Справа № 826/25753/15
Суддя: Качур І.А.
Дата ухвалення: 2016-02-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

Окружний адміністративний суд міста Києва в складі головуючого судді Качура І.А., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ЕМВ Енерго» до Державної податкової інспекції у Подільському районі ГУ ДФС у м. Києві про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення – рішення.

ВСТАНОВИВ:

До Окружного адміністративного суду м. Києва звернулось Товариство з обмеженою відповідальністю «ЕМВ Енерго» (далі по тексту також – позивач) з позовом до Державної податкової інспекції у Подільському районі ГУ ДФС у м. Києві (надалі також – відповідач), в якому просило:

В обґрунтування позовних вимог позивач покликався на те, що оспорюване податкове повідомлення – рішення прийняте за відсутності у діях позивача порушень податкового законодавства.

Відповідач проти задоволення позову заперечував з мотивів необґрунтованості та безпідставності.

В судовому засіданні за згодою сторін ухвалено про продовження вирішення справи у письмовому провадженні відповідно до ч. 4 ст. 122 КАС України.

Розглянувши документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку про те, що позов підлягає задоволенню з огляду про наступне.

Фактичні матеріали справи свідчать, що відповідачем проведено позапланову виїзну перевірку Товариства з обмеженою відповідальністю ТОВ «ЕМВ - ЕНЕРГО» (код за ЄДРПОУ 38233449) з питань дотримання вимог валютного законодавства при розрахунках по зовнішньоекономічному контракту від 29.08.2014 №ТR-Реn-14-0083 за результатами перевірки складено акт від 15.06.2015 №2378/26-56-22-03-10/38233449.

В ході перевірки відповідачем встановлено порушення:

- ст.2 Закону України від 23 вересня 1994року № 185/94-ВР «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті» із змінами і доповненнями, пункту 1 Постанови Правління Національного банку України від 20.11.2014 №734 «Про врегулювання ситуації на валютному ринку України» та п.1 Постанови Правління Національного банку України від 01.12.2014 №758 «Про врегулювання ситуації на грошово-кредитному та валютному ринках України», та п.1 Постанови Правління Національного банку України від 03.03.2015 № 160 «Про врегулювання ситуації на грошово-кредитному та валютному ринках України» а саме: порушення термінів розрахунків з іноземній валюті по контракту від 29.08.2014 №ТR-Реn-14-0083 з компанією ООО «ТРЭИ ГмбХ», (Росія), а саме: несвоєчасне надходження товару на суму 124147, 50 євро. Термін розрахунків порушено в сумі 124147, 50 євро на 150 днів.

- ст. 9 ДКМУ «Про систему валютного регулювання та валютного контролю від19.02.93 № 15-93, - неподання Декларації «Про валютні цінності, доходи та майно, що належать резиденту України і знаходяться за її межами» станом 01.01.2015 та станом на 01.04 2015.

Категорична незгода із правомірністю податкового повідомлення – рішення обумовила звернення позивача з даним позовом до Окружного адміністративного суду міста Києва.

Вирішуючи спір по суті, суд виходив із наступного.

Відповідно до вимог частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів регулює Податковий кодекс України, який, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов’язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов’язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

Статтею 62 Податкового кодексу України передбачено, що податковий контроль здійснюється шляхом: - ведення обліку платників податків; - інформаційно-аналітичного забезпечення діяльності органів державної податкової служби; - перевірок та звірок відповідно до вимог цього Кодексу, а також перевірок щодо отримання законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, порядку, встановленому законами України, що регулюють відповідну сферу правовідносин.

Згідно п.п.21.1.1., 21.1.2., 21.1.4. п.21.1. ст.21 Податкового кодексу України, посадові особи контролюючих органів зобов’язані, крім іншого: дотримуватися Конституції України та діяти виключно у відповідності з цим Кодексом та іншими законами України, іншими нормативними актами; забезпечувати сумління виконання покладених на контролюючі органи функцій; не допускати порушень прав та охоронюваний законом інтересів громадян, підприємств, установ, організацій.

Відповідно до п.п.20.1.4. п.20.1. ст.20 Податкового кодексу України, контролюючі органи мають право, зокрема, проводити відповідно до законодавства перевірки і звірки платників податків (крім Національного банку України), у тому числі після проведення процедур митного контролю та/або митного оформлення.

