Справа № 805/29/16-а
Суддя: Голошивець І.О.
Дата ухвалення: 2016-02-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 лютого 2016 р. Справа №805/29/16-а

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов'янськ, вул. Добровольського, 1

час прийняття постанови: 10:52

Донецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Голошивця I.О., при секретарі судового засідання Хоменко А.Г., розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Прокуратури Донецької області про скасування наказу №1745-к «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності ОСОБА_1» від 27.10.2015 року, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 27.10.2015 року до моменту фактичного поновлення на службі, визнання недійсним запису №41 від 27.10.2015 року про звільнення з посади та органів прокуратури, зробленого в трудовій книжці на підставі наказу №1745-к від 27.10.2015 року,

за участю:

позивача: ОСОБА_1 (особисто)

представника відповідача: Сущенка В.А. (за довіреністю)

ОСОБА_1 звернулась до Донецького окружного адміністративного суду із позовом до Прокуратури Донецької області про скасування наказу №1745-к «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності ОСОБА_1» від 27.10.2015 року, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 27.10.2015 року до моменту фактичного поновлення на службі, визнання недійсним запису №41 від 27.10.2015 року про звільнення з посади та органів прокуратури, зробленого в трудовій книжці на підставі наказу №1745-к від 27.10.2015 року.

В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначив, що з 12.10.2012 року по 09.12.2014 року вона працювала в органах прокуратури. У відповідності до наказу №2561-к від 09.12.2014 року обіймала посаду прокурора Артемівської міжрайонної прокуратури. Проте, наказом №1745-к від 27.10.2015 року позивача за грубе порушення правил прокурорської етики, скоєння проступку, який порочить працівника прокуратури, звільнено з займаної посади. Підставою звільнення в спірному наказі відповідачем визначено нібито факт скоєння кримінального правопорушення. Однак, позивач не погоджується із зазначеним наказом про її звільнення, оскільки вважає, що він прийнятий безпідставно та всупереч нормам діючого законодавства. Позивач не спростовує, що 22.10.2015 року в ході розслідування кримінального провадження №50002456 їй повідомлено про підозру у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 124, ст. 128 КК України. Втім, позивач вказує на те, що зазначені дії були вчинені нею правомірно в рамках свого права на необхідну оборону. При цьому, на теперішній час судове провадження у кримінальній справі триває, будь-яке судове рішення щодо позивача за обвинуваченням по суті судом не ухвалено. Тобто, вважає, що відповідач всупереч недоведеності її вини у скоєнні кримінальних правопорушень, передчасно зробив висновок про наявність дисциплінарного проступку. На підставі викладеного позивач просив суд задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Представник відповідача, окрім пояснень, наданих у судовому засіданні, надав також письмові заперечення, в обґрунтуванні яких зазначив, що 02.10.2013 року позивач прийняла Присягу працівника прокуратури, за якою зобов'язалась неухильно дотримуватись Конституції та законів України, постійно бути принциповою, з гідністю нести високе звання працівника прокуратури. Крім того, відповідно до приписів Закону України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 року позивач мала неухильно дотримуватись вимог професійної етики та поведінки - Кодексу професійної етики та поведінки працівників прокуратури, затвердженого наказом Генерального прокурора України №123 від 28.11.2012р. Проте, 01.08.2015 року позивач знаходячись за місцем свого мешкання, перебуваючи у стані алкогольного сп'яніння, на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, у ході сварки з родиною ОСОБА_4, які мешкають по сусідству, спричинила їм легкі та середньої тяжкості тілесні ушкодження. Своїми діями ОСОБА_1 скомпрометувала високе звання прокурора, зашкодила репутації та авторитету органів прокуратури, що зумовило негативний громадський резонанс. Таким чином, вважає, що наказ про звільнення позивача з органів прокуратури винесено відповідачем правомірно, оскільки позивачем скоєно вчинок, що порочить її як працівника прокуратури, та є несумісним з подальшим перебуванням на займаній посаді. Просив відмовити в задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін в судовому засіданні, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов та заперечення, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, працювала в органах прокуратури з 12.10.2012 року по 09.12.2014 року. У відповідності до наказу №2561-к від 09.12.2014 року обіймала посаду прокурора Артемівської міжрайонної прокуратури.

