Справа № 826/16757/15
Суддя: Іщук І.О.
Дата ухвалення: 2016-03-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

10 березня 2016 року № 826/16757/15

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Іщука І.О., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу

за позовомОСОБА_1
до Прокуратури м. Києва
провизнання неправомірним та скасування наказу № 1289к від 20.04.2015 р.,
В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до Окружного адміністративного суду м. Києва з позовом до Прокуратури м. Києва, в якому просить визнати протиправним та скасувати наказ виконувача обов'язків прокурора м. Києва № 1289к від 20.04.2015 р. «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності» в частині оголошення догани старшому прокурору відділу процесуального керівництва у кримінальних провадженнях прокуратури м. Києва раднику юстиції ОСОБА_1.

Позовні вимоги мотивовані тим, що до позивача неправомірно застосовано заходи дисциплінарного стягнення у вигляді догани.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив суд задовольнити їх в повному обсязі з підстав, викладених в позовній заяві.

Представник відповідача в судовому засіданні проти позовних вимог заперечував та просив суд відмовити в їх задоволенні, оскільки порушення, допущенні позивачем, були виявлені під час проведення службової перевірки, а тому застосування до останнього заходів дисциплінарного стягнення є правомірним.

Відповідно до ч. 4 ст. 122 Кодексу адміністративного судочинства України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі особи, які беруть участь у справі, судовий розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

В судовому засіданні 16.11.2015 р. сторони заявили усне клопотання про подальший розгляд справи за відсутності представників сторін в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Враховуючи вищенаведене, суд вважає за можливе здійснювати подальший розгляд справи в порядку письмового провадження.

Розглянувши подані сторонами документи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку про наступне.

Виконувачем обов'язків прокурора м. Києва 20.04.2015 р. видано наказ № 1289к «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності», яким за неналежне виконання службових обов'язків, грубі порушення вимог кримінального процесуального законодавства, старшому прокурору відділу процесуального керівництва у кримінальних провадженнях прокуратури м. Києва раднику юстиції ОСОБА_1, - оголошено догану.

Позивач, вважаючи, що дисциплінарне стягнення застосовано до нього з порушенням вимог Дисциплінарного статуту прокуратури України та Кримінального процесуального кодексу України, звернувся до суду за захистом своїх порушених прав та законних інтересів.

Досліджуючи надані сторонами докази, аналізуючи наведені міркування та заперечення, оцінюючи їх в сукупності, суд бере до уваги наступне.

Досліджуючи спірний наказ на предмет відповідності вимогам частини другої статті 19 Конституції України та частини третьої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, суд звертає увагу на наступне.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною третьою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно із ч. 3 ст. 48 Закону України «Про прокуратуру» від 5 листопада 1991 року N 1789-XII (надалі - Закон N 1789-XII) за порушення закону, неналежне виконання службових обов'язків чи скоєння ганебного вчинку прокурори і слідчі несуть відповідальність згідно з Дисциплінарним статутом прокуратури України, який затверджується Верховною Радою України.

За визначенням ст. 3 порядок заохочення та притягнення до дисциплінарної відповідальності прокурорсько-слідчих працівників, а також працівників навчальних, наукових і інших установ прокуратури, які мають класні чини визначено Дисциплінарним статутом прокуратури України, затвердженого постановою Верховної Ради України 6 листопада 1991 року1796-XII (надалі - Дисциплінарний статут прокуратури України).

Відповідно до ст. 8 Дисциплінарного статуту прокуратури України, дисциплінарні стягнення щодо прокурорсько-слідчих працівників, а також працівників навчальних, наукових та інших установ прокуратури застосовуються за невиконання чи неналежне виконання службових обов'язків або за проступок, який порочить його як працівника прокуратури.

Згідно ст. 9 Дисциплінарного статуту прокуратури України дисциплінарними стягненнями є: 1) догана; 2) пониження в класному чині; 3) пониження в посаді; 4) позбавлення нагрудного знаку "Почесний працівник прокуратури України"; 5) звільнення; 6) звільнення з позбавленням класного чину.

