Справа № 810/3950/15
Суддя: Федотов І.В.
Дата ухвалення: 2016-03-01 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 810/3950/15 Головуючий у 1-й інстанції: Огурцов О.П. Суддя-доповідач: Федотов І.В.
У Х В А Л А

Іменем України

01 березня 2016 року м. Київ

Колегія суддів Київського апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого - судді Федотова І.В.,

суддів: Ісаєнко Ю.А. та Оксененка О.М.,

за участю секретаря Полякової А.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в приміщенні суду, апеляційну скаргу Приватного підприємства «Охоронна компанія Регіон» на постанову Київського окружного адміністративного суду від 29 жовтня 2015 року у справі за адміністративним позовом Приватного підприємства «Охоронна компанія Регіон» до Державної податкової інспекції у Києво-Святошинському районі Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

ВСТАНОВИЛА:

Приватне підприємство «Охоронна компанія Регіон» (далі - позивач, ПП «Охоронна компанія Регіон») звернулось до суду з позовом до Державної податкової інспекції у Києво-Святошинському районі Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області (далі - відповідач) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень № від 04.06.2015 та № від 04.06.2015.

Постановою Київського окружного адміністративного суду від 29 жовтня 2015 року у задоволенні позову було відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову суду першої інстанції, у зв'язку із порушенням судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права та прийняти нову, якою позовні вимоги задовольнити повністю.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін, які з'явились в судове засідання, дослідивши доводи апеляційної скарги та перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно з п.1 ч.1 ст.198, ч.1 ст. 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Як встановлено судом першої інстанції та свідчать матеріали справи, з 14.05.2015 по 20.05.2015 Державною податковою інспекцією у Києво-Святошинському районі Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області було проведено документальну позапланову виїзну перевірку ПП «Охоронна компанія Регіон» () з питань дотримання вимог податкового законодавства при взаємовідносинах з ТОВ «Стенікс Плюс» () за період серпень 2014 року та з ТОВ «Торгівельна компанії «Ф`ючерс ТВП» () за період серпень 2014 року, за результатами проведення якої був складений акт від 27.05.2015 № 166.

Як вбачається з акта, перевіркою були виявлені порушення позивачем вимог:

- п. 198.2, п. 198.3, п. 198.6 ст. 198, п.200.1, п. 200.2 ст. 200 Податкового кодексу України, у зв'язку з чим ПП «Охоронна компанія Регіон» було занижено податкове зобов'язання з податку на додану вартість за серпень 2014 року на суму 1310240, 00 грн.;

- пп. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139, пп. 138.5.1 п. 138.5 ст. 138 Податкового кодексу України, у зв'язку з чим позивачем було занижено податкове зобов'язання з податку на прибуток підприємств за 2014 рік в сумі 1179216, 00 грн.

Вказані висновки були засновані на підставі тверджень контролюючого органу про те, що правочини, які були укладені ПП «Охоронна компанія Регіон» з контрагентами ТОВ «ТК «Ф`ючерс ТВП» та ТОВ «Стенікс Плюс» за серпень 2014 року, не спричинили реального настання юридичних наслідків, оскільки операції між позивачем та вищевказаними контрагентами не мали реального характеру.

На підставі акта перевірки ДПІ у Києво-Святошинському районі ГУ ДФС у Київській області було прийнято наступні податкові повідомлення-рішення:

- податкове повідомлення-рішення від 04.06.2014 № 4, яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість на загальну суму 1637800, 00 грн., у тому числі податкове зобов'язання в розмірі 1310 240, 00 грн. та штрафні (фінансові) санкції в розмірі 327560, 00 грн.;

- податкове повідомлення-рішення від 04.06.2014 № 4, яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з податку на прибуток приватних підприємств на загальну суму 1474020, 00 грн., у тому числі податкове зобов'язання в розмірі 1179216, 00 грн. та штрафні (фінансові) санкції в розмірі 294804, 00 грн.

Не погодившись з вищевказаними податковими повідомленнями-рішеннями позивач звернувся з даним позовом до суду.

Відмовляючи у задоволенні адміністративного позову, суд першої інстанції виходив з того, що господарські операції позивача з ТОВ «ТК «Ф`ючерс ТВП» та ТОВ «Стенікс Плюс» за серпень 2014 року не мають реального характеру та не підтверджуються доказами, наявними в матеріалах справи, а оскаржувані податкові повідомлення-рішення є обґрунтованими, прийняті відповідачем у межах його повноважень і згідно з вимогами законодавства.

Дослідивши матеріали справи у їх сукупності, колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Спірні правовідносини регулюються Конституцією України, нормами Податкового кодексу України ( далі - ПК України ), Законом України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» ( далі - Закон № 996-XIV ), Положенням про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, яке затверджено Наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 р. № 88 ( далі - Положення № 88 ).

Так, відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з п. 138.2 ст. 138 ПК України, витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

Відповідно до пп. 139.1.9. п.139.1 ст. 139 ПК України не включаються до складу витрат витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

Згідно з п. 198.1-198.3, 198.6 ст. 198 ПК України, право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає, зокрема, у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.

Датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Порядок складення платником податку-продавцем податкової накладної та надання її покупцю визначено статтею 201 ПК України.

Відповідно до п. 201.1. ст. 201 ПК України платник податку зобов'язаний надати покупцю (отримувачу) на його вимогу підписану уповноваженою платником особою та скріплену печаткою (за наявності) податкову накладну, у якій зазначаються в окремих рядках такі обов'язкові реквізити: а) порядковий номер податкової накладної; б) дата виписування податкової накладної; в) повна або скорочена назва, зазначена у статутних документах юридичної особи або прізвище, ім'я та по батькові фізичної особи, зареєстрованої як платник податку на додану вартість, - продавця товарів/послуг; г) податковий номер платника податку (продавця та покупця); ґ) місцезнаходження юридичної особи-продавця або податкова адреса фізичної особи - продавця, зареєстрованої як платник податку; д) повна або скорочена назва, зазначена у статутних документах юридичної особи або прізвище, ім'я та по батькові фізичної особи, зареєстрованої як платник податку на додану вартість, - покупця (отримувача) товарів/послуг; е) опис (номенклатура) товарів/послуг та їх кількість, обсяг; є) ціна постачання без урахування податку; ж) ставка податку та відповідна сума податку в цифровому значенні; з) загальна сума коштів, що підлягають сплаті з урахуванням податку; и) вид цивільно-правового договору; і) код товару згідно з УКТ ЗЕД (для підакцизних товарів та товарів, ввезених на митну територію України).

Право на нарахування податку та складання податкових накладних надається виключно особам, зареєстрованим як платники податку в порядку, передбаченому статтею 183 ПК України.

Згідно до ч. 1 ст. 9 Закону № 996-XIV, підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення.

Відповідно до п. 2.4 Положення № 88, первинні документи повинні мати такі обов'язкові реквізити: найменування підприємства, установи, від імені яких складений документ, назва документа ( форми ), дата і місце складання, зміст та обсяг господарської операції, одиниця виміру господарської операції ( у натуральному та/або вартісному виразі ), посади і прізвища осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення, особистий чи електронний підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Отже, з викладених правових норм вбачається, що для встановлення правомірності нарахування платником податків його податкових зобов'язань з податку на прибуток та з ПДВ належить з'ясовувати реальність руху активів та коштів у процесі здійснення відповідних господарських операцій і використання придбаних товарів/послуг у його господарській діяльності.

При цьому, зазначені обставини повинні підтверджуватися первинною документацією, складеною з дотриманням вимог Закону № 996-XIV та Положення № 88.

Як встановлено судом першої інстанції, 14.07.2014 між ПП «Охоронна компанія Регіон» (Замовник) та ТОВ «Торгівельна компанія «Ф`ючер ТВП» (Виконавець) було укладено договір № 1407/14-1, за умовами якого виконавець зобов'язався надати замовнику послуги з проведення незалежних досліджень та перевірок за напрямками, що цікавлять замовника і які визначені умовами договору.

31.08.2014 та 30.09.2014 між сторонами було підписано Додатки № 1 до договору № 1407/14-1 від 14.07.2014, якими визначено місцезнаходження об'єктів, послуги та вартість наданих послуг.

Також, 16.07.2014 між ПП «Охоронна компанія Регіон» (Замовник) та ТОВ «Торгівельна компанія Ф`ючер ТВП» (Виконавець) було укладено договір про надання послуг з підбору персоналу № 1607/14-2, за умовами якого виконавець зобов'язався за дорученням замовника надавати послуги з підбору персоналу.

Окрім того, між сторонами було підписано Додаток № 2 до договору № 1607/14-2 від 16.07.2014, яким визначено місячну загальну вартість робіт та послуг, які надаються позивачу ТОВ «Торгівельна компанія «Ф`ючер ТВП», що становить 1 175 750, 00 грн.

17.07.2014 між ПП «Охоронна компанія регіон» (Замовник) та ТОВ «Ф`ючер ТВП» (Виконавець) було укладено договір надання консультаційних послуг № 1707/14-3, за умовами якого виконавець зобов'язався надати замовнику консультаційні послуги з комерційної діяльності підприємства та управління компанією та послуги з вдосконалення процесу управління персоналом.

22.07.2014 між Приватним підприємством «Охорона компанія Регіон» (Замовник) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Стенікс-Плюс» (Виконавець) було укладено договір надання послуг № 2207/14-1, за умовами якого виконавець зобов'язується надавати замовнику персональні консультації з питань бухгалтерського обліку, аудиту та податкової політики компанії.

23.07.2014 між ТОВ «Стенікс-Плюс» (Виконавець) та ПП «Охоронна компанія Регіон» (Замовник) було укладено договір про надання послуг № 2307/14-2, за умовами якого виконавець зобов'язався надавати замовнику консультаційні послуги з питань бухгалтерського обліку та фінансової звітності.

В підтвердження реальності здійснення зазначених господарських операцій позивачем до суду надано акти здачі-прийняття робіт (надання послуг), податкові накладні.