Наказом Прокуратури Донецької області від 27.10.2015 року за №1745-к «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності ОСОБА_1» за грубе порушення прокурорської етики, скоєння проступку, який порочить працівника прокуратури, прокурора Артемівської міжрайонної прокуратури, юриста 3 класу ОСОБА_1 звільнено з займаної посади та органів прокуратури Донецької області.

Щодо строку звернення позивача до суду з даним позовом суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень. При цьому, у відповідності до ч. 2 ст. 2 КАС України, до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Адміністративний позов, відповідно до ст. 99 КАС України, може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Частиною 3 зазначеної статті передбачено, що для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.

З матеріалів справи вбачається, що зі спірним наказом про звільнення з органів прокуратури позивач ознайомлена 27.10.2015 року, про що свідчить її особистий підпис на даному наказі.

Проте, ухвалою Краматорського міського суду Донецької області від 23.10.2015 року по справі №234/17594/15-к до ОСОБА_1 застосовано запобіжний захід у вигляді особистого зобов'язання строком до 21.12.2015 року. Покладено на ОСОБА_1 обов'язок на 2 місяці, тобто до 21.12.2015 року, зокрема, прибувати до слідчого і суду за першою вимогою, не відлучатись з с. Красне Артемівського району Донецької області без дозволу слідчого, прокурора або суду.

Позовна заява підписана позивачем 25.12.2015 року, до суду надійшла 05.01.2016 року.

Водночас суд зазначає, що вирішуючи питання щодо можливості визнання поважними причин пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду, суд виходить з того, що сам по собі інститут строку на звернення до адміністративного має на меті полегшення надання учасниками адміністративного процесу доказів, підвищує їх достовірність, а також забезпечує правову визначеність учасників спірних правовідносин. Іншими словами, обмеження строку реалізації права на судовий захист покликане передусім дисциплінувати учасників адміністративних правовідносин.

Згідно з частинами 1 та 2 статті 8 КАС України, суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

На переконання суду, наслідки пропуску строку позовної давності в адміністративному процесі, підлягають застосуванню виключно у разі наявності сумніву можливості встановлення об'єктивної істини в розглядуваній справі внаслідок значного спливу часу.

З огляду на викладене, позивачем пропущено встановлений КАС України місячний строк звернення до адміністративного суду з поважних причин.

Спірні у даній справі правовідносини регулюються Законом України "Про прокуратуру" № 1697-XII від 14 жовтня 2014 року (далі - Закон №1697), окремими положеннями Закону України "Про прокуратуру" № 1789-XII від 5 листопада 1991 року (далі - Закон №1789), Дисциплінарним статутом прокуратури України, затвердженим Постановою Верховної Ради України № 1796-XII від 6 листопада 1991 року (далі - Дисциплінарним статутом), Інструкцією Про порядок проведення службових розслідувань та службових перевірок в органах прокуратури України, затвердженою Наказом Генерального прокурора України від 6 березня 2012 року № 20 (далі - Інструкція № 20).

У відповідності до ч. 1 ст. 4 Закону №1697, організація та діяльність прокуратури України, статус прокурорів визначаються Конституцією України, цим та іншими законами України, чинними міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 16 даного Закону, незалежність прокурора забезпечується особливим порядком його призначення на посаду, звільнення з посади, притягнення до дисциплінарної відповідальності.

Частиною 3 даної статті передбачено, що прокурор призначається на посаду безстроково та може бути звільнений з посади, його повноваження на посаді можуть бути припинені лише з підстав та в порядку, передбачених цим Законом.

Відповідно до ч. 3 ст. 19 прокурор зобов'язаний неухильно додержуватися присяги прокурора. За порушення присяги прокурор несе відповідальність, передбачену законом.

Згідно п. 2, пп. 1 п. 3, 4 Перехідних положень Закону України №1697 до затвердження всеукраїнською конференцією працівників прокуратури Кодексу професійної етики та поведінки працівників прокуратури застосовуються положення Кодексу професійної етики та поведінки працівників прокуратури, схваленого всеукраїнською конференцією працівників прокуратури 28 листопада 2012 року та затвердженого наказом Генерального прокурора України від 28 листопада 2012 року №123.