Згідно положень ст. 75 Податкового кодексу контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

Як свідчать матеріали справи, відповідачем у ході перевірки встановлено, що ТОВ «ЕМВ Енерго» укладено зовнішньоекономічний контракт від 29.08.2014 №ТR-Реn-14-0083 з компанією ООО «ТРЭИ ГмбХ» (Росія) про купівлю програмно-технічного комплексу ТREI для блоку №2 Вуглегірської ТЕС.

Як зазначав відповідач, граничний термін надходження товару 08.12.2014 та 12.05.2015 від компанії ООО «ТРЭИ ГмбХ» (Росія) по МД від 07.05.2015 № 341215 отримано програмно-технічний комплекс на загальну суму 150329,0 євро. З огляду про що, згідно доводів відповідача, термін розрахунків порушено в сумі 124147, 50 євро на 150 днів.

Надаючи правову оцінку наведеним доводам відповідача, суд виходив із наступного.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті», виручка резидентів у іноземній валюті підлягає зарахуванню на їх валютні рахунки в уповноважених банках у строки виплати заборгованостей, зазначені в контрактах, але не пізніше 180 календарних днів з дати митного оформлення (виписки вивізної вантажної митної декларації) продукції, що експортується, а в разі експорту робіт (послуг), прав інтелектуальної власності - з моменту підписання акта або іншого документа, що засвідчує виконання робіт, надання послуг, експорт прав інтелектуальної власності. Перевищення зазначеного строку потребує висновку центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері економічного розвитку.

Статтею 2 Закону України «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті», імпортні операції резидентів, які здійснюються на умовах відстрочення поставки, в разі, коли таке відстрочення перевищує 180 календарних днів з моменту здійснення авансового платежу або виставлення векселя на користь постачальника продукції (робіт, послуг), що імпортується, потребують висновку центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері економічного розвитку.

Однак, відповідач зазначав, що п. 1 Постанови Правління Національного банку України від 20.11.2014 №734 «Про врегулювання ситуації на валютному ринку України», в п.1 Постанови Правління Національного банку України від 01.12.2014 №758 «Про врегулювання ситуації на грошово-кредитному та валютному ринках України», та п.1 Постанови Правління Національного банку України від 03.03.2015 №160 «Про врегулювання ситуації на грошово-кредитному та валютному ринках України» встановлено розрахунки за операціями з експорту та імпорту товарів, передбачені в ст. 1 та 2 Закону «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті», здійснюються у строк, що не перевищує 90 календарних днів.

В аспекті наведеного, суд звертає увагу на наступне.

Системний аналіз приписів Закону України «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті», свідчить, що розрахунки в іноземній валюті повинні здійснюватись в строки, що не перевищують 180 календарних днів з моменту здійснення авансового платежу.

Як встановлено приписами ст. 56 Закону України «Про Національний банк України», Національний банк України видає нормативно-правові акти з питань, віднесених до його повноважень, які є обов’язковими для органів державної влади і органів місцевого самоврядування, банків, підприємств, організацій та установ незалежно від форм власності, а також для фізичних осіб.

Проте, суд звертає увагу на те, що підзаконний акт не може ні змінювати, ні доповнювати, ні скасовувати Закон. Принцип верховенства закону діалектично поєднаний з принципом верховенства права, закріпленим ст. 8 Конституції України.

Так, згідно з діючим законодавством України постанови Національного банку України є підзаконними актами і не можуть вносити будь-які зміни, доповнення, або змінювати закон.

Суд звертає увагу на те, що відповідно до частини 4 статті 9 КАС України в разі невідповідності нормативно - правового акта Конституції України, закону України, міжнародному договору, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України, або іншому правовому акту суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу.

Так, відповідач як у акті перевірки, так і у позовній заяві покликався на те, що позивачем термін розрахунків порушено на 150 днів.

Проте, оскільки системний аналіз імперативних приписів Закону України «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті», свідчить, що розрахунки в іноземній валюті повинні здійснюватись в строки, що не перевищують 180 календарних днів з моменту здійснення авансового платежу, суд приходить до висновку про відсутність у діях позивача порушень чинного законодавства, та як наслідок відсутність правових підстав для прийняття податковим органом податкового повідомлення – рішення.

Відповідно до ст. 69 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративній справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін.

Згідно ч.4 ст. 70 КАС України обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування, крім випадків, коли щодо таких обставин не виникає спору.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Частиною 2 статті 71 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Керуючись ст. ст. 69-71, 128, 160-165, 167, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

ПОСТАНОВИВ:

Позов задовольнити.

Постанова набирає законної сили згідно ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими ст. ст. 185 -187 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя І.А.Качур