Справа № 2а-709/10/1370
Суддя: Гавдик Зіновій Володимирович
Дата ухвалення: 2016-03-01 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 березня 2016 року № 2а-709/10/1370

о 11 год., 43 хв. м. Львів

Львівський окружний адміністративний суд, головуючий суддя Гавдик З.В., секретар судового засідання Палюк М.М., розглянувши в судовому засіданні адміністративну справу за адміністративним

позовом Державної архітектурно - будівельної інспекції України, представник - Галевич Н.Р.
до ОСОБА_2
про спонукання до вчинення дій (демонтаж самовільного будівництва)

ВСТАНОВИВ:

Позивач - Державна архітектурно - будівельна інспекція України звернулася до Львівського окружного адміністративного суду із адміністративним позовом до ОСОБА_2, в якому із врахуванням заяви про уточнення позовних вимог від 13.05.2010 року просила:

- винести рішення, яким зобов'язати відповідача гр. ОСОБА_2 виконати припис № 12/61, а саме демонтувати прибудову до квартири АДРЕСА_1.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що будівництво за вказаною вище адресою позивач здійснила без дозволу на виконання будівельних робіт, що є порушенням ст. 29 Закону України «Про планування та забудову територій». У зв'язку з цим відповідачу було видано припис про усунення виявлених порушень шляхом демонтажу самочинної прибудови, який відповідно до Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» є обов'язковим до виконання. Відповідач добровільно не виконала вимог припису № 12/61 від 20.11.2009 року.

Представник позивача, в судовому засіданні вказані позовні вимоги підтримала, просила суд позов задоволити повністю.

Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги заперечила з підстав, що добудова не створює перешкод для сусідів та інших осіб, тому її знесення є недоцільним, просила відмовити у задоволенні позову повністю.

Заслухавши пояснення представників сторін, безпосередньо, всебічно, повно та об'єктивно дослідивши наявні у справі докази, давши їм оцінку, суд встановив:

19.11.2009 року позивачем здійснено перевірку добудови до квартири АДРЕСА_1, про що складено акт № 12/74. Перевіркою встановлено, що «гр. ОСОБА_2 самочинно провела добудову до квартири АДРЕСА_1 на землях спільної власності територіальних громад с. Черляни без дозволу на виконання будівельних робіт, чим порушено вимоги ст. 29 Закону України «Про планування і забудову територій».»

20.11.2009 року на підставі акта перевірки № 12/74 від 19.11.2009 року позивачем видано відповідачу припис № 12/61, в якому пропонує їй «в 30-денний термін з дня отримання припису демонтувати самочинну добудову до квартири АДРЕСА_1» та письмово повідомити про виконання вимог припису до 24.12.2009 року.

24.11.2009 року вказаний припис вручено особисто відповідачу під розписку.

28.12.2009 року позивачем проведено перевірку відповідача на предмет виконання вимог припису № 12/61 від 20.11.2009 року, за наслідками якої складено акт № 12/122 від 28.12.2009 року. у вказаному акті зазначено, що вимог припису щодо демонтажу самочинної прибудови на АДРЕСА_1 відповідач не виконала.

Спірні правовідносини регулюються Конституцією України, Законом України «Про планування і забудову територій», ЦК України, КАС України.

Згідно ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ст. 29 Закону України «Про планування і забудову територій» в редакції яка діяла з 15.10.2009 року, дозвіл на виконання будівельних робіт - документ, що засвідчує право замовника та підрядника на виконання підготовчих (якщо підготовчі роботи не були виконані раніше відповідно до дозволу на виконання підготовчих робіт) і будівельних робіт, підключення об'єкта будівництва до інженерних мереж та споруд.

Дозвіл на виконання будівельних робіт надається інспекціями державного архітектурно-будівельного контролю.