Відповідно до ст. 11 названого Статуту дисциплінарне стягнення має відповідати ступеню вини та тяжкості проступку. Прокурор, який вирішує питання про накладення стягнення, повинен особисто з'ясувати обставини проступку та одержати письмове пояснення від особи, яка його вчинила. В разі необхідності може бути призначено службову перевірку.

Підстави та порядок проведення Головним управлінням кадрового забезпечення та внутрішньої безпеки, Головним управління організаційного та правового забезпечення та іншими підрозділами Генеральної прокуратури України, підрозділами роботи з кадрами прокуратур обласного рівня, іншими посадовими особами органів прокуратури службових розслідувань та службових перевірок визначається Інструкцією про порядок проведення службових розслідувань та службових перевірок в органах прокуратури України, затвердженою Наказом Генерального прокурора України 06.03.2012 N 20 (надалі - Інструкція N 20).

Так, з метою зміцнення службової дисципліни та забезпечення дотримання єдиного порядку проведення службових розслідувань та службових перевірок в органах прокуратури України, керуючись статтею 15 Закону України "Про прокуратуру" встановлено, що службовими розслідуваннями та службовими перевірками всебічно й об'єктивно досліджувати обставини, причини та умови скоєння працівниками прокуратури корупційних діянь, злочинів і ганебних вчинків, порушень виконавської дисципліни та інших порушень. За результатами службових розслідувань та службових перевірок здійснювати своєчасне та принципове реагування, вирішувати питання щодо притягнення винних працівників до встановленої законом відповідальності.

Пунктом 1.1 названої Інструкції визначено, що службові розслідування проводяться у всіх випадках скоєння прокурорсько-слідчими працівниками корупційних кримінальних правопорушень, інших ганебних вчинків, вчинення ними або за їх участі дорожньо-транспортних пригод з тяжкими наслідками, порушення вимог щодо інформаційної безпеки, втрати службових документів, зброї та її застосування, за фактами здійснення неправомірного втручання у службову діяльність, посягань на життя, здоров'я, прокурорів і слідчих, а також у випадках їх загибелі.

Метою службових розслідувань та службових перевірок є повне, об'єктивне і всебічне з'ясування обставин надзвичайних подій, ганебних вчинків та правопорушень, скоєних за участі працівників органів прокуратури, виявлення причин і умов, що їм сприяли, зміцнення службової дисципліни та попередження негідних вчинків серед особового складу. Службові розслідування та службові перевірки проводяться незалежно від проведення стосовно прокурорсько-слідчих працівників адміністративних чи кримінальних проваджень (п. 2 цієї ж Інструкції).

Пунктом 10 Інструкції № 20 визначено, що при проведенні службового розслідування чи службової перевірки повному, об'єктивному і всебічному з'ясуванню підлягають:

- обставини події, у зв'язку з якою проводиться розслідування чи перевірка (час, місце, спосіб, наслідки тощо);

- правомірність дій чи бездіяльності працівників прокуратури, що призвели до події чи безпосередньо передували їй;

- наявність у діянні прокурорсько-слідчого працівника ознак дисциплінарного проступку, адміністративного чи кримінального правопорушення, іншого ганебного вчинку, їх мотиви;

- обставини, що впливають на ступінь і характер відповідальності прокурорсько-слідчих працівників;

- характеристика особи, що вчинила порушення (ставлення до виконання службових обов'язків, поведінка до порушення тощо);

- причини та умови, що сприяли вчиненню порушення, посадові особи, якими вони допущені;

- характер і розмір завданих порушенням збитків, а також можливості їх відшкодування;

- обставини зарахування в органи прокуратури працівників, які припустились ганебних вчинків, обґрунтованість призначення їх на відповідні посади, присвоєння класних чинів, заохочень та роль їх безпосередніх керівників у забезпеченні належної поведінки цих працівників;

- правильність і обґрунтованість прийнятого відповідними компетентними органами рішення за фактом події.