Визнано такими, що втратили чинність із набранням чинності цим Законом Закон України "Про прокуратуру" (Відомості Верховної Ради України, 1991 р., № 53, ст. 793, № 50, ст. 474; 1995 р., № 11, ст. 71, № 34, ст. 268; 2001 р., № 9, ст. 38, № 44, ст. 233; 2002 р., № 17, ст. 117, ст. 125; 2003 р., № 29, ст. 233, № 30, ст. 247; 2004 р., № 8, ст. 66; 2005 р., № 2, ст. 32, № 6, ст. 132, № 11, ст. 198; 2006 р., № 1, ст. 18, № 19-20, ст. 156; 2007 р., № 7-8, ст. 66, № 33, ст. 442; 2008 р., №№ 5-8, ст. 78, № 48, ст. 357; 2010 р., № 37, ст. 497, №№ 41-45, ст. 529; 2011 р., № 23, ст. 160, № 30, ст. 279; 2012 р., № 12-13, ст. 82; 2013 р., № 14, ст. 89, № 21, ст. 208, № 37, ст. 490, № 39, ст. 517; 2014 р., № 11, ст.132, № 17, ст. 593, № 20-21, ст. 745, № 22, ст. 816; із змінами, внесеними Законом України від 14 серпня 2014 року № 1642-VII), крім пункту 8 частини першої статті 15, частини четвертої статті 16, абзацу першого частини другої статті 46-2, статті 47, частини першої статті 49, частини п'ятої статті 50, частин третьої, четвертої, шостої та одинадцятої статті 50-1, частини третьої статті 51-2, статті 53 щодо класних чинів (їх дія поширюється на осіб, яким присвоєно класні чини до набрання чинності цим Законом), статті 55 щодо посвідчення працівника прокуратури, статті 2 у частині підстав звільнення з посади Генерального прокурора України, а також статті 13 щодо функціонування в системі органів прокуратури міських, районних, міжрайонних, районних у містах прокуратур, яка втрачає чинність з 15 грудня 2015 року.

Постанови Верховної Ради України від 6 листопада 1991 року "Про затвердження Положення про класні чини працівників органів прокуратури України" (Відомості Верховної Ради України, 1992 р., № 4, ст. 14) та "Про затвердження Дисциплінарного статуту прокуратури України" (Відомості Верховної Ради України, 1992 р., № 4, ст. 15; 2013 р., № 14, ст. 89; 2014 р., № 12, ст. 178) втрачають чинність одночасно з втратою чинності пунктом 8 частини першої статті 15, частиною четвертою статті 16, абзацом першим частини другої статті 46-2, статтею 47, частиною першою статті 49, частиною п'ятою статті 50, частинами третьою, четвертою, шостою та одинадцятою статті 50-1, частиною третьою статті 51-2, статтею 53 щодо класних чинів Закону України "Про прокуратуру" (Відомості Верховної Ради України, 1991 р., № 53, ст. 793 із наступними змінами).

Підстави для звільнення працівників прокуратури передбачені ст. 46-2 Закону №1789, відповідно до якої: прокурори і слідчі можуть бути звільнені з роботи на загальних підставах, передбачених законодавством про працю. Військовослужбовці військових прокуратур можуть бути звільнені з військової служби відповідно до законодавства, що регулює порядок її проходження. Прокурори і слідчі підлягають звільненню з органів прокуратури, у тому числі з позбавленням класного чину, також у таких випадках: 1) недотримання пов'язаних із проходженням служби в органах прокуратури вимог, передбачених ч. 6 ст. 46 цього Закону, та інших вимог і обмежень, які встановлюються законом; 2) порушення "Присяги працівника прокуратури" чи відмови від її прийняття; 3) набрання законної сили обвинувальним вироком щодо них; 4) за результатами атестації у разі невідповідності працівника займаній посаді; 5) припинення громадянства України; 6) притягнення до відповідальності згідно з Дисциплінарним статутом прокуратури України; 7) набрання законної сили судовим рішенням, відповідно до якого працівника притягнуто до відповідальності за адміністративне корупційне правопорушення, пов'язане з порушенням обмежень, передбачених Законом України "Про засади запобігання і протидії корупції"; 8) у разі неможливості або відсутності згоди на переведення на іншу посаду у зв'язку з безпосереднім підпорядкуванням близькій особі. Прокурори або слідчі прокуратури, яких притягнуто до відповідальності за вчинення адміністративного корупційного правопорушення, пов'язаного з порушенням обмежень, передбачених Законом України "Про засади запобігання і протидії корупції", або кримінального правопорушення, звільняються з роботи (служби) у триденний строк з дня отримання відповідним органом прокуратури копії відповідного судового рішення, яке набрало законної сили.

