Справа № 2а-2299/11/1470
Суддя: Бойко А.В.
Дата ухвалення: 2016-03-01 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
----------------------
У Х В А Л А

01 березня 2016 р.м.ОдесаСправа № 2а-2299/11/1470

Категорія: 11.5 Головуючий в 1 інстанції: Біоносенко В. В.

Одеський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді Бойка А.В.,

суддів: Танасогло Т.М.,

Яковлєва О.В.,

розглянувши у порядку письмового провадження в місті Одесі апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Миколаївзернопродукт-Грейгово» на ухвалу Миколаївського окружного адміністративного суду від 30.12.2015 року про відмову у задоволенні заяви про поновлення пропущеного строку для пред'явлення виконавчого листа до виконання по справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Миколаївзернопродукт-Грейгово" до Жовтневої об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Миколаївській області про скасування податкового повідомлення-рішення,-

В С Т А Н О В И В:

Постановою Миколаївського окружного адміністративного суду від 04.07.2011 року по справі 2а-2299/11/1470, залишеною без змін ухвалами Одеського апеляційного адміністративного суду від 15.03.2012 року та Вищого адміністративного суду України від 03.09.2013 року, позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Миколаївзернопродукт-Грейгово" до Жовтневої об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Миколаївській області про скасування податкового повідомлення-рішення задоволено повністю. Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Жовтневому районі № /0 від 15.10.2010 року про зменшення суми бюджетного відшкодування податку на додану вартість на суму 70 319,13 грн.

30.09.2015 року по справі видано виконавчий лист №2а-2299/11/1470 із зазначенням дати набрання рішенням суду законної сили: 21.03.2012 року.

Ухвалою Миколаївського окружного адміністративного суду від 11.01.2016 року було внесено виправлення у виконавчий лист та зазначено доту набрання законної сили - 28.01.2013 року.

22.12.2015 року представник позивача звернувся до суду першої інстанції з заявою про постановлення ухвали про поновлення пропущеного строку для пред'явлення виконавчого листа до виконання.

Ухвалою Миколаївського окружного адміністративного суду від 30.12.2015 року відмовлено у задоволенні заяви про постановлення ухвали про поновлення пропущеного строку для пред'явлення виконавчого листа до виконання .

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, 31.12.2015 року ТОВ "Миколаївзернопродукт-Грейгово" подало апеляційну скаргу на ухвалу Миколаївського окружного адміністративного суду від 30.12.2015 року.

Апелянт зазначає, що оскаржувана ухвала прийнята з порушенням процесуального права та просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення суду першої інстанції та постановити нову ухвалу про поновлення пропущеного строку для пред'явлення виконавчого листа до виконання.

Відповідно до вимог п. 2 ч. 1 ст. 197 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на основі наявних у ній доказів, у разі неприбуття жодної з осіб, які беруть учать у справі, у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання.

Суд першої інстанції, відмовляючи ТОВ "Миколаївзернопродукт-Грейгово" у задоволенні заяви про поновлення строку пред'явлення виконавчого листа до виконання виходив з того, що позивач не надав доказів поважності пропуску строку для пред'явлення виконавчого листа до виконання.

Колегія суддів апеляційної інстанції не погоджується з вказаним висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Стаття 124 Конституції України визначає, що судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України.

Відповідно до ч.1, 2 ст. 13 Закону України "Про судоустрій та статус суддів" судове рішення, яким закінчується розгляд справи в суді, ухвалюється іменем України. Судові рішення, що набрали законної сили, є обов'язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об'єднаннями на всій території України. Обов'язковість урахування (преюдиційність) судових рішень для інших судів визначається законом.

Стаття 1 Закону України «Про виконавче провадження» зазначає, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (далі - рішення).

Відповідно до ч.1 ст. 261 Кодексу адміністративного судочинства України стягувачам, які пропустили строк для пред'явлення виконавчого листа до виконання з причин, визнаних судом поважними, пропущений строк може бути поновлено.

Відповідно до ч. 1 ст.24 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець відмовляє у прийнятті до провадження виконавчого документа, строк пред'явлення для примусового виконання якого закінчився, про що виносить відповідну постанову.

Частиною 2 ст. 24 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що стягувач, який пропустив строк пред'явлення виконавчого документа до виконання, має право звернутися із заявою про поновлення строку пред'явлення до суду, який видав виконавчий документ, або до суду за місцем виконання. Суд розглядає таку заяву в десятиденний строк, якщо інше не передбачено законом.