Наказом виконувача обов'язків прокурора м. Києва від 20.04.2015 р. № 1289 к «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності» за неналежне виконання службових обов'язків, грубі порушення вимог кримінального процесуального законодавства слідчому в особливо важливих справах прокуратури м. Києва раднику юстиції ОСОБА_1 оголошено догану.

Листом Генерального прокурора України від 15.04.2015 р. № 17/2-337 (вих.-15) Прокуратуру м. Києва повідомлено, що комісією апарату Генеральної прокуратури України проведено службову перевірку в прокуратурі м. Києва, якою встановлено системні грубі порушення вимог кримінального процесуального законодавства при проведенні досудового розслідування кримінальних проваджень за ознаками злочинів, вчинених стосовно учасників мирних акцій протесту «Євромайдан» та ВГР «Автомайдан».

20.04.2015 р. на оперативній нараді у виконувача обов'язків прокурора м. Києва обговорено стан та результати досудового розслідування у кримінальних провадженнях, пов'язаних з перешкоджанням волевиявленню учасників мирних акцій протесту під час Революції Гідності, які перебувають в провадженні слідчого відділу прокуратури м. Києва, а також висновку службової перевірки, проведеної Генеральною прокуратурою України в прокуратурі міста з вказаних питань, про що складено протокол № б/н.

Як вбачається із протоколу від 20.04.2015 р. № б/н, вивченням в ході службової перевірки 12 кримінальних проваджень, які розслідуються слідчими прокуратури м. Києва та 4 кримінальних проваджень, переданих для подальшого розслідування до Головного слідчого управління Генеральної прокуратури України встановлено, що слідство у них проводилося без належного планування, поверхово, безсистемно та епізодично, допущено тяганину. Встановлені порушення кримінального процесуального законодавства щодо повного, всебічного і неупередженого дослідження обставин вчиненого злочину, розумних строків розслідування.

Встановлено, що досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0001056 від 02.12.2013 за ч. 2 ст. 365 КК України за фактом перевищення службових повноважень працівниками органів внутрішніх справ відносно громадян та журналістів 01.12.2013 р. під час масових акцій протесту на вул. Банковій в м. Києві, яке 20.01.2015 р. передано до Головного слідчого управління Генеральної прокуратури України здійснювалося слідчими: ОСОБА_34 (з 02.12.2013 по 22.01.2014); ОСОБА_4 (з 22.01.2014 по 24.01.2014), ОСОБА_5 (з 23.04. по 11.09.2014), ОСОБА_6 (з 11.09. по 04.11.2014), ОСОБА_7 (з 05.11 по 10.11.2014), ОСОБА_8 (з 10.11.2014 по 20.01.2015). Процесуальне керівництво забезпечувалось прокурором відділу ОСОБА_1

В ході розслідування допущені неповнота та тяганина, до Генеральної прокуратури України матеріали передані в неналежному вигляді (не систематизовані та в хаотичному стані).

Крім того, встановлено, що слідчими та процесуальними керівниками порушені вимоги ст. 214 КПК України та Положення про ведення Єдиного реєстру досудових розслідувань. Так, із 58 заяв громадян про вчинення щодо них злочинів працівниками правоохоронних органів 01.12.2013 на вул. Банковій в м. Києві поблизу Адміністрації Президента України лише по одній (заява ОСОБА_9.) відомості внесено до ЄРДР. Щодо інших заяв такі відомості внесено лише після прийняття провадження слідчими Головного слідчого управління Генеральної прокуратури України.

Слідчі дії проведені неякісно та на низькому професійному рівні, у зв'язку із чим виникла необхідність у проведенні додаткових допитів в Генеральній прокуратурі України для з'ясування усіх обставин вчинення щодо них злочинів.

Не в повній мірі виконані умови для забезпечення проведення судово-медичних експертиз, частина постанов повернута експертами без виконання у зв'язку із ненаданням необхідної медичної документації на потерпілих. При цьому, зазначені експертами недоліки протягом майже року не усувались, будь-які заходи щодо збору медичної документації не вживались.