Разом з тим, проаналізувавши вищевказані документи, які були долучені позивачем до матеріалів справи, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що договори, акти здачі-прийняття виконаних робіт (наданих послуг) не є достатніми доказами фактичного здійснення господарських операцій між ПП «Охоронна компанія Регіон», ТОВ «Торгівельна компанія Ф'ючер ТВП» та ТОВ «Стенікс», оскільки вказана документація не відображає реального факту зміни майнового стану позивача. Всі акти, складені ТОВ «Торгівельна компанія «Ф'ючер ТВП» та ТОВ «Стенікс-Плюс» містять лише загальний опис господарських операцій, без їх деталізації, визначення складових частин наданих послуг, обсягу виконаних робіт (наданих послуг), кількості витраченого часу, кількості залучених працівників тощо. Інші документи, які можуть підтвердити фактичне виконання робіт (надання послуг), відсутні.

При цьому, суд першої інстанції обґрунтовано не прийняв до уваги надані позивачем, звіти, з огляду на наступне.

Звіт від 31.08.2014 до договору №1407/14-1 містить лише загальну назву робіт (послуг), які виконувалися (надавалися) ТОВ «Торгівельна компанія «Фючер ТВП», та перелік працівників, які були перевірені. У той же час, у вказаному звіті відсутній детальний та повний опис усіх питань у відповідності до узгоджених напрямків досліджень, не зазначено, яка саме невідповідність була виявлена під час дослідження (з посиланням на норми та стандарти).

Звіт від 31.08.2014 щодо підтвердження надання послуг за договором №2207/14-1 від 22.07.2014, містить лише загальну інформацію про тематику порад та роз'яснень, наданих під час проведення консультацій в серпні 2014 року, кількості лекцій та присутніх на них працівників. При цьому будь-які документи, які надавалися під час проведення консультацій та які пов'язані з темами відповідних занять, позивачем не надані; особи, присутні на лекціях (в кількості 435 чоловік), в звіті не зазначені, яким чином пов'язана необхідність надання консультацій з питань бухгалтерського обліку, системи оподаткування, страхування тощо особам, які працюють на посаді охоронців.

У звіті від 31.08.2014 про виконання договору №2307/14-2 від 23.07.2014 виконавцем не зазначено, яка саме звітність та за який період ним була сформована та відправлена до контролюючих органів, та які недоліки чи зауваження були виявлені при аналізі раніше поданої звітності; які саме акти, рахунки та накладні оброблялися (із зазначенням реквізитів) тощо.

У звіті від 31.08.2014 про виконання договору №1607/14-2 від 16.07.2014 не зазначений перелік осіб, резюме яких оброблялися та з якими проводилися співбесіди, як і не надані відповідні докази на підтвердження проведення цих дій (протоколи співбесід тощо).

Аналогічно, звіт від 31.08.2014 про виконання договору №1707/14-3 від 17.07.2014 містить лише загальну характеристику наданих послуг, без їх конкретизації, персоналізації, без оцінки відповідної діяльності позивача до надання цих послуг, без додання відповідних комплексів програм комерційної діяльності, розроблених під час виконання договору.

Отже, проаналізувавши матеріали справи, колегія суддів підтримує висновок суду першої інстанції про не підтвердження фактичного отримання позивачем консультаційних послуг від контрагентів ТОВ «Торгівельна компанія «Фючер ТВП» та ТОВ «Стенікс-Плюс»; відсутність економічної доцільності в частині понесення позивачем витрат на придбання цих послуг та відсутність причинного зв'язку між придбаними послугами та отриманням економічної вигоди, направленої на максимізацію доходів/мінімізацію витрат, відсутність зв'язку між понесеними позивачем витратами на оплату таких послуг та власною господарською діяльністю платника податків.

Жодних інших належних і допустимих, у розумінні ст. 70 КАС України, доказів, які б спростовували викладену аргументацію та правильність висновків суду першої інстанції, апелянтом суду надано не було ані під час розгляду справи в суді першої інстанції, ані в ході апеляційного провадження.

Натомість, відповідач, який є суб'єктом владних повноважень, діючи у відповідності з вимогами ч. 2 ст. 71 КАС України, довів правомірність оскаржуваних податкових повідомлень-рішень.

За таких обставин слід погодитись з висновком суду першої інстанції про відсутність правових підстав для задоволення позову.

Отже, доводи апеляційної скарги спростовуються встановленими судом першої інстанції обставинами, наявними в матеріалах справи доказами та нормами права, зазначеними в мотивувальній частині оскаржуваного рішення суду.

За таких обставин, оскільки доводи апеляційної скарги спростовуються висновками суду першої інстанції та матеріалами справи, а суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та постановив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, судова колегія залишає його без змін.

Керуючись ст.ст. 195, 196, 198, 200, 205, 206, 254 КАС України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу приватного підприємства «Охоронна компанія Регіон» залишити без задоволення, а постанову Київського окружного адміністративного суду від 29 жовтня 2015 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня її складання в повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя:

Судді:

Повний текст ухвали виготовлено 09.03.2016 року.

Головуючий суддя Федотов І.В.

Судді: Оксененко О.М.

Ісаєнко Ю.А.