специфікаціях № 1 від 07.07.2014 на суму у розмірі 2755320,21 грн. та № 2 від 01.08.2014 на суму у розмірі 307588,56 грн. до вказаного Договору.
Судом встановлено, що сертифікати якості на одиницю продукції або паспорти виробу, обов'язкова наявність яких передбачена умовами договору, відсутні.
На підтвердження транспортування продукції за договором від 07.07.2014 № 07/07 позивачем надані товарно - транспортні накладні.
Правила перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, затверджені наказом Міністерства транспорту України від 14.10.1997 № 363 ( далі - Правила).
У п. 11.1 Правил, визначено, що основним документом на перевезення вантажів є товарно - транспортна накладна, форму якої наведено в додатку 7 до цих Правил.
Після прийняття вантажу згідно з товарно - транспортною накладною водій (експедитор) підписує всі її екземпляри (п. 11.5 Правил).
У тих випадках коли в товарно - транспортній накладній немає можливості перерахувати всі найменування вантажу, підготовленого для перевезення, до такої накладної Замовник додає документ довільної форми з обов'язковим зазначенням відомостей про вантаж (графи 1 - 10 товарно - транспортної накладної).
У цих випадках в товарно - транспортній накладній зазначається, що до неї додається як товарний розділ документ, без якого товарно - транспортна накладна вважається недійсною і не може використовуватися для розрахунків із Замовником (п. 11.7 Правил).
Час прибуття (вибуття) автомобіля для завантаження і розвантаження Замовник зобов'язаний зазначати відповідно до пунктів 8.25 і 8.26 цих Правил ( п.11.8 Правил).
У випадку перевантаження вантажу в процесі його перевезення на інший автомобіль складається акт довільної форми, в якому обов'язково зазначаються реквізити: повна назва власника транспорту та його адреса, прізвище, ім'я та по батькові водія, державний номер автомобіля Перевізника, який здав вантаж, і Перевізника, який його прийняв.
Акт складається у двох екземплярах, які підписуються представниками (водіями) обох Перевізників (по одному для кожного).
Це зазначається в товарно - транспортній накладній (п. 11.9 Правил).
У наданих товарно - транспортних накладних не зазначено, який саме вантаж транспортувався. До них не складалися документи довільної форми з обов'язковим зазначенням відомостей про вантаж, а тому неможливо встановити приналежність ТТН № 210714 від 21.07.2014, № 140714 від 14.07.2014, №140714 від 14.07.2014, №070714 від 07.07.2014 до вказаного Договору та підтвердити те, що ними оформлене саме транспортування товару за договором постачання від 07.07.2014 № 07/07.
Разом з тим, із наданих позивачем товарно - транспортних накладних неможливо визначити конкретні пункти навантаження та розвантаження товару, оскільки вказані накладні містять лише назви міст: у графі: «Пункт навантаження» значиться: «м. Київ», у графі: «Пункт розвантаження» вказано «м. Кривий Ріг».
Зазначене унеможливлює встановлення адреси складу продавця та підтвердження руху товарів під час взаємодії позивача із ТОВ «Діамікс» за договором від 07.07.2014 № 07/07.
Таким чином, товарно - транспортні накладні не відповідають наведеним вище положенням Правил, а тому не можуть вважатися належними доказами на підтвердження господарської операції.
Також, із наданих позивачем документів неможливо встановити походження товару.
Окрім того, зі специфікації № 1 від 07.07.2014 та № 2 від 01.08.2014 до договору від 07.07.2014 № 07/07 видно, що позивачем у ТОВ «Діамікс» придбавалися деталі для виробничого обладнання, які, як стверджує позивач, ним використані в процесі здійснення власної господарської діяльності. З цього приводу суд зазначає, що необхідність придбання товарів ТОВ «ВК «ПромГруп» нічим не обґрунтована, відсутні акти списання зношених запчастин, відсутні відомості щодо прийняття на баланс поставлених ТОВ «Діамікс» деталей, а також не має відомостей щодо того, як конкретно позивач використовував означені запчастини у своїй діяльності.
Позивачем також не надані заявки, на підставі яких постачальник повинен був формувати замовлення, обов'язковість наявності яких встановлена у п. 3.2 договору 07.07.2014 № 07/07.
Сторонами також складені видаткові накладні та рахунки на оплату замовлення. ТОВ «Діамікс» складені та видані позивачеві податкові накладні: від 21.07.2014 № 188, від 14.07.2014 № 108, від 14.07.2014 № 109, від 14.07.2014 № 110, від 14.07.2014 № 107, від 12.07.2014 № 189, від 07.07.2014 № 190, від 07.07.2014 № 217, які містяться в матеріалах справи.