У відповідності до ст. 1 Дисциплінарного статуту прокуратури України відповідно до Закону України «Про прокуратуру" (1789-12) Генеральний прокурор України та підлеглі йому прокурори здійснюють вищий нагляд за додержанням і правильним застосуванням законів. Важливою передумовою успішного виконання покладених на прокуратуру функцій є компетентність та особиста дисципліна прокурорів і слідчих прокуратури.

Статтею 8 Дисциплінарного статуту передбачено, що дисциплінарні стягнення щодо прокурорсько-слідчих працівників, а також працівників навчальних, наукових та інших установ прокуратури застосовуються за невиконання чи неналежне виконання службових обов'язків або за проступок, який порочить його як працівника прокуратури.

Згідно п. 5 ст. 9 статуту дисциплінарним стягненням є звільнення.

Відповідно до ст. 11 статуту дисциплінарне стягнення має відповідати ступеню вини та тяжкості проступку. Прокурор, який вирішує питання про накладення стягнення, повинен особисто з'ясувати обставини проступку та одержати письмове пояснення від особи, яка його вчинила. В разі необхідності може бути призначено службову перевірку.

За приписами ст. 12 даного статуту, у разі вчинення працівником діяння, не сумісного з перебуванням на роботі в органах прокуратури, його звільнення проводиться незалежно від часу вчинення проступку.

Аналізуючи доводи відповідача щодо правомірності винесення спірного наказу про звільнення, суд вважає за необхідне звернути увагу на таке.

Як зазначено у спірному наказі відповідача №1745-к від 27.10.2015 року підставою для застосування до позивача такого дисциплінарного стягнення як звільнення було порушення останнім вимог Кодексу професійної етики та поведінки працівників прокуратури, тобто скоєння проступку, який порочить її як працівника прокуратури та є несумісним із подальшим перебуванням ОСОБА_1 в органах прокуратури» (а.с. 11 т. 1).

На підтвердження викладеного суб'єктом владних повноважень надано висновок про результати службової перевірки за фактом скоєння прокурором Артемівської міжрайонної прокуратури ОСОБА_1 кримінального правопорушення, приводом для проведення якої стала інформація заступника прокурора області ОСОБА_5, викладена в рапорті на ім'я прокурора області, про те, що першим слідчим відділом слідчого управління прокуратури області проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні №0002456 від 02.08.2015 року за фактом спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_4 та ОСОБА_6 прокурором Артемівської міжрайонної прокуратури ОСОБА_1 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 125, ст. 128 КК України (т. 1 а.с. 86-87).

Проведення вказаної перевірки здійснено на підставі наказу Прокуратури Донецької області від 26.10.2015 року за №1734-к (т. 1 а.с. 88-89).