За результатами вивчення матеріалів кримінального провадження № 0000046 від 24.02.2014 за ст. 340, ч. 1 ст. 364, ч. 1 ст. 365, ч. 1 ст. 366 КК України за фактами переслідування учасників Автомайдану в період з грудня 2013 р. по лютий 2014 р., досудове розслідування в я, кому здійснено слідчими прокуратури м. Києва ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_16, ОСОБА_17, ОСОБА_18, ОСОБА_19, ОСОБА_20, ОСОБА_21, ОСОБА_22, ОСОБА_23 та процесуальне керівництво забезпечено прокурорами відділу: ОСОБА_24, ОСОБА_1, ОСОБА_25, ОСОБА_26, ОСОБА_27, ОСОБА_28, ОСОБА_29, ОСОБА_30, ОСОБА_31 виявлено ряд порушень вимог чинного кримінального процесуального законодавства.

Так, встановлено, що до жовтня 2014 року досудове розслідування проводилось неефективно і до суду обвинувальні акти не направлялись. На цей час виділено 16 проваджень по 96 епізодах з повідомленням про підозру 9 інспекторам ДАІ (дві провадження щодо однієї особи) за ч. 1 ст. 366, ст. 340 КК України щодо фальсифікації ними рапортів та перешкоджання проведенню вуличних авто походів, які направлено до суду. По іншим епізодам досудове розслідування продовжується.

Однак, 05.02.2015 р. виділено в окреме провадження № 0000131 матеріали досудового розслідування стосовно суддів Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_35., ОСОБА_36 за фактами постановлення ними завідомо неправосудних постанов про притягнення громадян до адміністративної відповідальності.

В ході досудового розслідування відпрацьовуються лише окремі епізоди, при цьому заходи для виявлення організаторів вчинення злочинів не приймаються.

За допущенні порушення вимог кримінального процесуального законодавства, неналежного виконання службових обов'язків та недотримання вимог Дисциплінарного статуту прокуратури України, зокрема, відсутність належного планування розслідування; неналежного керування слідчими групами їх керівниками; не реєстрація в ЄРДР заяв та повідомлень про злочини; невиконання першочергових слідчих дій (огляд місця події, допити потеплілих та очевидців, вилучення речових доказів, відеоматеріалів, у тому числі з камер спостереження); зволікання із призначенням судово-медичних експертиз для встановлення ступеня тяжкості спричинених потерпілим тілесних ушкоджень; ненадання експертам медичних документів потерпілим, внаслідок чого значна кількість постанов про призначення судово-медичних експертиз повернута без виконання; не проведення впізнань потерпілими осіб, які вчинили злочин, та не призначення відповідних експертиз для ідентифікації таких осіб за ознаками зовнішності та по голосу по вилучених відеоматеріалах; втрату доказів через тяганину із зверненнями про їх надання (стосується відео-зйомки подій); відсутність контролю за виконанням постанов про виконання слідчих дій на іншій території; відсутність взаємодії з оперативними підрозділами МВС та Служби безпеки України щодо встановлення очевидців та винних осіб; невиконання вказівок прокурора - процесуального керівника та вимог Генеральної прокуратури України, низьку якість допитів та інших слідчих дій, необґрунтовану неодноразову зміну слідчих та процесуальних керівників, рекомендовано притягти до дисциплінарної відповідальності слідчих в особливо важливих справах прокуратури м. Києва: ОСОБА_32 (кримінальне провадження № 0001034 від 25.11.2013, № 0000512 від 27.05.2014), ОСОБА_33 (кримінальне провадження № 0000391 від 20.01.2014) та старшого прокурора відділу процесуального керівництва у кримінальних провадженнях прокуратури м. Києва ОСОБА_1 (кримінальне провадження № 0001056 від 02.12.2013).

Враховуючи викладене, прокуратурою м. Києва, на підставі висновку службової перевірки Генеральної прокуратури України, керуючись ст. 6 Закону України «Про прокуратуру», відповідно до положень ст. 12 Дисциплінарного статуту прокуратури України та вимог п. 11.1 Інструкції № 20 видано наказ від 20.04.2015 № 1289к «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності», про що проінформовано Генеральну прокуратуру України та ознайомлено позивача, що підтверджується його особистим підписом.

