Справа № 2-а-1556/11
Суддя: Коваленко І. В.
Дата ухвалення: 2011-03-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

справа № 2-а-1556/11
ЛЕНІНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
29 березня 2011 року м.Миколаїв
Ленінський районний суд міста Миколаєва у складі:
головуючого суддіОСОБА_1
при секретаріОСОБА_2
позивача ОСОБА_3 .
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Миколаєві адміністративну справу за позовом ОСОБА_3 до інспектора дізнання ДАІ у ОАТ Новодеського району УДАІ УМВС України в Миколаївській області ОСОБА_4 про визнання недійсною та скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення та відшкодування моральної шкоди, -
в с т а н о в и в:
У січні 2011 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до інспектора дізнання ДАІ у ОАТ Новодеського району УДАІ УМВС України в Миколаївській області ОСОБА_4 про визнання недійсною та скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення та відшкодування моральної шкоди.
Крім того, позивач зазначає, що не бачив розмітки, яка поділяє дорогу на смуги в існуючих умовах дорожнього руху, оскільки стан дорожнього полотна на цьому відрізку дороги не задовільний та обмежена видимість, а тому для уникнення різкої зміни швидкості та напрямку руху, що могло спричинити створення аварійної обстановки для інших учасників дорожнього руху, вимушений був рухатися там де було це можливо, а саме біля лівої сторони дороги, не створюючи при цьому перешкод для інших учасників дорожнього руху, що відповідає підпункту «е» пункту 2.14 та пункту 12.3 ПДР.
Моральну шкоду у розмірі 3500,00 грн. позивач обґрунтовує відчуттям абсолютної безпомічності перед посадовими особами органів державної влади, що підірвало у нього віру у можливість захисту своїх інтересів правовими методами та завдало стресу.
У судовому засіданні позивач підтримав свій позов та просив його задовольнити з підстав, наведених у ньому.
Відповідач у судове засідання не зявився, хоча про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Причини неприбуття до суду не повідомив, заперечення проти позову, будь-яких заяв чи клопотань не направив.
Заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази, які є у справі, суд приходить до наступних висновків.
Судом встановлено, що 10.01.2011 відповідачем відносно позивача складено протокол про адміністративне правопорушення, в якому зазначено, що ОСОБА_3 16.01.2011 об 17 год.30 хв., керуючи автомобілем Хонда Цівік, державний номер НОМЕР_1 в м.Нова Одеса по вул.Леніна зайняв крайню ліву смугу для повороту ліворуч, але продовжив рух прямо, чим порушив вимоги дорожній знак 5.16 ПДР.
Факт вчинення адміністративного правопорушення оформлено протоколом про адміністративне правопорушення від 16.01.2011, складеним в 17 год. 35 хв. в м.Нова одеса, вул.Леніна, 189 інспектором дізнання ДАІ у ОАТ Новодеського району УДАІ УМВС України в Миколаївській області ОСОБА_4
Притягнення до адміністративної відповідальності підтверджується постановою в справі про адміністративне правопорушення серії ВЕ № 250553 від 16.01.2011, винесеною вказаною вище службовою особою.
Згідно з частиною першою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічноправових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших субєктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.
Відповідно до частини другої статті 2 КАС України до адміністративних судів можуть бути оскаржені будьякі рішення, дії чи бездіяльність субєктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією або законами України встановлено інший порядок судового провадження.
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 17 КАС України компетенція адміністративних судів поширюється на спори фізичних чи юридичних осіб із субєктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-равових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.
Як випливає з положень частини другої статті 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.
Як вбачається з постанови по справі про адміністративне правопорушення серії ВЕ № 250553 від 16.01.2011, згідно якої на позивача накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 255,00 грн., відповідачем встановлено, що позивач керуючи автомобілем Хонда державний номер НОМЕР_1, зайняв крайню ліву смугу для повороту ліворуч, продовживши рух прямо чим порушив державний знак 5.16 ПДР.
