Справа № 640/2183/16-а
Суддя: Бородіна Н. М.
Дата ухвалення: 2016-03-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 640/2183/16-а
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.03.2016 Суддя Київського районного суду м.Харкова Бородіна Н.М., розглянувши у скороченому провадженні в м.Харкові адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до управління Пенсійного фонду в Київському районі м.Харкова про визнання рішення незаконним та зобовязання вчинити певні дії, -

встановив:

Позивач, ОСОБА_1О, звернувся до суду із адміністративним позовом до Управління Пенсійного фонду України в Київському районі м.Харкова, в якому з урахуванням письмових пояснень від 03.03.2016р. просить суд :

- визнати рішення відповідача від 23 листопада 2015 року № 201, яким їй було відмовлено в призначенні щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці незаконним, а право порушеним;

- зобов'язати відповідача призначити їй щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці з 19.11.2015р. у розмірі 90% від заробітної платні 27284,40 грн.

- нарахувати та сплатити одноразово щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці за період з 19.11.2015р. по день ухвалення судом рішення за виключенням отриманої за цей період пенсії за віком.

В обґрунтування вимог позивач зазначає, що вона, працюючи суддею апеляційного суду Харківської області та маючи стаж роботи суддею більше 20 років, згідно із ст. 120 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» 08.12.2014 року звернувся із заявою про відставку до ОСОБА_2 ради юстиції.

Постановою Верховної ОСОБА_2 України від 12 листопада 2015 року її звільнено з посади судді у зв'язку із виходом у відставку.

19 листопада 2015 року позивач звернулась із заявою до УПФУ в Київському районі м.Харкова про призначення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці.

Рішенням УПФУ в Київському районі м.Харкова від 23 листопада 2015 року №210 було відмовлено в призначенні щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці на підставі Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 року.

Позивач вважає, що вказане рішення відповідача є незаконним, оскільки Конституція України, якою закріплено неможливість зменшення гарантій незалежності судді шляхом зменшення матеріального забезпечення судді, має вищу юридичну силу, ніж Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення». Отже, відповідач при прийнятті оскаржуваного рішення повинен був керуватися нормами Конституції України, чого зроблено не було.

Відповідач позов не визнав, подав письмові заперечення, в яких просив суд відмовити у задоволенні адміністративного позову, мотивуючи тим, що Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 року, з 01.06.2015р. втратили чинність норми щодо пенсійного забезпечення осіб, пенсія яким призначається відповідно до ЗУ «Про судоустрій та статус суддів».

Cуд вважає за можливе розглянути справу з урахуванням положень ст.183-2 КАС України.

Дослідивши письмові докази, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Матеріали справи свідчать, позивач з 21 червня 1982 року по 29 липня 1985 року працювала на посаді судді Чугуївського районного народного суду Харківської області, а з 19 січня 1993 року по 17 листопада 2015 року - суддею апеляційного суду Харківської області. Постановою Верховної ОСОБА_2 України № 570-1V від 20 лютого 2003 року обрана суддею безстроково.

В період перебування на посаді судді апеляційного суду Харківської області у 2012 році на загальних підставах позивачу була призначена пенсія за віком відповідно до Закону України «Про обовязкове державне пенсійне страхування», виплата якої була зупинена з 1 квітня 2015 року на підставі Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 2 березня 2015 року № 213 - VIII.

8 грудня 2014 року позивач подала до ОСОБА_2 Юстиції України заяву про відставку.

Постановою Верховної ОСОБА_2 України від 12 листопада 2015 року № 788- VIII у звязку з поданням заяви про відставку та відповідно до п. 9 ч. 5 ст. 126 Конституції України позивач звільнена з посади судді апеляційного суду Харківської області. Наказом голови апеляційного суду Харківської області від 17.11.2015р. позивач була відрахована зі штату суду.

19.11.2015 року позивач звернулась до УПФУ в Київському районі м.Харкова із заявою про призначення їй щомісячного довічного грошового утримання.