Зі змісту зазначеного висновку вбачається, що 01.08.2015 року позивач знаходячись за місцем свого мешкання, перебуваючи у стані алкогольного сп'яніння, на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, у ході сварки з родиною ОСОБА_6, які мешкають по сусідству, спричинила їм легкі та середньої тяжкості тілесні ушкодження та ОСОБА_6 необережне середньої тяжкості тілесне ушкодження. Допитана в якості підозрюваної ОСОБА_1 свою вину у вчиненні інкримінованих їй кримінальних правопорушень не визнала та показала, що коли вона знаходилась у своєму будинку, до неї прийшла її сусідка ОСОБА_4 зі своїми доньками, одна з них витягла її з будинку та вказані особи спричинили їй тілесні ушкодження. Згідно з копією довідки про освідування ОСОБА_1 на стан сп'яніння у неї виявлено алкогольне сп'яніння. Опитана в ході службової перевірки ОСОБА_1 пояснила, що 01.08.2015 року за місцем свого проживання їй спричинили тілесні ушкодження її сусідка ОСОБА_4 з доньками ОСОБА_6 та ОСОБА_5. Останні зайшли до неї у двір, а потім ОСОБА_6 зайшла в будинок ОСОБА_1 і витягла її з нього. Після чого у ОСОБА_1 з вказаними особами виникла бійка. На питання щодо поводження себе коректно і пристойно, не допускати дій, висловлювань і поведінки, які можуть зашкодити репутації працівника прокуратури, авторитету прокуратури, а також викликати негативний громадський резонанс, ОСОБА_1 відповіла, що вона знаходилась у своєму будинку, перебувала в тверезому стані, нікого в гості не чекала, займалась господарськими справами, не сподівалась, що сварка відбудеться у її будинку, тому правильно уникнути конфлікту з сусідами вчасно не змогла. Свою вину у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 125, ст. 128 КК України не визнала. Наказом прокурора Донецької області від 27.10.2015 року за №1738-к позивача відсторонено від виконання службових обов'язків строком на 2 місяці.

Також, в даному висновку зазначено, що своїми діями ОСОБА_1 грубо порушила вимоги ст. 18 Кодексу професійної етики та поведінки працівників прокуратури, скомпрометувала звання працівника прокуратури, тобто скоїла проступок, який порочить її як працівника прокуратури. Вказана подія завдала шкоди авторитету органів прокуратури України.

Причинами та умовами, що сприяли вчиненню виявлених порушень у даному висновку відповідачем визначено неналежне відношення ОСОБА_1 до дотримання вимог у поведінці працівника прокуратури у позаслужбовий час, передбаченої зазначеним кодексом, недостатня профілактично-виховна робота, яка проводилась керівником Артемівської міжрайонної прокуратури ОСОБА_8 (т. 1 а.с. 104-107).

Крім того, в обґрунтування своєї правової позиції відповідачем до суду надано постанову старшого слідчого СВ Краматорського ВП ГУНП в Донецькій області про закриття кримінального провадження №0002455 від 02.08.2015 року щодо спричинення тілесних ушкоджень гр. ОСОБА_1 у зв'язку з відсутністю складу злочину, передбаченого ст. 36, ч. 1 ст. 125 КК України.

Суд зазначає, що згідно ч. 1 ст. 69 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Відповідно до ч.ч. 1-2 ст. 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Суд звертає увагу на те, що обставинами, що слугували підставами звільнення позивача з органів прокуратури, відповідачем визначено події, що стались 01.08.2015 року у с. Красне Артемівського району за місцем мешкання ОСОБА_1 Зокрема, відповідач у своєму висновку проведеної перевірки вказує на неналежну поведінку ОСОБА_1 в неробочий час, а саме обставини бійки між позивачем та родиною ОСОБА_4, що мешкають по сусідству.

Тобто, фактично в своєму висновку службового розслідування відповідач посилається на матеріали кримінального провадження №0002456 від 02.08.2015 року, відкритого за фактом спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_4 та ОСОБА_6 прокурором Артемівської міжрайонної прокуратури ОСОБА_1

Крім того, відповідач зазначає, що в ході проведення досудового слідства за вказаним кримінальним провадженням позивачу 22.10.2015 року оголошено про підозру, та ухвалою слідчого судді Краматорського міського суду від 23.10.2015 року позивача як підозрювану відсторонено від посади прокурора Артемівської міжрайонної прокуратури строком на 2 місяці.

Проте, суд зазначає, що будь-які свідчення та інші матеріали зібрані в рамках кримінальної справи, повинні бути оцінені органами слідства і судом з урахуванням всіх інших матеріалів, які знаходяться в справі. В кожній із стадій процесу оцінка доказів має свої особливості, які пояснюються відмінними умовами і задачами даної стадії. Так, оцінка доказів, здійснена в стадії досудового слідства, носить лише попередній характер.

Вирішення питання кримінального судочинства про винуватість чи невинуватість особи, притягнутої до кримінальної відповідальності, здійснюється тільки судом на основі доказів, досліджених в ході судового розгляду.

Так, відповідно до частини 2 статті 2 Кримінального кодексу України особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду.