З пояснень позивача слідує, що вказаного в постанові правопорушення він не допускав, розмітки, яка поділяє дорогу на смуги в існуючих умовах дорожнього руху не бачив, оскільки стан дорожнього полотна на цьому відрізку дороги не задовільний (глибокі ями, достатньо широка повздовж дороги льодяна крига, відсутня смуга після зняття шару асфальту дорожньою службою, освітлення повздовж дороги не працює) та обмежена видимість (порушення зафіксовано в темній порі доби 17 год.30 хв.) і він керуючись підпункту «е» пункту 2.14 та пункту 12.3 ПДР в умовах дії непереборної сили був змушений з метою запобігання ДТП рухатися де було можливо, а саме біля лівої сторони дороги, не створюючи при цьому перешкод для інших учасників дорожнього руху.
Відповідно до пункту 11.5 ПДР на дорогах, які мають дві і більше смуги для руху в одному напрямку, виїзд на крайню ліву смугу для руху в цьому ж напрямку дозволяється, якщо праві зайняті, а також для повороту ліворуч, розвороту або для зупинки чи стоянки на лівому боці дороги з одностороннім рухом у населених пунктах, коли це не суперечить правилам зупинки (стоянки).
Згідно підпункту «е» пункту 2.14 ПДР водій має право відступати від вимог законодавства в умовах дії непереборної сили або коли іншими засобами неможливо запобігти власній загибелі чи каліцтву громадян.
Пунктом 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23.12.2005 року № 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» встановлено, що зміст постанови має відповідати вимогам, передбаченим статтями 283 та 284 КУпАП. У ній, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.
Як вбачається з матеріалів справи та постанови про адміністративне правопорушення, відповідачем при винесенні постанови не було наведено доказів, на яких ґрунтується його висновок про адміністративне правопорушення, та не зазначено мотивів відхилення інших доказів, на які посилався позивач. Оскаржувана постанова по справі про адміністративне правопорушення також не відповідає вимогам статті 283 КУпАП, не викладено обставини вчинення правопорушення та місце події (ділянку автодороги) де його вчинено, не вказано на підставі яких доказів встановлено вину ОСОБА_3 у вчиненні правопорушення, відсутні посилання на пункт ПДР, який на думку працівника ДАІ порушив позивач та не зазначено норми КУпАП, відповідно до якої до позивача накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу, а також не вказано обставини що обтяжують чи помякшують відповідальність.
Викладене свідчить про порушення прав позивача на справедливий та неупереджений розгляд справи про притягнення його до адміністративної відповідальності.
Крім того, відповідачем не надано суду жодного доказу на підтвердження скоєного позивачем правопорушення, яке передбачене частиною другою статті 122 КУпАП та за яке він був притягнутий до адміністративної відповідальності постановою серії ВЕ № 250553 від 16.01.2011.
Відповідно до статті 293 КУпАП суд при розгляді скарги або протесту на постанову по справі про адміністративне правопорушення перевіряє законність і обґрунтованість винесеної постанови і приймає одне з таких рішень: 1) залишає постанову без зміни, а скаргу або протест без задоволення; 2) скасовує постанову і надсилає справу на новий розгляд; 3) скасовує постанову і закриває справу; 4) змінює захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.
За таких обставин суд дійшов висновку, що відповідач не довів правомірності свого рішення, щодо притягнення ОСОБА_3 до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу в розмірі 255,00 грн., а також при винесенні постанови від 16.01.2011 припустився порушень порядку притягнення позивача до адміністративної відповідальності, а тому зазначена постанова підлягає скасуванню.
Суд не вбачає підстав для стягнення моральної шкоди, оскільки позивач не надав суду доказів того, що йому були спричинені моральні страждання, а також не вказав з яких міркувань виходив, визначаючи розмір шкоди.
На підставі викладеного, керуючись статтями 122, 222, 247, 255, 287 294 КУпАП, статтями 9 11, 71, 158 163 КАС України, суд,
п о с т а н о в и в :
Адміністративний позов ОСОБА_3 - задовольнити частково.
Постанову в справі про адміністративне правопорушення серії ВЕ № 250553 від 16 січня 2011 року про притягнення ОСОБА_3 до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу скасувати.
У задоволенні інших позовних вимог відмовити.
Постанова є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя І.В.Коваленко