Рішенням УПФУ в Київському районі м.Харкова № 210 від 23.11.2015р. позивачу було відмовлено у призначенні щомісячного довічного грошового утримання судді за її заявою від 19.11.2015 року. В якості обґрунтування такої відмови пенсійний фонд послався на положення Закону України № 213-VIII від 02.03.2015 року згідно із якими у разі неприйняття до 1 червня 2015 року закону щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах з 1 червня 2015 року скасовуються норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії/щомісячне довічне грошове утримання призначаються відповідно до ЗУ «Про судоустрій і статус суддів».

Відповідно до ст. 126 Основного Закону України незалежність і недоторканність суддів гарантуються Конституцією і законами України.

Рішенням Конституційного суду України від 01.12.2004 року №19-рп/2004 було надано офіційне тлумачення положення ст. 126 Конституції України, зокрема зазначено, що додаткові гарантії незалежності і недоторканості суддів, крім уже передбачених Конституцією України, можуть встановлюватися також законами. Такі, гарантії визначені, зокрема, ст. 13 Закону України «Про статус суддів» від 10.07.1998 року. Не допускається зниження рівня гарантій незалежності і недоторканості суддів в разі прийняття нових законів або внесення змін до чинних законів.

В рішенні Конституційного суду України № 8-рп/2005 від 11.10.2005 року зазначено, що ст.126 Конституції України закріплено основні принципи здійснення правосуддя в Україні - незалежність і недоторканість суддів. Аналіз норм Конституції України свідчить, що надання судді за рахунок держави матеріального і соціального захисту (заробітна плата, пенсія, щомісячне довічне грошове утримання, тощо), є гарантією забезпечення незалежності. Щомісячне довічне грошове утримання судді у встановленому розмірі спрямоване на забезпечення гідного його статусу життєвого рівня, оскільки суддя обмежений у праці заробляти додаткові матеріальні блага.

Згідно розділу VIII Конституції України та Закону України «Про судоустрій і статус суддів», відставка судді є особливою формою звільнення його з посади за власним бажанням та обумовлена наявністю в особи відповідного стажу роботи на посаді судді. Наслідком відставки є, зокрема, припинення суддею своїх повноважень з одночасним збереженням за ним звання судді і гарантій недоторканності, а також набуттям прав на виплату вихідної допомоги та отримання пенсії або щомісячного довічного грошового утримання (рішення Конституційного Суду України від 19 листопада 2013 року № 10-рп/2013).

Рішеннями Конституційного Суду України від 20 березня 2002 року № 5-рп/2002, 1 грудня 2004 року № 19-рп/2004, 11 жовтня 2005 року № 8-рп/2005, 22 травня 2008 року № 10-рп/2008 визначені позиції стосовно гарантій незалежності суддів, згідно з якими "визначені Конституцією та законами України гарантії незалежності суддів є невід'ємним елементом їх статусу, поширюються на всіх суддів України та є необхідною умовою здійснення правосуддя неупередженим, безстороннім і справедливим судом. Право судді у відставці на пенсійне або щомісячне довічне грошове утримання є гарантією незалежного здійснення правосуддя і незалежності працюючих суддів та дає підстави висувати до суддів високі вимоги, зберігати довіру до їх компетентності і неупередженості. Щомісячне довічне грошове утримання судді спрямоване на забезпечення гідного його статусу життєвого рівня, оскільки суддя обмежений у праві заробляти додаткові матеріальні блага, зокрема обіймати будь-які інші оплачувані посади, виконувати іншу оплачувану роботу. Конституційний принцип незалежності суддів означає, в тому числі, конституційно обумовлений імператив матеріального забезпечення суддів від його скасування чи зниження досягнутого рівня без відповідної компенсації як гарантію недопущення впливу або втручання у здійснення правосуддя".

Конституційний статус судді передбачає достатнє матеріальне забезпечення судді як під час здійснення ним своїх повноважень (суддівська винагорода), так і в майбутньому у зв'язку з досягненням пенсійного віку (пенсія) чи внаслідок припинення повноважень і набуття статусу судді у відставці (щомісячне довічне грошове утримання). Статус судді та його елементи, зокрема матеріальне забезпечення судді після припинення його повноважень, є не особистим привілеєм, а засобом забезпечення незалежності працюючих суддів і надається для гарантування верховенства права та в інтересах осіб, які звертаються до суду та очікують неупередженого правосуддя.