Статтею 12 Дисциплінарного статуту прокуратури України визначено, що дисциплінарне стягнення застосовується протягом одного місяця з дня виявлення проступку, не враховуючи часу службової перевірки, тимчасової непрацездатності працівника та перебування його у відпустці, але не пізніше одного року з дня вчинення проступку. Строк проведення службової перевірки не може перевищувати двох місяців.

Отже, диспозиція вказаної статті визначає строки за яких може бути застосовано дисциплінарне стягнення, а саме: протягом одного місяця з дня виявлення проступку, але не пізніше одного року з дня вчинення проступку.

Окрім того, п. 4.2 Інструкції № 20 визначено, що строки службового розслідування не можуть перевищувати двох місяців, а службової перевірки - одного місяця з дня їх призначення. Початок службового розслідування та перевірки визначається датою підписання розпорядження про їх призначення, а завершення - датою затвердження відповідного висновку керівником. У цей строк не входить час перебування особи, стосовно якої проводиться розслідування чи перевірка, у відпустці або на лікарняному.

Як вбачається з матеріалів справи, порушення з боку позивача під час виконання ним службових обов'язків виявлено під час проведення службової перевірки, призначеної розпорядженням виконувача обов'язків Генерального прокурора України від 16.03.2015 за № 103. В свою чергу, службову перевірку завершено висновком службового розслідування, який датований 08.04.2015 р.

Таким чином датою встановлення допущенних позивачем порушень є дата підписання висновку службової перевірки, якою є 08.04.2015 р., а наказ прокурора м. Києва № 1289к «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності» у вигляді догани винесений 20.04.2015 р.

З урахуванням наведеного, суд приходить до висновку, що відповідачем не порушено місячний строк для застосування заходів дисциплінарної відповідальності.

Разом з тим, вирішуючи дану справу, суд вважає за необхідне звернути увагу на наступне.

Так, дисциплінарна відповідальність державних службовців настає за вчинення дисциплінарного проступку. Тому насамперед необхідно визначити суть дисциплінарного проступку як підстави притягнення державного службовця до дисциплінарної відповідальності, оскільки тільки на цій основі можливо правильно зрозуміти значення дисциплінарної відповідальності у зміцненні службової дисципліни й законності, в покращенні якості роботи державного апарату і посиленні захисту прав державних службовців та інтересів держави.

Серед правових підстав притягнення до дисциплінарної відповідальності можна виділити правову підставу - сукупність норм, відповідно до яких наступає відповідальність, і фактичну підставу - вчинення правопорушення, за яке особа може нести відповідальність.

У сфері адміністративної відповідальності, окрім наведених, слід виділити підставу процесуальну, тобто акт компетентного суб'єкта про накладення конкретного стягнення за вчинення правопорушення. Підставою дисциплінарної відповідальності державних службовців є вчинення ними дисциплінарного проступку.

До них належать невиконання або неналежне виконання державним службовцем своїх службових обов'язків, перевищення своїх повноважень, порушення обмежень, пов'язаних з проходженням державної служби, а також вчинення дій, які дискредитують орган, в якому він працює, порушеннях службової дисципліни, за які законодавством передбачено дисциплінарну відповідальність.

Важливим у сфері дисциплінарної відповідальності державного службовця є те, що його діяння можна вважати дисциплінарним проступком тільки тоді, коли наявні всі обов'язкові ознаки складу такого проступку, вчиненого державним службовцем. Це свідчить про необхідність визначення й розуміння складу дисциплінарного проступку державного службовця. Так, склад правопорушення завжди утворюють об'єкт, об'єктивна сторона, суб'єкт, суб'єктивна сторона. Відповідно до цієї конструкції слід проаналізувати склад дисциплінарного проступку державного службовця.

Об'єктом дисциплінарного проступку державного службовця є відносини, які забезпечують нормальне функціонування державного апарату, а також відносини, що становлять зміст службової діяльності державного службовця.