Замовник та підрядник для одержання дозволу на виконання будівельних робіт подають до відповідної інспекції державного архітектурно-будівельного контролю письмову заяву, до якої додаються:

1) документи від замовника будівництва:

документ, що засвідчує право власності чи користування земельною ділянкою, або договір суперфіцію;

проектна документація на будівництво, погоджена та затверджена в порядку, визначеному законодавством;

відомості про здійснення авторського і технічного нагляду;

копія документа, що посвідчує право власності на будинок чи споруду, або письмової згоди його власника на проведення зазначених робіт (у разі здійснення реконструкції, реставрації, капітального ремонту об'єктів містобудування);

фінансова звітність, що складається відповідно до статті 11 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», та копія ліцензії на здійснення діяльності з надання фінансових послуг, засвідчена в установленому законом порядку (у разі здійснення будівництва, що передбачає пряме або опосередковане залучення фінансових активів від фізичних осіб);

2) документи від підрядника будівництва:

копії установчих документів та свідоцтва про державну реєстрацію;

копія ліцензії на виконання функцій генпідрядника будівництва об'єкта, засвідчена в установленому законом порядку;

договір (контракт) підряду на будівництво об'єкта;

документ про призначення відповідальних виконавців робіт;

відомості про кваліфікацію та досвід спеціалістів, які братимуть участь у виконанні замовлення;

пропозиції щодо залучення субпідрядників.

Розгляд заяви, прийняття рішення про надання дозволу на виконання будівельних робіт або про відмову у його наданні, видача та реєстрація дозволу на виконання будівельних робіт (або відмови в його наданні) здійснюються інспекціями державного архітектурно-будівельного контролю протягом місяця з дня реєстрації заяви.

Відмова у наданні дозволу на виконання будівельних робіт надається заявнику в письмовому вигляді з мотивованим обґрунтуванням.

Підставами для відмови у наданні дозволу на виконання будівельних робіт є:

неподання документів, необхідних для прийняття рішення про надання такого дозволу;

невідповідність поданих документів вимогам законодавства;

виявлення недостовірних відомостей у поданих документах.

Відмову в наданні дозволу на виконання будівельних робіт може бути оскаржено до суду в установленому законом порядку.

Надання дозволу на виконання будівельних робіт здійснюється на безоплатній основі.

Дозвіл на виконання будівельних робіт надається на нормативний строк будівництва об'єкта або на строк дії договору (контракту) підряду на будівництво об'єкта.

Дія дозволу може бути продовжена за зверненням замовника на строк не більше одного року.

Контроль за виконанням будівельних робіт здійснюється інспекціями державного архітектурно-будівельного контролю.

Дозвіл на виконання будівельних робіт може бути скасовано (анульовано) за рішенням інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у разі:

подання замовником заяви про скасування (анулювання) дозволу на виконання будівельних робіт;

видачі та перереєстрації дозволу на виконання будівельних робіт з порушенням вимог законодавства;

наявності відомостей про припинення юридичної особи або підприємницької діяльності фізичною особою - підприємцем (замовником, генпроектувальником, генпідрядником);

систематичного порушення законодавства у сфері будівництва та архітектури під час проведення будівельних робіт;

перешкоджання проведенню перевірок посадовими особами інспекцій державного архітектурно-будівельного контролю;

якщо протягом трьох місяців з дня видачі дозволу на виконання будівельних робіт не розпочато будівельні роботи.

Перелік будівельних робіт, на виконання яких не вимагається дозвіл, затверджується Кабінетом Міністрів України.

У разі якщо право на будівництво об'єкта містобудування передано іншому замовнику або змінено будівельну організацію (генпідрядника), дозвіл на виконання будівельних робіт підлягає перереєстрації.

Перереєстрація дозволу на виконання будівельних робіт здійснюється у порядку отримання дозволу на виконання будівельних робіт.

Здійснення будівельних робіт на об'єктах містобудування без дозволу на виконання будівельних робіт або його перереєстрації, а також здійснення не зазначених у дозволі будівельних робіт вважається самовільним будівництвом і тягне за собою відповідальність згідно із законом.

Інформація про дозвіл на виконання будівельних робіт, а також відомості про замовника та підрядників будівельних робіт розміщуються на відповідному стенді, який встановлюється на будівельному майданчику в доступному для огляду місці.

Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю ведуть реєстр виданих, скасованих (анульованих) дозволів на виконання будівельних робіт та відмов у їх наданні.