Викладене відповідає положенням Європейської хартії про закон "Про статус суддів" від 10 липня 1998 року, за якими рівень винагороди суддям за виконання ними своїх професійних обов'язків має бути таким, щоб захистити їх від тиску, що може спричинити вплив на їхні рішення або взагалі поведінку суддів і таким чином вплинути на їхню незалежність та неупередженість (пункт 6.1); статус забезпечує судді, який досяг передбаченого законом віку для виходу у відставку із посади судді і який здійснював повноваження судді протягом певного строку, право на отримання виплат, рівень яких має бути якомога ближчим до рівня його останньої заробітної плати на посаді судді (пункт 6.4).

Як зазначається в Рекомендації Комітету ОСОБА_3 Європи державам-членам щодо суддів: незалежність, ефективність та обов'язки від 17 листопада 2010 року № (2010)12: "оплата праці суддів повинна відповідати їх професії та виконуваним обов'язкам, а також бути достатньою, щоб захистити їх від дії стимулів, через які можна впливати на їхні рішення. Мають існувати гарантії збереження належної оплати праці на випадок хвороби, відпустки по догляду за дитиною, а також гарантії виплат у зв'язку з виходом на пенсію, які мають відповідати попередньому рівню оплати їх праці" (пункт 54).

У правовій позиції Конституційного Суду України, висловленій ним у рішенні у справі про гарантії незалежності суддів від 18 червня 2007 року №4-рп/2007, а також у низці його попередніх рішень, зокрема від 24 червня 1999 року №6-рп/99 (справа про фінансування судів), від 20 березня 2002 року №5-рп/2002 (справа щодо пільг, компенсацій і гарантій), від 1грудня 2004 року №19-рп/2004 (справа про незалежність суддів як складову їхнього статусу), від 1 грудня 2004 року №20-рп/2004 (справа про зупинення і про обмеження пільг, компенсацій і гарантій), від 11 жовтня 2005 року №8-рп 2005 (справа про рівень пенсії і щомісячного довічного грошового утримання), Конституційний Суд України наголошує, що ч.3 ст.22 Конституції України встановила, що при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів, не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Відповідно до рішення Конституційного Суду України від 22.09.2005 року №5-рп/2005 конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані, а при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав свобод.

Конституційний Суд України зазначив, що невід'ємною складовою статусу суддів є їх незалежність, яка забезпечується, у тому числі, гарантуванням фінансування та належних умов для функціонування судів і діяльності суддів, їх правового і соціального захисту (підпункт 1.1 пункту 1 резолютивної частини Рішення Конституційного Суду України від 01.12.2004 року N19-рп/2004).

В пункті 7 Рішення Конституційного Суду України від 11.10.2005 року №8-рп/2005 зазначено, що право судді, який перебуває у відставці, на пенсійне та щомісячне довічне грошове утримання є гарантією незалежності працюючих суддів. Щомісячне довічне грошове утримання - це особлива форма соціального забезпечення суддів, зміст якої полягає у гарантованій державою щомісячній звільненій від сплати податків грошовій виплаті, що слугує забезпеченню їх належного матеріального утримання, в тому числі, після звільнення від виконання обов'язків судді. Також у цьому рішенні Конституційний Суд України вказав, що надання судді матеріального захисту є гарантією забезпечення його незалежності. Разом з тим, будь-яке зниження рівня гарантій незалежності суддів суперечить конституційній вимозі неухильного забезпечення незалежного правосуддя. Щомісячне довічне грошове утримання судді у встановленому розмірі спрямоване на забезпечення гідного його статусу життєвого рівня, оскільки суддя обмежений у праві заробляти додаткові матеріальні блага.