В частині 1 ст. 22 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що виконавчі документи можуть бути пред'явлені до виконання в такі строки: посвідчення комісій по трудових спорах, постанови судів у справах про адміністративні правопорушення та постанови органів (посадових осіб), уповноважених розглядати справи про адміністративні правопорушення, - протягом трьох місяців; інші виконавчі документи - протягом року, якщо інше не передбачено законом.

16.12.2015 року старшим державним виконавцем відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби головного територіального управління юстиції у Миколаївській області відмовлено у відкритті виконавчого провадження по виконавчому листу №2а-2299/11/1470 від 30.09.2015 року через пропуск строку для пред'явлення виконавчого документу до виконання.

Пунктом 1 частини 2 ст. 22 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що строки, зазначені у частині першій цієї статті, встановлюються для виконання судових рішень - з наступного дня після набрання рішенням законної сили чи закінчення строку, встановленого у разі відстрочки чи розстрочки виконання рішення, а в разі якщо судове рішення підлягає негайному виконанню, - з наступного дня після його постановлення.

Частиною 5 ст. 254 КАС України (в редакції, що була чинною на момент виникнення спірних правовідносин), визначено, що постанова або ухвала суду апеляційної чи касаційної інстанції за наслідками перегляду, постанова Верховного Суду України набирає законної сили з моменту проголошення, а якщо їх було прийнято за наслідками розгляду в порядку письмовому провадженні,- через п'ять днів після направлення їх копій особам, які беруть участь у справі.

Одеським апеляційним адміністративним судом справу було розглянуто в порядку письмового провадження та у матеріалах справи відсутні докази направлення зазначеного судового рішення сторонам по справі.

26.11.2012 року представником ТОВ «Миколаївзернопродукт-Грейгово» Кецкало Р.Р. отримано копію ухвали Одеського апеляційного адміністративного суду від 13.03.2012 року безпосередньо в приміщенні Миколаївського окружного адміністративного суду, про що свідчить його підпис на заяві від 20.11.12 (а.с.121).

22.01.2013 року Жовтневою МДПІ отримано копію ухвали Одеського апеляційного адміністративного суду від 15.03.2012 року (а.с.130).

Відповідно до ч. 1 ст. 103 КАС України перебіг процесуального строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

Суд першої інстанції, зазначив, що постанова Миколаївського окружного адміністративного суду від 04.07.2011 року та ухвала Одеського апеляційного адміністративного суду 15.03.2012 року набрали законної сили через 5 днів після отримання ухвали суду апеляційної інстанції Жовтневою МДПІ, тобто 28.01.2013 року.

За таких обставин, ТОВ «Миколаївзернопродукт-Грейгово» не могло знати, що рішення набрало законної сили, оскільки позивач отримав копію рішення суду апеляційної інстанції раніше за відповідача, а дату набрання рішенням законної сили суд пов'язує саме з моментом отримання Жовтневою МДПІ копії ухвали Одеського апеляційного адміністративного суду від 15.03.2012 року.

Колегія суддів зазначає, що вирішуючи питання визнання поважними причин пропуску строку, суд повинен перевірити, чи пропущено строк пред'явлення виконавчого листа до виконання, чи поважні причини такого пропуску, що було підставою невчасного звернення за виконанням судового рішення. Зокрема, поважними можна визнати ті причини, які не залежали від волі стягувача.

Як вбачається з матеріалів справи, ухвала Одеського апеляційного адміністративного суду 15.03.2012 року була оскаржена Жовтневою МДПІ до суду касаційної інстанції.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 03.09.2013 року залишено без змін постанову Миколаївського окружного адміністративного суду від 04.07.2011 року та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 15.03.2012 року.

Зазначене рішення суду касаційної інстанції не направлялось сторонам по справі та було отримане представником ТОВ «Миколаївзернопродукт-Грейгово» у приміщенні Миколаївського окружного адміністративного суду лише 27.07.2015 року.

24.09.2015 року, після отримання ухвали Вищого адміністративного суду України від 03.09.2013 року, позивач звернувся до суду першої інстанції за отриманням виконавчого листа.

01.10.2015 року представником ТОВ «Миколаївзернопродукт-Грейгово» отримано виконавчий лист у приміщенні Миколаївського окружного адміністративного суду.

Однак, державним виконавцем було відмовлено позивачу у прийнятті вказаного виконавчого листа до виконання, через пропуск строку для пред'явлення виконавчого документу до виконання.

Колегія суддів зазначає, що обов'язковість рішень суду визнається однією з основних засад судочинства.