Форма дозволу на виконання будівельних робіт, форма заяви, що подається для його отримання, форма відмови у наданні дозволу на виконання будівельних робіт, порядок видачі та скасування (анулювання) дозволу на виконання будівельних робіт і порядок ведення реєстру виданих та скасованих (анульованих) дозволів на виконання будівельних робіт затверджуються Кабінетом Міністрів України.

У разі спорудження об'єктів житлового будівництва, фінансування спорудження яких здійснюється з використанням недержавних коштів, залучених від фізичних та юридичних осіб, дозвіл на виконання будівельних робіт надається інспекціями державного архітектурно-будівельного контролю тільки після опублікування проектної декларації, зареєстрованої у визначеному законодавством порядку.

Згідно ст. 376 ЦК України, в редакції яка діяла з 12.06.2009 року;

1. Житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без належного дозволу чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

2. Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього.

3. Право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно.

4. Якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці, або якщо це порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, або за її рахунок.

5. На вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудоване на ній, якщо це не порушує права інших осіб.

6. Особа, яка здійснила самочинне будівництво, має право на відшкодування витрат на будівництво, якщо право власності на нерухоме майно визнано за власником (користувачем) земельної ділянки, на якій воно розміщене.

7. У разі істотного відхилення від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотного порушення будівельних норм і правил суд за позовом відповідного органу державної влади або органу місцевого самоврядування може постановити рішення, яким зобов'язати особу, яка здійснила (здійснює) будівництво, провести відповідну перебудову.

Якщо проведення такої перебудови є неможливим або особа, яка здійснила (здійснює) будівництво, відмовляється від її проведення, таке нерухоме майно за рішенням суду підлягає знесенню за рахунок особи, яка здійснила (здійснює) будівництво. Особа, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, зобов'язана відшкодувати витрати, пов'язані з приведенням земельної ділянки до попереднього стану.

Стаття 70 КАС України встановлює правила належності доказів, які визначають об'єктивну можливість доказу підтверджувати обставину, що має значення для вирішення справи, а також правила допустимості доказів, що визначають легітимну можливість конкретного доказу підтверджувати певну обставину у справі. Предметом доказування, згідно з ч. 1 ст. 138 КАС України, є обставини (факти), якими обґрунтовуються позовні вимоги чи заперечення та які належить встановити при ухваленні судового рішення у справі.

Згідно ст. 11 КАС України, суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього ж Кодексу, і не може виходити за межі позовних вимог. Кожна особа, яка звернулася за судовим захистом, розпоряджається своїми вимогами на свій розсуд.

28.04.2014 року постановою Львівського окружного суду у даній справі, вищевказані позовні вимоги позивача задоволено повністю:

- зобов'язано ОСОБА_2 виконати вимоги припису Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у Львівській області № 12/61 від 20.11.2009 р., а саме: демонтувати самовільну прибудову до АДРЕСА_1.

13.05.2015 року постановою Львівського апеляційного адміністративного суду, апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволити частково.

Постанову Львівського окружного адміністративного суду від 28.04.2014 року змінено, виклавши резолютивну частину останньої в наступній редакції:

«Позов Державної архітектурно-будівельної інспекції України задоволити.

Зобов'язати ОСОБА_2 демонтувати самовільну прибудову до квартири АДРЕСА_1 Львівської обл.»

10.12.2015 року ухвалою Вищого адміністративного суду України Касаційну скаргу ОСОБА_2 задоволено.

Постанову Львівського окружного адміністративного суду від 28 квітня 2014 року та постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 13 травня 2015 року скасовано.

Справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

Висновки і мотиви, з яких скасовані рішення, наступні:

«Судами попередніх інстанцій встановлено, що 19 листопада 2009 року Інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю у Львівській області проведено перевірку дотримання вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, державних будівельних норм, стандартів і правил з приводу прибудови до квартири АДРЕСА_1, за результатами якої складено акт № 12/74.

Перевіркою встановлено, що гр. ОСОБА_2 самочинно провела добудову до квартири АДРЕСА_1 на землях спільної власності територіальних громад с. Черляни без дозволу на виконання будівельних робіт, чим порушено вимоги ст.29 Закону України «Про планування і забудови територій».