Щомісячне довічне грошове утримання судді, який вийшов у відставку, та пенсія є різними поняттями та права на них виникають з різних підстав, що також підтверджується Рішенням Конституційного Суду України від 03.06.2013 року №3-рп/2013, в якому зокрема вказано, що визначені Конституцією та законами України гарантії незалежності суддів є невід'ємним елементом їх статусу, поширюються на всіх суддів України та є необхідною умовою здійснення правосуддя неупередженим, безстороннім і справедливим судом. Такими гарантіями є надання їм за рахунок держави матеріального забезпечення (суддівська винагорода, пенсія, щомісячне довічне грошове утримання тощо) та надання їм у майбутньому статусу судді у відставці. Право судді у відставці на пенсійне або щомісячне довічне грошове утримання є гарантією належного здійснення правосуддя і незалежності працюючих суддів та дає підстави висувати до суддів високі вимоги, зберігати довіру до їх компетентності і неупередженості. Щомісячне довічне грошове утримання судді спрямоване на забезпечення гідного його статусу життєвого рівня, оскільки суддя обмежений у праві заробляти додаткові матеріальні блага, зокрема обіймати будь-які інші оплачувані посади, виконувати іншу оплачувану роботу. Конституційний принцип незалежності суддів означає, в тому числі, конституційно обумовлений імператив охорони матеріального забезпечення суддів від його скасування чи зниження досягнутого рівня без відповідної компенсації як гарантію недопущення впливу або втручання у здійснення правосуддя.

Рішення Конституційного Суду України є обов'язковими до виконання на території України, остаточними і не можуть бути оскаржені.

Отже, особливий порядок фінансування судів і діяльності суддів є однією з конституційних гарантій їх незалежності і спрямований на забезпечення належних умов для здійснення незалежного правосуддя.

Частина 1 статті 58 Конституції України передбачає, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи.

Відповідно до пункту 8 частини четвертої статті 47 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) незалежність суддів забезпечується належним матеріальним та соціальним забезпеченням суддів. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу визначених Конституцією України гарантій незалежності суддів (частина шоста статті 47).

Призначення та нарахування щомісячного довічного грошового утримання, призначеного судді у відставці, на час виникнення у позивача права на відставку, яке вона реалізувала, проводилось згідно вимог статті 138 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" №2453-VІ.

Відповідно до ч.1 ст.138 Закону № 2453-VI судді, який вийшов у відставку, після досягнення чоловіками віку 62 роки, жінками - пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", виплачується пенсія на умовах, передбачених Законом України "Про державну службу", або за його вибором щомісячне довічне грошове утримання.

Відповідно до ч.2 ст.138 Закону № 2453-VI суддя у відставці, який не досяг віку, встановленого частиною першою цієї статті, отримує щомісячне довічне грошове утримання. При досягненні таким суддею віку, встановленого частиною першою цієї статті, за ним зберігається право на одержання щомісячного довічного грошового утримання або, за його вибором, пенсії на умовах, передбачених Законом України "Про державну службу", або пенсії, передбаченої іншими законами України.

Позивача було звільнено з посади судді 12.11.2015 року, а 17.11.2015 року її було відраховано зі штату суду у зв'язку з поданням заяви про звільнення у відставку. При цьому про своє бажання бути звільненою у зв'язку із виходом у відставку позивач повідомила компетентний орган (ОСОБА_2 раду юстиції) ще 08 грудня 2014 року, тобто до того, як був прийнятий та набрав чинності Закон України № 213-VIII від 02.03.2015 року, яким з 01.06.2015р. фактично скасовані норми які передбачали пенсійне забезпечення осіб, пенсія яким призначається у відповідності до ЗУ «Про судоустрій і статус суддів» .

Відповідно до ч.3 ст.109 ЗУ «Про судоустрій і статус суддів» (в редакції на час звернення позивача із заявою) заява про відставку, заява про звільнення з посади за власним бажанням подається суддею безпосередньо до ОСОБА_2 ради юстиції, яка протягом одного місяця з дня надходження відповідної заяви вносить до органу, який обрав або призначив суддю, подання про звільнення судді з посади. У разі звільнення судді з посади в результаті внесення такого подання ОСОБА_2 рада юстиції повідомляє про це ОСОБА_2 кваліфікаційну комісію суддів України.

Суд зазначає, що зволікання державних органів у реалізації права судді бути звільненим у відставку, не може тягнути за собою порушення встановлених Конституцією України та спеціальними законами, які регулюють спірні правовідносини, гарантій незалежності судді, а саме права на відповідне матеріальне забезпечення.

