Справа № 521/20002/15-а
Суддя: Танасогло Т.М.
Дата ухвалення: 2016-03-01 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
----------------------
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 березня 2016 р.м.ОдесаСправа № 521/20002/15-а

Категорія: 10 Головуючий в 1 інстанції: Михайлюк О.А.

Судова колегія Одеського апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого - Танасогло Т.М.,

суддів - Бойка А.В.,

- Яковлєва О.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Одесі адміністративну справу за апеляційною скаргою Одеського міського центру зайнятості на постанову Малиновського районного суду м. Одеси від 24 грудня 2015 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Одеського міського центру зайнятості про визнання дій неправомірними та зобов'язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И Л А :

У грудні 2015 року ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до Одеського міського центру зайнятості (далі МЦЗ), з урахуванням зміни позовних вимог, про визнання неправомірними дій відповідача щодо обчислення позивачці страхового стажу та визначення розміру допомоги по безробіттю у сумі 544 грн., зобов'язання відповідача провести позивачці з 30 листопада 2015 року перерахунок допомоги по безробіттю у розмірі 60% від середньої заробітної плати останньої з настанням перерви страхового стажу, у періоди її зайнятості в зоні проведення антитерористичної операції з 01 липня 2014 року по 30 червня 2015 року та з 12 вересня 2015 року по 20 листопада 2015 року з поважних причин, відповідно до вимог абз.6 ч.1 ст. 22 та ч.1 ст. 23 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття», з урахуванням виплачених сум.

Постановою Малиновського районного суду м. Одеси від 24 грудня 2015 року позовні вимоги - задоволено.

В апеляційній скарзі Одеського МЦЗ ставиться питання про скасування судового рішення в зв'язку з тим, що воно постановлено з порушенням норм матеріального права, а також що у зв'язку з тим, що висновки суду не відповідають обставинам справи.

Відповідно до приписів ст. 197 КАС України встановлено, що суд апеляційної інстанції, може розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на основі наявних у ній доказів, у разі відсутності клопотань від усіх осіб, які беруть участь у справі, про розгляд за їх участю, а також у разі неприбуття жодної з осіб, які беруть участь у справі, у судове засідання, хоча вони належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги Одеського МЦЗ, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлені наступні обставини справи.

ОСОБА_2 виїхала з зони проведення антитерористичної операції та з 03 листопада 2015 року їй надано статус внутрішньо переміщеної особи відповідно до Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб».

За заявою позивачки до Одеського МЦЗ їй надано статус безробітного, а з 30 листопада 2015 року призначено допомогу по безробіттю у мінімальному розмірі 544 грн.

Не погодившись з призначеним розміром допомоги, позивачка звернулася з заявою до відповідача, на яку останній було надано відповідь від 10 грудня 2015 року №3993/19/06/5-29 про підстави призначення допомоги по безробіттю для безробітного в мінімальному розмірі, в якій зазначено, що оскільки перерва страхового стажу після припинення трудових відносин складає більше 12 місяців (за даними Державного реєстру), то на позивачку не поширюються норми ч.1 ст. 22 «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття».

Вирішуючи справу по суті, суд першої інстанції, виходив з того, що відповідачем протиправно відмовлено позивачці у перерахунку допомоги по безробіттю, оскільки у позивачки були поважні причини перерви страхового стажу.

В апеляційній скарзі Одеського МЦЗ вказується, що рішення суду першої інстанції є помилковим, оскільки на позивачку не поширюються норми ч.1 ст. 22 «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття», так як перерва її страхового стажу після припинення трудових відносин складає більше 12 місяців, тому постанову суду першої інстанції необхідно скасувати, прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

Судова колегія приймає до уваги ці доводи апелянта, виходячи з наступного.

Відповідно ч.1 ст. 20 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягала страхуванню на випадок безробіття та за який щомісяця сплачено нею та роботодавцем страхові внески в сумі не менш як мінімальний страховий внесок, крім випадків, передбачених абзацом другим цієї частини.