Об'єктивна сторона дисциплінарного проступку державного службовця, як обов'язкова ознака його складу, є зовнішнім вираженням протиправної поведінки державного службовця. Об'єктивні риси дисциплінарного проступку виявляються у здійсненні діяння, що завдає або може завдати шкоди певним суспільним відносинам. Протиправне діяння дисциплінарного проступку може бути здійснено у формі дії або бездіяльності, яке несе негативні наслідки, що визначають як завдану шкоду об'єкту такого проступку. Дисциплінарний проступок завдає шкоди завжди, але різного характеру, не обов'язково матеріального.

Суб'єктами, які несуть відповідальність за такий вид правопорушення, є особи, уповноважені на виконання функцій держави, - державні службовці. Особа набуває статусу державного службовця з моменту прийняття рішення про зарахування її на посаду державного службовця, незалежно від того, прийняла вона присягу чи ні, а також чи присвоєно їй ранг і чи попереджено її про встановлені законодавством обмеження.

Суб'єктом вказаного дисциплінарного проступку може бути державний службовець, що не виконав або неналежно виконав свої службові обов'язки.

Суб'єктивна сторона дисциплінарного проступку державного службовця характеризується, так само як інші види правопорушень, виною, мотивом і метою його вчинення. Вина державного службовця виражається у його внутрішньому психічному ставленні до суспільно шкідливого діяння та до наслідків, що настали або могли настати.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач здійснював процесуальне керівництво слідчими прокуратури та був слідчим досудових розслідувань у кримінальних провадженнях № 0001056 від 02.12.2013 р., № 0000046 від 24.02.2014, № 0001056 від 02.12.2013.

В ході службового розслідування було встановлено, що у вказаних кримінальних провадженнях всі необхідні та можливі дії не проведені, не було повно, всебічно та неупереджено досліджено обставини вчинених злочинів, не дотримано розумних строків розслідування.

Також встановлено, що слідство проводилось поверхово, без належного планування, безсистемно та епізодично, допущено тяганину, що призвело до неприйняття відповідних рішень про притягнення винних осіб до відповідальності.

Разом з тим, притягуючи позивача до відповідальності, відповідачем не було відібрано у останнього пояснення щодо вчинення дисциплінарного проступку, не з'ясовано ступінь його вини, наявність причинно-наслідкового зв'язку між невиконанням позивачем його посадових обов'язків та негативними наслідками, не враховано характер проступку.

Частиною 1 ст. 11 Дисциплінарного статуту прокуратури України дисциплінарне стягнення має відповідати ступеню вини та тяжкості проступку. Прокурор, який вирішує питання про накладення стягнення, повинен особисто з'ясувати обставини проступку та одержати письмове пояснення від особи, яка його вчинила. В разі необхідності може бути призначено службову перевірку.

Пунктами 1.1 - 2.1 Інструкції № 20 визначено, що службові розслідування проводяться у всіх випадках скоєння прокурорсько-слідчими працівниками корупційних кримінальних правопорушень, інших ганебних вчинків, вчинення ними або за їх участі дорожньо-транспортних пригод з тяжкими наслідками, порушення вимог щодо інформаційної безпеки, втрати службових документів, зброї та її застосування, за фактами здійснення неправомірного втручання у службову діяльність, посягань на життя, здоров'я, прокурорів і слідчих, а також у випадках їх загибелі.

Службове розслідування може бути проведено на вимогу працівника прокуратури для зняття безпідставних, на його думку, звинувачень або підозр.

Службові перевірки можуть проводитися за іншими фактами недотримання Присяги працівника прокуратури, а також порушень виконавської дисципліни, вчинення дисциплінарних проступків, адміністративних правопорушень, не пов'язаних з корупційними діяннями та ганебними вчинками.

Метою службових розслідувань та службових перевірок є повне, об'єктивне і всебічне з'ясування обставин надзвичайних подій, ганебних вчинків та правопорушень, скоєних за участі працівників органів прокуратури, виявлення причин і умов, що їм сприяли, зміцнення службової дисципліни та попередження негідних вчинків серед особового складу.

Службові розслідування та службові перевірки проводяться незалежно від проведення стосовно прокурорсько-слідчих працівників адміністративних чи кримінальних проваджень.