В матеріалах справи також міститься договір на надання послуг від 01.07.2014 № 01/07, укладений між ТОВ «ВК «ПромГруп» (замовником) та ТОВ «Діамікс» (виконавцем), за умовами якого виконавець взяв на себе зобов'язання провести роботи з надання послуг промислового характеру згідно Специфікацій до Договору, а замовник зобов'язався прийняти виконані роботи за актом і сплатити згідно умов Договору.
Приналежність наявних в матеріалах справи товарно - транспортних накладних саме до договору на надання послуг від 01.07.2014 № 01/07 встановити неможливо, оскільки вони не містять конкретної інформації про товар, транспортування якого ними оформлено; у них відсутня конкретна адреса місця розвантаження товару у м. Києві та деталізація групи товарів, які перевозилися.
Таким чином, на підтвердження руху товарно - матеріальних цінностей від замовника до виконавця позивачем до суду не надані. Суд зазначає, що неможливо встановити де саме та ким виконувалися роботи на виконання договору від 01.07.2014 № 01/07.
З огляду на специфіку господарських операцій у вказаного виконавця повинні бути наявні складські приміщення та спеціальне обладнання для виконання робіт з обробки деталей за замовленням ТОВ «ВК «ПромГруп».
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 05.03.2013 у цій справі у ТОВ «Діамікс» витребувані відомості та документи, на підтвердження реальності проведення господарських операцій з постачання товарів за договором від 07.07.2014 № 07/07 та виконання робіт на підставі договору від 01.07.2014 № 01/07, укладених із ТОВ «ВК «ПромГруп». Вказана ухвала суду була отримана повноважним представником ТОВ «Діамікс» 17.03.2015, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення, яке міститься в матеріалах справи, проте витребувані документи на підтвердження реальності здійснення господарських операцій ТОВ «Діамікс» не надані до суду.
Позивач під час розгляду справи на підтвердження господарських взаємовідносин із ТОВ «Діамікс» надав видаткові накладні від 14.07.2014 № РН-0000109, від 14.07.2014 № РН-0000111, виписані ТОВ «ВК «ПромГруп» на адресу ТОВ «Дебальцевський завод «Модуль», калькуляції вартості виробництва продукції від 14.07.2014 № КА - 0275 та № КА0271, від 07.07.2014 № КА-0227, проте з перелічених документів неможливо встановити походження товару.
Також позивачем надані: додаткова угода № 1 до додатку № 1 до договору від 01.07.2014 № 01/07 згідно якої сторони погодили, що роботи виконуються на території замовника; лист від 02.07.2014 № 01/207 на ім'я директора ТОВ «Діамікс»; акт прийому -передачі обладнання від 10.07.2014 та акт від 02.07.2014, за якими ТОВ «ВК «ПромГруп» передавалося обладнання для виконання робіт, проте вказані документи не приймаються судом, як належні докази, оскільки під час перевірки податковому органу не надавалися, про що зазначено на стор. 8 акту від 11.11.2014 № 1041/22.01-34/37861426 та не заперечується позивачем.
Відповідно до п. 44.6 ст. 44 ПК України, у разі якщо до закінчення перевірки або у терміни, визначені в абзаці другому пункту 44.7 цієї статті платник податків не надає посадовим особам контролюючого органу, які проводять перевірку, документи (незалежно від причин такого ненадання, крім випадків виїмки документів або іншого вилучення правоохоронними органами), що підтверджують показники, відображені таким платником податків у податковій звітності, вважається, що такі документи були відсутні у такого платника податків на час складення такої звітності.
Факт оплати за договорами від 01.07.2014 № 01/07 та від 07.07.2014 № 07/07, укладених із ТОВ «Діамікс» відсутній. У позивача перед вказаним контрагентом існує кредиторська заборгованість на суму 2978316,21 грн. (в тому числі, по договору від 01.07.2014 № 01/07 в сумі 222996,00 грн. та по договору від 07.07.2014 № 07/07 в сумі 2755320,21 грн.).