Згідно ч.ч.1,2 ст. 22 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» право на допомогу по безробіттю залежно від страхового стажу мають застраховані особи, визнані в установленому порядку безробітними, страховий стаж яких протягом 12 місяців, що передували реєстрації особи як безробітної, становить не менше ніж шість місяців за даними Державного реєстру загальнообов'язкового державного соціального страхування. Право на допомогу по безробіттю зберігається у разі настання перерви страхового стажу з поважних причин, якщо особа протягом місяця після закінчення цієї перерви зареєструвалась в установленому порядку в державній службі зайнятості як безробітна. Поважними причинами є, зокрема, періоди зайнятості на тимчасово окупованій території України чи в районах проведення антитерористичної операції, що за даними Державного реєстру загальнообов'язкового державного соціального страхування не підтверджуються сплатою єдиного внеску.

Частинами 1, 4 ст. 23 вищевказаного Закону передбачено, що застрахованим особам, зазначеним у ч.1 ст. 22 цього Закону, розмір допомоги по безробіттю визначається у відсотках до їх середньої заробітної плати (доходу), визначеної відповідно до порядку обчислення середньої заробітної плати (доходу) для розрахунку виплат за загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням, затвердженого Кабінетом Міністрів України, залежно від страхового стажу, але не менше ніж мінімальний розмір допомоги по безробіттю, встановлений правлінням Фонду для цієї категорії осіб: до 2 років - 50 відсотків; від 2 до 6 років - 55 відсотків; від 6 до 10 років - 60 відсотків; понад 10 років - 70 відсотків. Допомога по безробіттю виплачується залежно від тривалості безробіття у відсотках до визначеного розміру: перші 90 календарних днів - 100 відсотків; протягом наступних 90 календарних днів - 80 відсотків; у подальшому - 70 відсотків.

Враховуючи зазначене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку щодо задоволення позовних вимог, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_2 виїхала з зони проведення антитерористичної операції та довідкою від 03 листопада 2015 року №516005077 Управлянням праці та соціального захисту населення в Київському районі м. Одеси їй надано статус внутрішньо переміщеної особи відповідно до Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб», місце перебування зареєстровано: АДРЕСА_1.

Позивачка була звільнена з підприємства 30 вересня 2015 року, але звернулася до Новояворівського міського центру зайнятості (Львівський обласний центр зайнятості) для peєcтpaції як безробітна особа лише 05 серпня 2015 року.

Згідно п.2 розділу 3 Порядку надання допомоги по безробіттю, у тому числі одноразової її виплати дня організації безробітним підприємницької діяльності, затвердженого наказом Міпсополітики під 15 червня 2015 року №613, до страхового стажу не включаються: періоди перерви страхового смажу з поважних причин у разі порушення особою строку реєстрації в центрі зайнятості відповідно до ч.1 ст. 22 Закону у тому числі періоди зайнятості на тимчасово окупованій території України чи в районах проведення антитерористичної операції, що за даними Державного реєстру не підтверджуються сплатою єдиного внеску.

Новояворівським МЦЗ була призначена допомога по безробіттю без урахування страхового стажу за період роботи позивачки з 01 вересня 2011 року по 30 червня 2015 року на ТДВ «Опттрейд», позивачкою було пропущено місячний строк для збереження настання перерви страхового стажу з поважних причин.

Таким чином, після перерви страхового стажу позивачка вже була зареєстрована у державній службі зайнятості.

З матеріалів справи вбачається, що 03 вересня 2015 року була припинена реєстрація в Новояворівському МЦЗ відповідно до письмової заяви гр. ОСОБА_2 про зняття з реєстрації як безробітного.

12 вересня 2015 року позивачка повернулася у м. Луганськ та працевлаштувалась до ТОВ «Лугоптсервіс» у м. Луганськ, а 20 листопада була звільнена за власним бажанням, яке зумовлено неможливістю продовжувати роботу у зв'язку з переведенням її чоловіка на роботу до міста Одеса.

23 листопада 2015 року гр. ОСОБА_2 звернулась до відповідача для реєстрації її як безробітної.

30 листопада 2015 року позивачці було призначено допомогу по безробіттю.

Згідно даних Державного реєстру - відсутня інформація про сплату єдиного соціального внеску ОСОБА_2 за період з 01 листопада 2014 року по 20 листопад 2015 року.

Таким чином, матеріалами справи підтверджено, що позивачка вже зверталася до МЦЗ для призначення допомоги по безробіттю, однак у зв'язку з пропуском місячного строку реєстрації в державній службі зайнятості, перерва її страхового стажу, з моменту її зайнятості у районі проведенні антитерористичної операції (що за даними Державного реєстру загальнообов'язкового державного соціального страхування не підтверджено сплатою єдиного внеску), до моменту звільнення з ТДВ «Опттрейд», не була визнана поважною.