Як встановлено судом, службове розслідування проводилося без присутності позивача. Матеріали справи не містять доказів того, що позивача було повідомлено про день, час та місце розгляду проведення службового розслідування, чи запропоновано надати пояснення щодо вчиненого проступку.

Отже, відповідачем не було відібрано та не враховано пояснення позивача, а також виконані завдання та проведені слідчі дії в ході досудових розслідувань у кримінальних справах.

Суд не приймає до уваги доводи позивача, що на час видачі оскаржуваного наказу, останній перебував у відрядженні, позаяк матеріалами справи вказане не підтверджується.

Водночас, слід зазначити, що висновками службового розслідування не встановлено, які саме докази були втрачені позивачем, за яких обставин відбулася така втрата чи є вина позивача у скоєному. Зокрема, з висновку службового розслідування не можливо встановити в чому полягає відсутність контролю позивачем за виконанням постанов про виконання слідчих дій на іншій території; в чому виявилася відсутність взаємодії з оперативними підрозділами МВС та Служби безпеки України щодо встановлення очевидців та винних осіб; коли та за яких обставин відбулося невиконання позивачем вказівок прокурора - процесуального керівника та вимог Генеральної прокуратури України; в чому полягає низька якість допитів та інших слідчих дій.

Фактично висновки перевірки не містять жодних посилань на докази, які свідчать про вину саме позивача, а зроблені лише на підставі загальних висновків щодо невиконання групою слідчих своїх службових обов'язків.

Таким чином, відповідачем не доведено, що позивачем вчинено дисциплінарний проступок, який полягає в неналежному виконані своїх посадових обов'язків, які є частиною відносин, що становлять зміст службової діяльності державного службовця, що призвело до неналежного виконання функцій держави.

Вирішуючи питання про те, чи є порушення посадових обов'язків позивача грубим, суд повинен виходити з характеру проступку, обставин, за яких його вчинено, та істотності наслідків порушення таких обов'язків. При цьому суд повинен установити не тільки факт невиконання працівником обов'язку, який входить до кола його трудових обов`язків, а й можливість виконання ним зазначеного обов'язку за встановлених судом фактичних обставинах справи, тобто встановити вину працівника та наявність причинного зв'язку між невиконанням працівником трудових обов'язків і негативними наслідками, які настали внаслідок такого порушення.

Згідно з вимогами статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Разом з тим, відповідачем в силу приписів ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України не доведено вину позивача, зокрема, не зазначено, які саме обов'язки не були виконані позивачем. Висновки службового розслідування не містять доказів, які б свідчили, що невиконання позивачем своїх посадових обов'язків призвело до нанесення істотної шкоди інтересам держави чи громадян.

За таких обставин, оскільки відповідачем не зазначено, в чому полягає грубе порушення позивачем своїх посадових обов'язків, не враховано ступінь тяжкості проступку, обставини, за яких його скоєно, заподіяну шкоду, його ставлення до виконання службових обов'язків, рівень кваліфікації тощо, суд дійшов висновку, що оскаржуваний наказ відповідачем видано не на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Оцінюючи правомірність дій відповідача, суд має керуватися критеріями, закріпленими у ч. 3 ст. 2 КАС України, згідно з якими у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідачем не доведено правомірність його дій, водночас позивачем доведено обставини в обґрунтування своїх позовних вимог, а тому суд приходить до висновку про наявність правових підстав для їх задоволення.

Керуючись статтями 69 - 71, 94, 158-163, 167, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Позов ОСОБА_1 задовольнити.

2. Визнати протиправним та скасувати наказ виконувача обов'язків прокурора м. Києва № 1289к від 20.04.2015 р. «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності» в частині оголошення догани старшому прокурору відділу процесуального керівництва у кримінальних провадженнях прокуратури м. Києва раднику юстиції ОСОБА_1.

Постанова відповідно до ч. 1 ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом.

Постанова може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції протягом десяти днів з дня отримання її повного тексту особою, яка оскаржує постанову, за правилами, встановленими ст. ст. 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя І.О. Іщук