З матеріалів справи встановлено, що на момент розгляду справи, оплата за договорами від 01.07.2014 № 01/07 та від 07.07.2014 № 07/07 позивачем здійснена так і не була, відтак, суми податку на додану вартість, на які останнім сформований податковий кредит, фактично ним до бюджету не сплачувалися, що в свою чергу свідчить про відсутність факту надмірної сплати податку на додану вартість у ціні товарів (послуг), які придбані платником податку та виключає можливість формування податкового кредиту, оскільки податкові зобов'язання сторін даних правочинів будуть неправомірно перенесені на бюджет шляхом необґрунтованого зменшення податкових зобов'язань або здійснення необґрунтованих виплат з бюджету.
Згідно з п. 198.1 ст. 198 ПК України, право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає, зокрема, у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.
Пунктом 198.2 статті 198 ПК України передбачено, що датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.
У відповідності до п. 198.3 ст. 198 ПК України, податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку. Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.
Тобто, необхідною умовою для віднесення сплачених у ціні товарів (послуг) сум податку на додану вартість є факт придбання товарів та послуг із метою їх використання в господарській діяльності.
Таким чином, витрати для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на прибуток, а також податковий кредит для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на додану вартість мають бути фактично здійснені і підтверджені належним чином складеними первинними документами, що відображають реальність господарської операції, яка є підставою для формування податкового обліку платника податків.
Водночас, за відсутності факту придбання товарів чи послуг, або в разі, якщо придбані товари чи послуги не призначені для використання у господарській діяльності платника податку відповідні суми не можуть включатися до складу витрат для цілей оподаткування податком на прибуток або податкового кредиту з податку на додану вартість навіть за наявності формально складених, але недостовірних документів або сплати грошових коштів.
Статтею 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» визначено, що первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.
Згідно зі ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення.
Необхідність підтвердження господарських операцій первинними документами визначена п. 1.2 ст. 1, п. 2.1 ст. 2 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 № 88 і зареєстрованого в Міністерстві юстиції України від 05.06.1995 за № 168/704 ( далі - Положення).
Відповідно до п. 2.1 ст. 2 Положення, первинні документи - це письмові свідоцтва, що фіксують та підтверджують господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації (власника) на їх проведення.
Господарські операції - це факти підприємницької та іншої діяльності, що впливають на стан майна, капіталу, зобов'язань і фінансових результатів.
Згідно з п. 2.4 Положення, первинні документи (на паперових і машинозчитуваних носіях інформації) для надання їм юридичної сили і доказовості повинні мати такі обов'язкові реквізити: назва підприємства, установи, від імені яких складений документ, назва документа (форми), код форми, дата і місце складання, зміст господарської операції та її вимірники (у натуральному і вартісному виразі), посади, прізвища і підписи осіб, відповідальних за дозвіл та здійснення господарської операції і складання первинного документа.
Відповідно до п. 2.15 та п. 2.16 вказаного Положення, забороняється приймати до виконання первинні документи на операції, що суперечать законодавчим і нормативним актам.
Отже, облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань платників податків здійснюється на підставі первинних документів, у яких міститься інформація саме про господарські операції (результати їх здійснення), а не про правочини (господарські зобов'язання).
Факт вчинення певних господарських операцій та правомірність подальшого відображення (проведення) їх у бухгалтерському та податковому обліку, можливо досліджувати лише на підставі вивчення та дослідження первинних документів платника податків, наявність та законність складення яких буде підтвердженням здійснення таких операцій.
Таким чином, з наведених положень чинного законодавства вбачається, що підставою виникнення у платника права на податковий кредит є реальне здійснення операцій з придбання робіт/послуг з метою їх використання в оподатковуваних операціях, а також оформлення зазначених операцій необхідними документами первинного обліку, що містять достовірні відомості про обсяг та зміст господарської операції.
У відповідності до Інформаційного листа Вищого адміністративного суду України № 1936/11/13-11 від 01.11.2011 «Щодо підтвердження даних податкового обліку» документи та інші дані, що спростовують реальність здійснення господарської операції, яка відображена в податковому обліку, повинні оцінюватися з урахуванням специфіки кожної господарської операції - умов перевезення, зберігання товарів, змісту послуг, що надаються тощо.
Суд також зазначає, що враховуючи задекларовані обсяги робіт, які виконувалися на підставі договору від 01.07.2014 № 01/07, ТОВ «Діамікс» повинно було мати у своєму штаті більшу кількість працівників, ніж один директор підприємства, проте за даними баз податкового органу наявність у штаті підприємства інших працівників не обліковується.