Отже, лише вирок суду у кримінальній справі, який набув законної сили, та матеріали кримінальної справи, якими встановлено певні діяння можуть бути використані відповідачем при наданні оцінки протиправності вчинку, скоєного позивачем.

Аналогічно, лише за наявності вироку у кримінальній справі, відповідні матеріали можуть використовуватись органом прокуратури в обґрунтування скоєння позивачем даного проступку, що порочить її як працівника прокуратури.

Відповідно до частини 4 статті 70 Кодексу адміністративного судочинства України обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування, крім випадків, коли щодо таких обставин не виникає спору.

Водночас суд зауважує, що в резолютивній частині висновку службової перевірки відповідачем вказано на те, що ОСОБА_1 грубо порушено вимоги ст. 18 Кодексу професійної етики та поведінки працівників прокуратури, що стало наслідком притягнення її до кримінальної відповідальності, тобто скоєно ганебний вчинок, за що остання підлягає притягненню до дисциплінарної відповідальності.

Втім, суд наголошує на тому, що на час розгляду даної справи судом не винесено обвинувального вироку у відношенні позивача, з огляду на що відповідач невірно вказує наслідком скоєння ОСОБА_1 вищезазначеного проступку притягнення останньої до кримінальної відповідальності, адже на даний час позивач до кримінальної відповідальності ще не притягнутий.

Крім цього, суд не погоджується із відповідачем щодо кваліфікування вищенаведених обставин бійки позивачки із родиною ОСОБА_6 у неробочий час «вчинком, що порочить звання працівника прокуратури» або «ганебним вчинком», так як поняття «ганебний вчинок», яке міститься у ч. 3 ст. 48 Закону України «Про прокуратуру» №1789, та «проступок, який порочить працівника прокуратури» (ст. 8 Дисциплінарного статуту прокуратури України) за своєю суттю є етико-правовими категоріями, і це дії (або бездіяльність), які суперечать положенням Кодексу професійної етики прокурора та дають реальну і достатню підставу вважати, що обов'язок прокурорсько-слідчого працівника чесно, неупереджено та незалежно виконувати свої професійні обов'язки порушено, а так само скоєно дії, що тягнуть за собою стійку негативну думку про моральне обличчя працівника прокуратури.

Зокрема, згідно ст. 5 Кодексу професійної етики та поведінки працівників прокуратури, затвердженому Наказом Генерального прокурора України від 28 листопада 2012 року № 123а, професійна діяльність працівника прокуратури має ґрунтуватися на неухильному дотриманні конституційних принципів верховенства права та законності; при здійсненні повноважень він зобов'язаний діяти законно та в межах своєї компетенції своєчасно вживати вичерпних заходів до усунення порушень закону, від кого б вони не виходили. Відповідно до ст. 15 цього кодексу при виконанні службових обов'язків працівник прокуратури має дотримуватися загальноприйнятих норм моралі та поведінки, бути взірцем добропорядності, вихованості і культури. Порушення трудової та виконавської дисципліни, непристойна поведінка є неприпустимими для працівника прокуратури і тягнуть за собою у відповідних випадках передбачену законом відповідальність. Згідно ч.ч. 3-4 ст. 18 кодексу, працівнику прокуратури слід уникати особистих зв'язків, фінансових і ділових взаємовідносин, що можуть вплинути на неупередженість і об'єктивність виконання професійних обов'язків, скомпрометувати високе звання працівника прокуратури, не допускати дій, висловлювань і поведінки, які можуть зашкодити його репутації та авторитету прокуратури, викликати негативний громадський резонанс. Поза службою поводити себе коректно і пристойно. При з'ясуванні будь-яких обставин з представниками правоохоронних і контролюючих органів не використовувати свій службовий статус, у тому числі посвідчення працівника прокуратури з метою ухилення від відповідальності.

Беручи до уваги обставини, що стались 01 серпня 2015 року, та скоєння певних дій ОСОБА_1, які трактовані відповідачем як такі, що свідчать про некоректну та непристойну поведінку позивача поза службовий час, суд вважає передчасним притягнення останньої до дисциплінарної відповідальності, оскільки зазначені дії, вчинені ОСОБА_1, не дають достеменних підстав вважати, що позивачем не дотримано загальноприйнятих норм моралі та поведінки, а потребують надання їм належної оцінки при винесенні судом вироку у відповідній кримінальній справі, тобто доведення або недоведення вини ОСОБА_1 у скоєнні даного проступку.