Тобто на час подання заяви про відставку (з урахуванням місячного строку розгляду такої заяви) позивач набула право на отримання щомісячного довічного грошового утримання відповідно до ч.2 ст.138 Закону України «Про судоустрій і статус суддів».

Відмовляючи у призначенні щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці пенсійний орган виходив з того, що на момент звернення з відповідною заявою до пенсійного органу (19.11.2015р.) позивач втратив право на призначення такого утримання, оскільки Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 року № 213 скасовано норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії / щомісячне довічне грошове утримання призначаються відповідно до Закону України « Про судоустрій та статус суддів».

Так, 02.03.2015 року прийнято Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» № 213 - V-ІІІ відповідно до п. 5 Прикінцевих положень якого, у разі неприйняття до 1 червня 2015 року закону щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах з 1 червня 2015 року скасовуються норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії, щомісячне довічне грошове утримання призначаються відповідно до законів України, в тому числі «Про судоустрій і статус суддів».

Суд вважає такі висновки помилковими тому як, правовідносини щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсія призначається за спеціальними законами, виникають не в момент звернення за призначенням пенсії (щомісячного довічного грошового утримання), а в момент виникнення права на її призначення.

Суд зазначає, що право на відставку у позивача виникло в 2009р., реалізувала позивач своє право на відставку 08.12.2014р., подавши відповідну заяву.

Відповідно до ст.43 ЗУ «Про статус суддів» (в редакції на час набуття позивачем право на відставку) передбачала право на довічне грошове утримання судді у відставці. Зберіглось вказане право і в ст.138 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" (яка діяла на момент який передбачений закон для розгляду заяви судді ) .

Тому, рішення пенсійного органу про відмову у призначенні позивачу довічного грошового утримання є неправомірним та таким, що порушує право позивача на отримання довічного грошового утримання судді у відставці.

Відповідно до ч.3 ст.138 Закону України « Про судоустрій та статус суддів» (з урахуванням Рішення КСУ від 03 червня 2013 року № 3-рп/2013) щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у розмірі 80 відсотків грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки заробітку, але не більше ніж 90 відсотків заробітної плати судді, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання.

Як вбачається з довідки по заробітну платню №04-73/13-20 заробітна плата позивача станом на 17.11.2015р. становить: посадовий оклад - 15158,00 грн., надбавка за вислугу років 70% - 10610,60 грн., інші виплати 1515,80грн., а всього - 27284,40 грн. (а.с. 10). Отже, позивач має право на щомісячне довічне грошове утримання з урахуванням вказаної довідки в розмірі 90 %.

Судом встановлено, що позивачу була призначена пенсія за віком, яку вона отримувала, тому виплата щомісячного довічного грошового утримання повинна бути здійснена з 19.11.2015р. (тобто з моменту звернення позивача про пенсійного фонду ) з вирахуванням виплаченої суми пенсії.

Стосовно позовних вимог позивача щодо нарахування та виплати їй саме одноразово, суми щомісячного довічного грошового утримання з 19.11.2015р. по день ухвалення судового рішення, суд вважає за необхідне відмовити, оскільки виплата присуджених судом коштів є стадією виконання судового рішення.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 6-14, 71, 159-163, 167, 183-2 КАС України, суд,-

постановив:

Позов задовольнити частково.

Визнати незаконним рішення Управління Пенсійного фонду України у Київському районі м.Харкова №210 від 23.11.2015р., щодо відмови ОСОБА_1 у призначенні щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, а право порушеним.

Зобовязати Управління Пенсійного фонду України у Київському районі м.Харкова призначити ОСОБА_1, 13.12.1956р.н., щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці з 19.11.2015р. у розмірі 90% від заробітної плати в розмірі 27284 грн. 40 коп.

Зобовязати Управління Пенсійного фонду України у Київському районі м.Харкова нарахувати та виплатити ОСОБА_1 щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці за період з 19.11.2015р. по 04.03.2015р., за виключенням отриманої за вказаний період пенсії за віком.

В решті позову відмовити.

Стягнути з держави на корить ОСОБА_1 судовий збір в сумі 551 грн. 20 коп.

Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку на її оскарження.

Суддя Бородіна Н.М.