Європейським судом з прав людини була розглянута чисельна кількість справ за заявами громадян проти України щодо порушення п. 1 ст. 6 Конвенції у зв'язку з невиконанням судового рішення, винесеного на користь заявників, порушення ст. 1 Першого протоколу до Конвенції у зв'язку з неможливістю використання коштів, присуджених судовим рішенням, яке не виконувалося протягом тривалого часу, щодо порушення ст. 13 Конвенції у зв'язку з відсутністю ефективного засобу правового захисту щодо порушення права на виконання судового рішення. До таких справ можна віднести, зокрема, справа № 18966/02 29.06.2004 р. "Войтенко проти України", справа № 56849/00 29.06.2004 р. "Півень проти України", справа №56848/00 29.06.2004 р. "Жовнер проти України", справа №67534/01 27.07.2004 р. "Ромашов проти України", справа № 67647/01 09.11.2004 р. "Бакай та інші проти України", справа 14201/02 30.11.2004 р. "Бакалов проти України", справа 75804/01 27.11.2008 р. "Мірошнік проти України", справа "Шмалько проти України".

У справі "Шмалько проти України" від 20 липня 2004 року Європейський суд з прав людини вказав, що право на виконання судового рішення є складовою права на судовий захист, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, для цілей якої виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина судового розгляду (пункт 43).

У справі "Півень проти України" Європейський суд зазначив, що право на судовий розгляд, гарантоване статтею 6, також захищає і виконання остаточних та обов'язкових судових рішень, які, у країні, яка поважає верховенство права, не можуть залишатися невиконаними, завдаючи шкоди одній із сторін (рішення у справі "Горнсбі проти Греції" (Hornsby c. Grece) від 19 березня 1997 року, рішення у справі "Бурдов проти Росії" (Bourdov c. Russie), N 59498/00; рішення у справі "Ясіун'єне проти Литви" (Jasiuniene c. Lituanie), рішення у справі "Руйану проти Румунії" (Ruianu c. Roumanie), N 34647/97, від 17 червня 2003 року).

Якщо вбачати у статті 6 тільки проголошення доступу до судового органу та права на судове провадження, то це могло б породжувати ситуації, що суперечать принципу верховенства права, який договірні держави зобов'язалися поважати, ратифікуючи Конвенцію.

Таким чином, обов'язковість виконання судового рішення є однією із складових права на суд, яке проголошується пунктом 1 статті 6 параграфа 1 Конвенції та є конституційною гарантією права на судовий захист.

З огляду на все вищезазначене, враховуючи не направлення судами позивачеві судових рішень по справі, а також те, що позивач не знав про набрання рішенням законної сили, колегія суддів апеляційної інстанції доходить висновку, що в даному випадку ТОВ «Миколаївзернопродукт-Грейгово» пропущено строк для пред'явлення виконавчого листа до виконання через поважні причини, та позивач не може бути в даному випадку позбавлений права на виконання рішення суду, яке набрало законної сили.

Також колегія суддів зазначає, що позивач звертаючись до суду першої інстанції з заявою про поновлення строку для пред'явлення виконавчого листа до виконання також просив суд надати роз'яснення щодо проведення заходів примусового виконання рішення за виконавчим листом № 2а-2299/11/1470 від 30.09.2015 року.

Відповідно ст. 170 КАС України якщо судове рішення є незрозумілим, суд, який його ухвалив, за заявою осіб, які беруть участь у справі, або державного виконавця ухвалою роз'яснює своє рішення, не змінюючи при цьому його змісту.

Колегія суддів апеляційної інстанції не вбачає підстав для задоволення вимоги позивача про роз'яснення щодо проведення заходів виконання рішення, оскільки резолютивна частина рішення є зрозумілою та не підлягає роз'ясненню.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції при повному встановленні фактичних обставин справи порушено норми процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, у зв'язку з чим постановлене судове рішення на підставі ст. 202 КАС України підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення.

Керуючись ст. ст. 184, 185, 197, 198, 202, 205, 206, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції, -

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Миколаївзернопродукт-Грейгово» задовольнити.

Ухвалу Миколаївського окружного адміністративного суду від 30 грудня 2015 року скасувати.

Прийняти по справі нову ухвалу, якою заяву товариства з обмеженою відповідальністю "Миколаївзернопродукт-Грейгово" задовольнити частково.

Поновити товариству з обмеженою відповідальністю "Миколаївзернопродукт-Грейгово" строк для пред'явлення до виконання виконавчого листа №2а-2299/11/1470, виданого Миколаївським окружним адміністративним судом 30.09.2015 року.

В іншій частині заяви - відмовити.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили відповідно до ст. 254 КАС України та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили судовим рішенням суду апеляційної інстанції..

Головуючий суддя: А.В.Бойко

Суддя: Т.М.Танасогло

Суддя: О.В. Яковлєв