В свою чергу, слід зазначити, що ст. 22 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» передбачає можливість збереження права на допомогу по безробіттю у разі наявності поважних причин настання перерви страхового стажу, зокрема, зайнятості в районах проведення антитерористичної операції, лише у разі звернення особи протягом місяця після закінчення цієї перерви до державної служби зайнятості для реєстрації як безробітної особи.

В даному випадку, позивачка протягом місяця звернулася до Одеського МЦЗ після звільнення її з ТОВ «Лугоптсервіс», де вона працювала з 12 вересня 2015 року по 20 листопада 2015 року.

Вказаний період її роботи на підприємстві вважається перервою у страховому стажі, оскільки за даний період у Державному реєстрі відсутні відомості щодо сплати єдиного внеску.

З огляду на положення ст. 22 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття», з урахуванням дотримання позивачкою умови щодо строку звернення для реєстрації до державної служби зайнятості, саме вказаний період перерви страхового стажу позивачки (з 12 вересня 2015 року по 22 листопада 2015 року) є поважним та піддягає врахуванню під час призначення допомоги по безробіттю.

Як вже зазначалося, ч.1 ст. 22 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» визначено право осіб на допомогу по безробіттю у разі наявності у них протягом 12 місяців, що передували реєстрації особи як безробітної не менше 6 місяців страхового стажу за даними Державного реєстру загальнообов'язкового державного соціального страхування.

В даному випадку, за вирахуванням періоду поважної перерви у страховому стажу, протягом 12 місяців, що передували реєстрації ОСОБА_2 в якості безробітної, не підтверджено наявність позиваки необхідного страхового стажу, оскільки в Державному реєстрі відсунуті відомості щодо сплати страхових внесків.

Таким чином, з огляду на все вищевикладене, з урахуванням не підтвердження необхідного страхового стажу для призначення допомоги по безробіттю, дії відповідача щодо призначення позивачці допомоги по безробіттю у мінімальному розмірі є правомірними та такими, що відповідають вимогам Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття».

Враховуючи, що судом першої інстанції порушені норми матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, а також, що висновки суду не відповідають обставинам справи, судова колегія, керуючись п.п.3,4 ч.1 ст. 202 КАС України вважає необхідним, скасовуючи постанову суду першої інстанції, прийняти нову постанову, якою відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2

Відповідно ст. 98 КАС України суд вирішує питання щодо судових витрат.

Згідно ч.2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» за подання до адміністративного суду апеляційної скарги на рішення суду судовий збір встановлюються у розмірі 110% ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви.

Оскільки ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 03 лютого 2016 року апелянту відстрочена сплата судового збору до вирішення справи по суті, то його необхідно стягнути за результатами апеляційного розгляду.

Таким чином, стягненню з Одеського МЦЗ підлягає судовий збір за подання до суду апеляційної скарги постанову суду у розмірі 1 071,84 грн.

Керуючись ст.ст. 195, 197; п.1 ч.1 ст. 198; ст. 202; п.1 ч.1 ст. 205; ст. 207; ч.5 ст. 254 КАС України, судова колегія, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу Одеського міського центру зайнятості - задовольнити повністю.

Постанову Малиновського районного суду м. Одеси від 24 грудня 2015 року - скасувати.

Прийняти нову постанову, якою у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 - відмовити.

Стягнути з Одеського міського центру зайнятості () на користь Державного бюджету України (отримувач коштів - УК у м. Одесі/Приморський р-н/22030101; код отримувача (код за ЄДРПОУ) - 38016923; банк отримувача - ГУДКСУ в Одеській області; код банку отримувача (МФО) - 828011; рахунок отримувача - 1008; код класифікації доходів бюджету - 22030101; призначення платежу - судовий збір, ПІБ апелянта чи назва установи, організації, що виступає апелянтом, Одеський апеляційний адміністративний суд, код ЄДРПОУ суду 34380461) - несплачений судовий збір за подання апеляційної скарги на постанову Малиновського районного суду м. Одеси від 24 грудня 2015 року в розмірі 1 071 (тисяча сімдесят один) грн. 84 коп.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які брали участь у справі, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого Адміністративного Суду України протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили судовим рішенням суду апеляційної інстанції.

Головуючий: Т.М. Танасогло

Суддя: А.В. Бойко

Суддя: О.В. Яковлєв