Як зазначено в Інформаційному листі Вищого адміністративного суду України від 02.06.2011 № 742/11/13 необхідно перевірити фізичні, технічні та технологічні можливості певної особи до вчинення тих чи інших дій, що становлять зміст господарської операції, як-от: наявність кваліфікованого персоналу, основних фондів, у тому числі транспортних засобів для перевезення або виробництва, приміщень для зберігання товарів, тощо, якщо такі умови необхідні для здійснення певної операції; можливість здійснення операцій з відповідною кількістю певного товару у відповідні строки з урахуванням терміну його придатності, доступності на ринку тощо; наявність відповідних ліцензій та інших дозвільних документів, що необхідні для ведення певного виду господарської діяльності.
Про відсутність факту здійснення господарської операції можуть свідчити, зокрема, такі обставини: результати, відображені у даних податкового обліку будь - кого з учасників господарської операції, фактично не настали внаслідок відсутності відповідних дій будь-кого з учасників такої операції (наприклад, відображення отримання послуг без їх фактичного надання або в разі їх надання іншою особою, ніж та, що вказана у даних податкового обліку чи первинних документах; імітація купівлі товару в особи, яка ніколи його не продавала тощо).
Позивачем за рахунок взаємовідносин із контрагентом ТОВ «Діамікс» у липні 2014 року сформовано податковий кредит на суму у розмірі 496386,04 грн.
Суд зазначає, що обов'язок підтвердити правомірність та обґрунтованість сформованого податкового кредиту належними документами первинного обліку покладається на платника - покупця товарів (робіт/послуг), позаяк саме він є суб'єктом, який зменшує суму податкового зобов'язання з податку на додану вартість, що підлягає перерахуванню до бюджету, на суму податкового кредиту, визначеного постачальником. Відмова в отриманні податкової вигоди за наявності у документах платника недостовірних та суперечливих відомостей є його податковим ризиком.
Суд відмічає, що з метою підтвердження обґрунтованості заявленої податкової вигоди встановленню підлягає їх об'єктивний предметний зв'язок із фактами та результатами реальної підприємницької або іншої діяльності, що слугує підставою для висновку про достовірність представлених первинних документів, у тому числі, щодо відомостей про учасників та умови господарських операцій.
Слід також відмітити, що за умови доведеності податковим органом, що платник при укладенні правочинів та виконанні господарських операцій діяв без належної обачливості та, виходячи з обставин такого укладення та виконання, знав або повинен був знати про порушення, допущені контрагентами, податкова вигода за такими операціями має бути визнана необґрунтованою.
Відтак, хоча з огляду на принцип індивідуальної відповідальності платника у сфері податкових правовідносин платник не є відповідальним за протиправні дії третіх осіб, що перебувають поза межами його впливу та контролю, однак несприятливі наслідки недостатньої обережності у підприємницькій діяльності мають покладатися на особу, якою були укладені відповідні правочини, та не можуть бути перенесені на бюджет шляхом зменшення податкових зобов'язань та здійснення необґрунтованих виплат з бюджету. Аналогічна позиція викладена в ухвалі Вищого адміністративного суду України від 16.04.2014 по справі № К/800/3230/13 ( номер судового рішення в ЄДРСР № 38692797).
В процесі розгляду справи судом не встановлено, а позивачем не доведено наявність руху активів в процесі господарської взаємодії ТОВ «ВК «ПромГруп» із ТОВ «Діамікс».
З урахуванням вищенаведеного, суд дійшов висновку, що первинні документи, які містяться в матеріалах справи, надані позивачем на підтвердження здійснення правочинів із ТОВ «Діамікс» є формально складеними, а господарські операції між позивачем та вказаним підприємством не є реальними, оскільки судом не встановлено самого факту здійснення господарських операцій.
Стосовно позовних вимог про визнання протиправним акта позапланової виїзної перевірки Товариства з обмеженою відповідальністю «Виробнича компанія «ПромГруп» від 11.11.2014 № 1041/22.01-34/37861426 з питань достовірності формування податкового кредиту з ПДВ під час здійснення фінансово - господарських взаємовідносин з ТОВ «Діамікс» за період з 01.07.2014 по 31.07.2014, суд зазначає наступне.
Згідно зі ст. 86 ПК України, результати перевірок (крім камеральних та електронних перевірок) оформлюються у формі акта або довідки, які підписуються посадовими особами контролюючого органу та платниками податків або їх законними представниками (у разі наявності). У разі встановлення під час перевірки порушень складається акт. Якщо такі порушення відсутні, складається довідка.
Порядок оформлення результатів документальних перевірок щодо дотримання податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на органи державної податкової служби, платниками податків - фізичними особами затверджено наказом Мінфіну від 14.03.2013 № 395.