На підставі акта перевірки від 19 листопада 2009 року № 12/74 Інспекцією ДАБК у Львівській області 20 листопада 2009 року видано ОСОБА_2 припис № 12/61 про усунення порушення вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил з вимогою в 30-денний термін з дня отримання припису демонтувати самочинну добудову до квартири АДРЕСА_1 та письмово повідомити Інспекцію про виконання вимог припису до 24 грудня 2009 року. Зазначений припис вручено особисто позивачу 24 листопада 2009 року.

Постановою від 23 листопада 2009 року №А-1101/5 відповідача притягнуто до адміністративної відповідальності за порушення, передбачене ч. 3 ст. 96 Кодексу України про адміністративні правопорушення та накладено штраф в розмірі 340 грн.

28 грудня 2009 року Інспекцією проведено перевірку виконання позивачем вимог припису від 20 листопада 2009 року № 12/61, за результатами якої 28 грудня 2009 року складено акт № 12/122. Перевіркою встановлено, що відповідачем вимоги припису від 20 листопада 2009 року № 12/61 не виконані, порушення містобудівного законодавства не усунуто.

Згідно ч. 1 ст. 376 Цивільного кодексу України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи, чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

Відповідно до ст. 9 Закону України «Про архітектурну діяльність» будівництво (нове будівництво, реконструкція, реставрація, капітальний ремонт) об'єкта архітектури здійснюється відповідно до затвердженої проектної документації, державних стандартів, норм і правил, місцевих правил забудови населених пунктів у порядку, визначеному статтею 24 Закону України «Про планування і забудову».

Статтею 24 Закону України «Про планування і забудову територій» встановлено, що фізичні та юридичні особи, які мають намір здійснити будівництво об'єктів містобудування на земельних ділянках, що належать їм на праві власності чи користування, зобов'язані отримати від виконавчих органів відповідних рад, Київської та Севастопольської міських державних адміністрацій, у разі делегування їм таких повноважень відповідними радами, дозвіл на будівництво відповідного об'єкта містобудування.

За приписами ст. 29 Закону України «Про планування і забудову територій» замовник має право виконувати будівельні роботи після отримання відповідного дозволу на виконання будівельних робіт. Здійснення будівельних робіт на об'єктах містобудування без дозволу на виконання будівельних робіт або його перереєстрації, а також здійснення не зазначених у дозволі будівельних робіт вважається самовільним будівництвом і тягне за собою відповідальність згідно із законом.

Під наданням земельної ділянки слід розуміти рішення компетентного органу влади чи органу місцевого самоврядування про передачу земельної ділянки у власність або надання у користування, або передачу права користування земельною ділянкою на підставі цивільно-правових договорів із фізичною чи юридичною особою.

Як передбачено ч. 7 ст. 376 Цивільного кодексу України, у разі істотного відхилення від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотного порушення будівельних норм і правил суд за позовом відповідного органу державної влади або органу місцевого самоврядування може постановити рішення, яким зобов'язати особу, яка здійснила (здійснює) будівництво, провести відповідну перебудову. Якщо проведення такої перебудови є неможливим або особа, яка здійснила (здійснює) будівництво, відмовляється від її проведення, таке нерухоме майно за рішенням суду підлягає знесенню за рахунок особи, яка здійснила (здійснює) будівництво. Особа, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, зобов'язана відшкодувати витрати, пов'язані з приведенням земельної ділянки до попереднього стану.

Також, частинами 1, 2 ст. 38 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» встановлено, що у разі виявлення факту самочинного будівництва об'єкта, перебудова якого з метою усунення істотного відхилення від проекту або усунення порушень законних прав та інтересів інших осіб, істотного порушення будівельних норм є неможливою, посадова особа органу державного архітектурно-будівельного контролю видає особі, яка здійснила (здійснює) таке будівництво, припис про усунення порушень вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил з визначенням строку для добровільного виконання припису. У разі якщо особа в установлений строк добровільно не виконала вимоги, встановлені у приписі, орган державного архітектурно-будівельного контролю подає позов до суду про знесення самочинно збудованого об'єкта та компенсацію витрат, пов'язаних з таким знесенням. За рішенням суду самочинно збудований об'єкт підлягає знесенню з компенсацією витрат, пов'язаних із знесенням об'єкта, за рахунок особи, яка здійснила (здійснює) таке самочинне будівництво.