Враховуючи наведене вище, суд дійшов висновку про недоведеність відповідачем факту скоєння ОСОБА_1 вчинку, що порочить її як працівника прокуратури, у зв'язку з чим спірний в даній справі наказ про звільнення позивача з органів прокуратури від 27.10.2015 року за №1745-к прийнято відповідачем всупереч нормам діючого законодавства.

Беручи до уваги наведене вище позовні вимоги позивача в частині скасування спірного наказу підлягають задоволенню.

Стосовно позовних вимог ОСОБА_1 про визнання недійсним запису №41 від 27.10.2015 року про звільнення з посади та органів прокуратури, зробленого на підставі наказу від 27.10.2015 року №1745-к, суд зазначає наступне.

Пунктом 2.10 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої Наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.93р. №58, у розділі "Відомості про роботу", "Відомості про нагородження", "Відомості про заохочення" трудової книжки (вкладиша) закреслення раніше внесених неточних або неправильних

записів не допускається.

У разі необхідності, наприклад, зміни запису відомостей про роботу після зазначення відповідного порядкового номеру, дати внесення запису в графі 3 пишеться: "Запис за № таким-то недійсний". Прийнятий за такою-то професією (посадою) і у графі 4

повторюються дата і номер наказу (розпорядження) власника або уповноваженого ним органу, запис з якого неправильно внесений до трудової книжки.

У такому ж порядку визнається недійсним запис про звільнення і переведення на іншу постійну роботу у разі незаконного звільнення або переведення, установленого органом, який розглядає трудові спори, і поновлення на попередній роботі або зміни формулювання причини звільнення. Наприклад, пишеться: "Запис за № таким-то є недійсним, поновлений на попередній роботі". При зміні формулювання причини звільнення пишеться: "Запис за № таким-то є недійсним" звільнений... і зазначається нове

формулювання.

У графі 4 в такому разі робиться посилання на наказ про поновлення на роботі або зміну формулювання причини звільнення.

При наявності в трудовій книжці запису про звільнення або переведення на іншу роботу, надалі визнаної недійсною, на прохання працівника видається "Дублікат" трудової книжки без внесення до неї запису, визнаного недійсним.

Таким чином, законодавством визначено певний порядок дій відповідача щодо виправлення запису в трудовій книжці після незаконного звільнення, у зв'язку з чим позовні вимоги в зазначеній частині не підлягають задоволенню.

Згідно ч. 1 ст. 235 Кодексу законів про працю України у разі звільнення без законної підстави працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

Таким чином, позовні вимоги позивача про поновлення його на попередній посаді є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Щодо позовних вимог ОСОБА_1 про стягнення на її користь середнього заробітку за час вимушеного прогулу суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 235 Кодексу законів про працю України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. .

Враховуючи те, що суд дійшов висновку про протиправність спірного наказу, а також те, що позивач перебував на грошовому утриманні саме в Прокуратурі Донецької області, суд вважає, що позовні вимоги позивача про нарахування та виплату йому заробітної плати за час вимушеного прогулу з Прокуратури Донецької області також підлягають задоволенню.

Щодо розміру середнього заробітку, що підлягає стягненню на користь позивача, суд виходить з наступного.

Згідно абз. 1, 3 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженому постановою Кабінету міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100 (далі - Порядок № 100), обчислення середньої заробітної плати для оплати часу щорічної відпустки, додаткових відпусток у зв'язку з навчанням, творчої відпустки, додаткової відпустки працівникам, які мають дітей, або для виплати компенсації за невикористані відпустки провадиться виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю надання відпустки або виплати компенсації за невикористані відпустки. У всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата.

Відповідно до абз. 1, 3 п. 8 Порядку № 100 нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком.

Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства.

Оскільки позивач був звільнений з посади в жовтні 2015 року, розрахунок середньомісячної заробітної плати має бути проведений, виходячи з розміру його грошового забезпечення за серпень-вересень 2015 року.

