Справа № 2а-1474/12/1370
Суддя: Костенко М.І.
Дата ухвалення: 2016-02-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"24" лютого 2016 р. м. Київ К/800/5703/15

Вищий адміністративний суд України у складі: суддя Костенко М.І. - головуючий, судді Бухтіярова І.О., Приходько І.В.,

розглянув у письмовому провадженні касаційну скаргу Головного управління ДФС у Львівській області (далі - Управління)

на постанову Львівського окружного адміністративного суду від 03.04.2012

та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 20.01.2015

у справі № 2а-1474/12/1370 (81212/12/12)

за позовом суб'єкта підприємницької діяльності - фізичної особи ОСОБА_1 (далі - СПД ОСОБА_1.)

до Регіонального управління Департаменту контролю за виробництвом та обігом спирту, алкогольних напоїв і тютюнових виробів державної податкової служби України у Львівській області (далі - Департамент)

про визнання протиправними і скасування рішення і розпорядження.

За результатами розгляду касаційної скарги Вищий адміністративний суд України

ВСТАНОВИВ:

Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 03.04.2012, залишеною без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 20.01.2015, позов задоволено; визнано протиправним і скасовано рішення Департаменту від 07.02.2012 № 130473 та розпорядження Департаменту від 07.02.2012 № 106.

Судові акти зі спору мотивовані тим, що відповідачем не доведено належними засобами доказування факту реалізації позивачем алкогольного напою неповнолітній особі.

Законність ухвалених у справі судових актів перевіряється у порядку глави 2 Кодексу адміністративного судочинства України у зв'язку з касаційною скаргою Управління, в якій воно просить скасувати прийняті у справі судові акти та відмовити у позові. На обґрунтування касаційних вимог скаржник зазначає, що факт порушення позивачем вимог частини першої статті 15-3 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів» підтверджується матеріалами кримінальної справи № 134-0592, тоді як власне звільнення продавців СПД ОСОБА_1 від адміністративної відповідальності не може виступати спростуванням вказаного факту.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши відповідність висновків судів наявним у матеріалах справи доказам, правильність застосування судами норм матеріального права та дотримання ними процесуальних норм, обговоривши доводи касаційної скарги, Вищий адміністративний суд України вважає за необхідне частково задовольнити розглядувані касаційні вимоги виходячи з такого.

Попередніми судовими інстанціями у розгляді справи встановлено, що у ході проведення слідчих дій по кримінальній справі № 134-0592, порушеній відносно ОСОБА_2 за статтями 122, 296 (хуліганство) Кримінального кодексу України, допитана неповнолітня потерпіла ОСОБА_3 надала пояснення щодо продажу їй у магазині «Плюс», який розташований по вул. Львівській, 39 у м. Соснівка Львівської області та належить СПД ОСОБА_1, алкогольного напою - пляшки горілки ємністю 0,5 л; вказаний факт був підтверджений й показаннями допитаної ОСОБА_4. Постановою старшого слідчого СВ Червоноградського МВ ГУМВСУ у Львівській області від 21.12.2011 було виділено матеріали з кримінальної справи № 134-0592 для вирішення питання про притягнення до адміністративної відповідальності працівників названого магазину.

На підставі зазначених матеріалів Департаментом було прийнято рішення від 07.02.2012 № 130473, згідно з яким до СПД ОСОБА_1 застосовано штраф у розмірі 6800 грн. та винесено розпорядження від 07.02.2012 № 106 про анулювання виданої позивачеві ліцензії на право роздрібної торгівлі алкогольними напоями.

Частиною першою статті 15-3 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів» заборонено продаж пива (крім безалкогольного), алкогольних, слабоалкогольних напоїв, вин столових та тютюнових виробів особам, які не досягли 18 років.

Відповідно до частини другої статті 17 цього ж Закону у разі оптової (включаючи імпорт та експорт) і роздрібної торгівлі спиртом етиловим, коньячним і плодовим, спиртом етиловим ректифікованим виноградним, спиртом етиловим ректифікованим плодовим, алкогольними напоями та тютюновими виробами без наявності ліцензій до суб'єктів господарювання застосовуються фінансові санкції у вигляді штрафів у розмірі 200 відсотків вартості отриманої партії товару, але не менше 1700 гривень; порушення вимог статті 153 цього Закону тягне застосування штрафу в сумі 6800 гривень.

Вирішуючи даний спір, суди попередніх судових інстанцій зазначили про недоведеність відповідачем факту вчинення позивачем розглядуваного протиправного діяння з посиланням на постанови виконавчого комітету адміністративної комісії Соснівської міської ради Львівської області від 09.02.2012 та від 28.03.2012 (а.с. 22), в яких зазначено, що факт продажу продавцем ОСОБА_5 неповнолітній ОСОБА_3 алкогольного напою не задокументований належним чином, тоді як закінчення строку накладення адміністративних стягнень виключає можливість застосування до ОСОБА_5 штрафу в порядку статті 38 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Частиною четвертою статті 72 КАС установлено, що вирок суду в кримінальній справі або постанова суду у справі про адміністративний проступок, які набрали законної сили, є обов'язковими для адміністративного суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, щодо якої ухвалений вирок або постанова суду, лише в питаннях, чи мало місце діяння та чи вчинене воно цією особою.