Виходячи із вищенаведених положень закону, при вирішенні спору за позовом органу державного архітектурно-будівельного контрою про знесення самочинно збудованого об'єкта суд зобов'язаний встановити обставини щодо обґрунтованості віднесення об'єкта до самовільного будівництва, наявності істотних порушень будівельних норм і правил, технічних норм, а також прав інших осіб чи суспільних інтересів, вжиття усіх передбачених законодавством України заходів реагування, можливості усунення порушень, зокрема оформлення права власності на самочинно збудоване нерухоме майно, прийняття його до експлуатації у встановленому законом порядку тощо.

Судами попередніх інстанцій вищезазначені обставини не встановлені.

Зокрема, не перевірені судами та не наведені у рішеннях обставини, на які посилалася відповідач, щодо отримання нею дозволу на виготовлення проекту добудови балкону до квартири згідно рішення виконкому Городоцької міської ради від 15 вересня 2005 року №578, не з'ясовувалися обставини відносно дотримання відповідачем при будівництві балкону вимог будівельних норм і правил, відповідності будівництва встановленим санітарно-технічним вимогам, правилам експлуатації та вимогам безпечності об'єкта, не встановлювалися судами обставини щодо наявності порушень прав та інтересів інших осіб або суспільних інтересів, можливості (неможливості) їх усунення.

У відповідності з ч. 1 ст. 220 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі і не може досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні, та вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Відповідно до ч. 2 ст. 227 Кодексу адміністративного судочинства України підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, які унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

Оскільки судами порушені вимоги щодо всебічного, повного та об'єктивного дослідження усіх фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, що призвело до ухвалення рішень, які не відповідають вимогам щодо законності та обґрунтованості і таке неправильне вирішення справи не може бути усунено судом касаційної інстанції, рішення судів попередніх інстанцій підлягають скасуванню з направленням справи на новий розгляд.

Під час нового розгляду суду слід врахувати вищенаведене, прийняти обґрунтоване та законне рішення за результатами повного, всебічного та об'єктивного розгляду всіх обставин справи в їх сукупності».

Судом не враховуються обґрунтування позовних вимог позивачем, оскільки згідно ч. 5 ст. 227 КАС України, висновки і мотиви, з яких скасовані рішення, є обов'язковими для суду першої чи апеляційної інстанції при розгляді справи.

Під час нового розгляду судом позивачем надано лише рішення Городоцього районного суду Львівської області від 27.06.2013 року, яким у задоволені позову ОСОБА_2 про визнання права власності на самовільну прибудовану лоджію площею 12,6 м. кв. до квартири АДРЕСА_1 - відмовлено. Ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 27.02.2014 року, якою вказане рішення залишено без змін.

Будь яких інших належних та допустимих доказів, наявності істотних порушень будівельних норм і правил, технічних норм, а також прав інших осіб чи суспільних інтересів, вжиття усіх передбачених законодавством України заходів реагування, можливості усунення порушень, тощо позивачем не надано.

Відповідачем у справі надано суду лист Городоцької міської ради за № 02.27/1142 від 30.05.2011 року, в якому Городоцька міська рада не заперечує щодо визнання права власності на спірну добудову, лист жителів будинку АДРЕСА_1 виконавчому комітету Городоцької міської ради про відсутність жодних заперечень щодо спірної прибудови, а також висновок експертизи з питань охорони праці та промислової безпеки в якому вказано, що спірна добудова побудована із якісних і сертифікованих матеріалів, будівельно-монтажні, оздоблювальні роботи виконанні з дотриманням вимог нормативних документів з будівництва тощо.

Вказаними доказами по суті підтверджується відсутність істотних порушень будівельних норм і правил, технічних норм, а також прав інших осіб чи суспільних інтересів.