Відповідно до п. 1.4 вказаного Порядку, результати документальних перевірок оформлюються у формі акта або довідки. У разі встановлення під час перевірки порушень складається акт, а у разі відсутності порушень - довідка.
Акт - службовий документ, який підтверджує факт проведення документальної перевірки діяльності платника податків і є носієм доказової інформації про виявлені порушення вимог податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на органи державної податкової служби.
Акт (довідка) документальної перевірки складається у двох примірниках та підписується посадовими (службовими) особами органу державної податкової служби, які проводили перевірку, а також платником податків або його законними представниками.
Акт документальної перевірки повинен містити систематизований виклад виявлених під час перевірки фактів порушень норм податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на органи державної податкової служби. ( п. 1.5. Порядку).
За результатами документальної перевірки в акті викладаються всі суттєві обставини діяльності платника податків, які стосуються фактів виявлених порушень податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на органи державної податкової служби ( п. 1.6. Порядку).
Факти виявлених порушень податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на органи державної податкової служби, викладаються в акті документальної перевірки чітко, об'єктивно та повною мірою, з посиланнями на первинні або інші документи, які зафіксовані в обліку та підтверджують наявність зазначених фактів ( п. 1.7. Порядку).
Відповідно до вимог ст. 17 КАС України, предметом розгляду по суті в порядку адміністративного судочинства є не будь - які рішення, дії або бездіяльність суб'єкта владних повноважень, а лише ті, що породжують права та обов'язки учасників спірних відносин.
В свою чергу, висновки, викладені в акті податкової перевірки, не є предметом оскарження в адміністративному суді, оскільки не є обов'язковими ані для платника податків, ані для керівника контролюючого органу. Останній оцінює викладені в акті перевірки доводи і в разі наявності податкових порушень приймає податкове повідомлення - рішення, яке і визначає грошові зобов'язання платникові податків.
Акт перевірки є носієм доказової інформації, яка в подальшому має використовуватися контролюючим органом для прийняття рішення щодо визначення платникові податків грошових зобов'язань. При цьому, акт складається посадовими особами контролюючого органу і не містить волевиявлення самого орану щодо встановлених посадовими особами фактів. Висновки, викладені в акті перевірки, є лише відображенням фактичних дій податкових інспекторів - ревізорів та їх особистої думки, а тому не створюють жодних правових наслідків.
Враховуючи викладене, ані акт перевірки, ані дії посадових осіб із включення до такого акту певних висновків не породжують правових наслідків для платника податків, тобто не змінюють стану його суб'єктивних прав та не створюють жодних додаткових обов'язків для платника податків.
За таких обставин, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог про визнання протиправним акта позапланової виїзної перевірки Товариства з обмеженою відповідальністю «Виробнича компанія «ПромГруп» від 11.11.2014 № 1041/22.01-34/37861426 з питань достовірності формування податкового кредиту з ПДВ під час здійснення фінансово - господарських взаємовідносин з ТОВ «Діамікс» за період з 01.07.2014 по 31.07.2014.
Таким чином, заявлені позовні вимоги є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню судом.
У відповідності до статті 94 КАС України у разі відмови у задоволенні позову судові витрати покладаються на позивача.
Судом встановлено, що позивач під час подання адміністративного позову сплатив судовий збір у розмірі 487, 20 грн. ( за вимогу майнового характеру) та у розмірі 73.08 грн. за вимогу немайнового характеру. Отже, позивач повинен доплатити судовий збір у розмірі 4384,80 грн. ( за вимогу майнового характеру).
Керуючись статтями 11, 14, 70, 71, 72, 86, 94, 159 - 163, 167, 186, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-
У задоволенні адміністративного позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Виробнича компанія «ПромГруп» до Криворізької південної об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області про визнання протиправним та відміну податкового повідомлення - рішення, визнання протиправним акта відмовити повністю.
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Виробнича компанія «ПромГруп» на користь Державного бюджету України судові витрати з оплати судового збору в розмірі 4384 ( чотири тисячі триста вісімдесят чотири) грн. 80 коп.
Постанова суду може бути оскаржена до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги через Дніпропетровський окружний адміністративний суд з одночасним направленням копії апеляційної скарги особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі складення постанови у повному обсязі, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

У разі якщо справа розглядалась судом за місцезнаходженням суб'єкта владних повноважень і він не був присутній у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, але його було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо у суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Постанова суду набирає законної сили відповідно до вимог ст.254 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя О.В. Царікова