Отже, наведена норма встановлює межі обов'язковості зазначених різновидів судових рішень для адміністративного суду, що розглядає конкретну адміністративну справу; постанова ж виконавчого комітету адміністративної комісії органу місцевого самоврядуванні не є судовим рішенням, а тому не може мати преюдиційного значення для адміністративного суду, як помилково зазначив Львівський окружний адміністративний суд при вирішенні даного спору.

Не можна погодитися й з висновком суду першої інстанції про те, що дослідження факту правопорушення перебуває поза межами компетенції адміністративного суду, адже, вирішуючи адміністративний спір з приводу застосування до суб'єкта господарювання стягнень за вчинене правопорушення адміністративний суд зобов'язаний безпосередньо дослідити усі обставини щодо вчинення відповідного діяння, самостійно кваліфікувати поведінку особи і дійти власних висновків щодо правомірності такої поведінки з відповідним застосуванням необхідних матеріально-правових норм.

При цьому слід враховувати, що відповідно до частин першої, другої статті 71 КАС кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Таким чином, обов'язок з доведення тих чи інших обставин розподіляється між учасниками процесу в залежності від матеріального права, що регулює спірні відносини та особливостей конкретного позову.

Відповідно до пункту 4 статті 7 КАС одним із принципів здійснення правосуддя в адміністративних судах є змагальність сторін, диспозитивність та офіційне з'ясування всіх обставин у справі.

Принцип офіційного з'ясування всіх обставин у справі розкрито в частинах четвертій та п'ятій статті 11 КАС, якими встановлено, що суд вживає передбачені законом заходи, необхідні для з'ясування всіх обставин у справі, у тому числі щодо виявлення та витребування доказів з власної ініціативи.

Суд повинен запропонувати особам, які беруть участь у справі, подати докази або з власної ініціативи витребувати докази, яких, на думку суду, не вистачає.

Обов'язок суб'єкта владних повноважень довести в судовому процесі правомірність прийнятого рішення, своєї дії чи бездіяльності не звільняє суд від дотримання принципу офіційного з'ясування всіх обставин у справі, що обумовлено публічним характером адміністративного спору, необхідністю його вирішення з врахуванням публічного інтересу.

Дотримання цього принципу судом в судовому процесі забезпечує прийняття законного і обґрунтованого судового рішення за результатами розгляду адміністративної справи, як того вимагає статті 159 КАС.

А відтак у разі недостатності доказів для однозначного встановлення того чи іншого факту (його відсутності) суд повинен самостійно витребувати необхідні докази від інших осіб, у яких такі докази можуть бути, вирішити питання про необхідність допиту як свідків осіб, які можуть повідомити про факти, що належать до предмета доказування у справі.

У даному разі з метою перевірки фактів, викладених у матеріалах кримінальної справи № 134-0592, суд повинен був безпосередньо допитати як свідків в адміністративному процесі ОСОБА_3 та ОСОБА_4 з проводу продажу ОСОБА_3 алкогольного напою в магазині, належному позивачеві; враховуючи, що контрольна стрічка друкується в єдиному робочому циклі з касовими чеками та відображає суми розрахунків на касових чеках, суд повинен був витребувати у СПД ОСОБА_1 контрольну стрічку, на якій відображені суми розрахунків за 30.04.2011.

Тільки після того, як усі процесуальні засоби, передбачені законом, будуть вичерпані, а отримані в судовому процесі докази не дають підстав для висновку стосовно того чи іншого юридичного факту, суд має право з посиланням на частину другу статті 71 КАС визнати, що відповідач як суб'єкт владних повноважень не довів правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності, що оскаржуються, з обґрунтуванням причин, з яких він відхилив надані відповідачем докази та доводи, надавши перевагу доказам та доводам позивача.

Оскільки у даному разі суди попередніх інстанцій ухилилися від безпосереднього дослідження обставин, які входять до предмета доказування у справі, оскаржувані судові рішення підлягають скасуванню з направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції для усунення вказаних недоліків.

З урахуванням викладеного, керуючись статтями 160, 167, 220, 221, 223, 227, 230, 231 КАС Вищий адміністративний суд України

УХВАЛИВ:

1. Касаційну скаргу Головного управління ДФС у Львівській області задовольнити частково.

2. Постанову Львівського окружного адміністративного суду від 03.04.2012 та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 20.01.2015 у справі № 2а-1474/12/1370 (81212/12/12) скасувати.

Справу направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення.

Головуючий суддя: М.І. Костенко
судді:І.О. Бухтіярова
І.В. Приходько