Так, згідно розрахункового листа позивача за 2015 рік за серпень-вересень 2015 року в серпні 2015 року ОСОБА_1 нараховано заробітну плату у розмірі 4335,42 грн., у вересні 2015 року - 5235,18 грн. (т. 2 а.с. 101).

Відповідно до листа Мінсоцполітики України від 9 вересня 2014 року №10196/0/14-14/13 «Про розрахунок норми тривалості робочого часу на 2015 рік» кількість робочих днів у серпні 2015 року становить 20 днів, у вересні 2015 року - 22 дні,

Так, середньоденна заробітна плата складає: 4335,42 грн. (серпень 2015 року ) + 5235,18 грн. (вересень 2015 року) : 42 робочі дні за два місяці (20 робочих днів у серпні 2015 та 22 робочі дні у вересні 2015 року) = 227 грн. 87 коп.

Період вимушеного прогулу позивача з 28 жовтня 2015 року по 29 лютого 2016 року з врахуванням листа Мінсоцполітики України від 9 вересня 2014 року № 10196/0/14-14/13 «Про розрахунок норми тривалості робочого часу на 2015 рік» та листа Міністерства соціальної політики України від 20 липня 2015 року №10846/0/14-15/13 «Про розрахунок норми тривалості робочого часу на 2016 рік», складає 86 робочих днів.

Таким чином, за час вимушеного прогулу за період з 28 жовтня 2015 року по 29 лютого 2016 року з Прокуратури Донецької області на користь ОСОБА_1 підлягає виплаті 19596,82 грн. (227,87 грн. * 86 робочих днів).

Відповідно пп. 2, 3 ч. 1 ст. 256 КАС України негайно виконуються постанови суду про присудження виплати заробітної плати, іншого грошового утримання у відносинах публічної служби у межах суми стягнення за один місяць та постанови про поновлення на посаді у відносинах публічної служби.

Враховуючи зазначене, постанова суду в частині поновлення позивача на посаді та виплати йому грошового забезпечення за час вимушеного прогулу за один місяць підлягають негайному виконанню.

Відповідно до частин 1 та 2 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Розглянувши подані документи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають частковому задоволенню.

Відповідно до ст. 94 КАС України судові витрати не підлягають стягненню.

Керуючись Конституцією України, ст.ст.2-15, 17-20, 69-72, 86, 94, 158-163, 167, 185-186, 254, 256 Кодексу адміністративного судочинства України, -

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Прокуратури Донецької області про скасування наказу №1745-к «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності ОСОБА_1» від 27.10.2015 року, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 27.10.2015 року до моменту фактичного поновлення на службі, визнання недійсним запису №41 від 27.10.2015 року про звільнення з посади та органів прокуратури, зробленого в трудовій книжці на підставі наказу №1745-к від 27.10.2015 року - задовольнити частково.

Скасувати наказ прокуратури Донецької області №1745-к «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності ОСОБА_1» від 27.10.2015 року, яким ОСОБА_1 звільнено з займаної посади та органів прокуратури Донецької області.

Поновити ОСОБА_1 в органах Прокуратури Донецької області на посаді прокурора Артемівської міжрайонної прокуратури з 28.10.2015 року.

Стягнути з Прокуратури Донецької області на користь ОСОБА_1 грошове забезпечення за час вимушеного прогулу з 28 жовтня 2015 року по 29 лютого 2016 року виходячи із розрахованого судом розміру грошового забезпечення за цей період в сумі 19596 (дев'ятнадцять тисяч п'ятсот дев'яносто шість) грн. 82 коп.

В решті позовних вимог відмовити.

Постанова в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді прокурора Артемівської міжрайонної прокуратури та в частині стягнення на користь позивача середнього заробітку за час вимушеного прогулу за один місяць підлягає негайному виконанню.

Постанову ухвалено у нарадчій кімнаті та проголошено її вступну та резолютивну частини у судовому засіданні 29 лютого 2016 року.

Повний текст постанови складено 09 березня 2016 року.

Постанова може бути оскаржена до Донецького апеляційного адміністративного суду через Донецький окружний адміністративний суд в порядку, визначеному ст. 186 Кодексу адміністративного судочинства України, шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом ч. 3 ст. 160 КАС України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови, складеної в повному обсязі.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо воно не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Суддя Голошивець І.О.