Крім цього, згідно ст. 376 ЦК України, в редакції яка діяла з 12.06.2009 року алгоритм дій позивача повинен бути наступним:

- перше, у разі істотного відхилення від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотного порушення будівельних норм і правил суд за позовом відповідного органу державної влади або органу місцевого самоврядування може постановити рішення, яким зобов'язати особу, яка здійснила (здійснює) будівництво, провести відповідну перебудову.

- друге, якщо проведення такої перебудови є неможливим або особа, яка здійснила (здійснює) будівництво, відмовляється від її проведення, таке нерухоме майно за рішенням суду підлягає знесенню за рахунок особи, яка здійснила (здійснює) будівництво. Особа, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, зобов'язана відшкодувати витрати, пов'язані з приведенням земельної ділянки до попереднього стану.

Законодавець вказаною нормою права чітко визначив істотні умови та спосіб реалізації позивачем своїх владних повноважень, а саме у разі неможливості перебудови видається припис про усунення порушень і лише якщо особа в установлений приписом строк добровільно не виконала його вимоги, спочатку суд за позовом відповідного органу державної влади або органу місцевого самоврядування може постановити рішення, яким зобов'язати особу, яка здійснила (здійснює) будівництво, провести відповідну перебудову, а в подальшому, якщо проведення такої перебудови є неможливим або особа, яка здійснила (здійснює) будівництво, відмовляється від її проведення, таке нерухоме майно за рішенням суду підлягає знесенню за рахунок особи, яка здійснила (здійснює) будівництво.

На думку суду, позивач, як суб'єкт владних повноважень зобов'язаний дотримуватися порядку та способу реалізації наданих законом повноважень.

Позивач звернувся до суду із позовною вимогою - зобов'язання виконання припису, хоча законодавцем чітко встановлені способи захисту, а саме:

- спосіб, за яким суд за позовом відповідного органу державної влади або органу місцевого самоврядування може постановити рішення, яким зобов'язати особу, яка здійснила (здійснює) будівництво, провести відповідну перебудову;

- спосіб, за яким за рішенням суду підлягає знесенню за рахунок особи, яка здійснила (здійснює) будівництво. Особа, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, зобов'язана відшкодувати витрати, пов'язані з приведенням земельної ділянки до попереднього стану.

Відповідно, позивач помилився, в обраному способі захисту, оскільки спосіб - зобов'язати відповідача здійснити знесення самовільно збудованої будівлі, не узгоджується із способами встановленими законодавством.

Крім цього, позивач не надав суду доказів розгляду судом питання про зобов'язання відповідача здійснити відповідну перебудову, яка по суті має передувати позову про знесення самочинного будівництва.

Вказана позиція суду по суті повністю узгоджується із позицією ВАС України викладеною в ухвалі ВАС України від 16.07.2015 року у справі № К/800/40174/14.

В межах цих же підстав судом враховуються заперечення відповідача.

Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Докази подані позивачем не переконують в обґрунтованості позовних вимог.

Згідно ст. 49, 70 КАС України, сторони зобов'язані добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами, а відтак зобов'язані обґрунтовувати належність та допустимість доказів для підтвердження своїх вимог або заперечень, що позивачем зроблено не було.

Таким чином, з врахуванням змісту ст. 162 КАС України, позовні вимоги позивача по даній справі задоволенню не підлягають.

Розподіл судових витрат згідно ст. 94 КАС України не застосовується, оскільки позивач звільнений від сплати судового збору на підставі ст. 5 Закону України «Про судовий збір» редакцією на момент звернення до суду.

Керуючись ст.ст. 69, 70, 159-163, 167 КАС України, суд -

ВИРІШИВ:

В задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Постанова суду першої інстанції може бути оскаржена до Львівського апеляційного адміністративного суду.

Постанова суду першої інстанції може бути оскаржена до Львівського апеляційного адміністративного суду.

Згідно ст. 186 КАС України, апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього ж Кодексу апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Якщо суб'єкта владних повноважень було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Постанова суду першої інстанції, набирає законної сили у порядку та строки згідно ст. 254 КАС України.

Постанова складена в повному обсязі 04.03.2016 року.

Суддя Гавдик З.В.