Справа № 820/11181/15
Суддя: Бондар В.О.
Дата ухвалення: 2016-03-01 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 березня 2016 р.Справа № 820/11181/15
Колегія суддів Харківського апеляційного адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Бондара В.О.

Суддів: Кононенко З.О. , Калитки О. М.

за участю секретаря судового засідання Струкової Н.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Харківського окружного адміністративного суду від 22.01.2016р. по справі № 820/11181/15

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління МВС України в Дніпропетровській області , Начальника Головного управління МВС України в Дніпропетровській області, Начальника Павлоградського МВ ГУМВС України в Дніпропетровській області

про зобов'язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_1 ( далі - позивач) звернувся до суду з позовом до ГУ МВС України в Дніпропетровській області, Начальника ГУ МВС України в Дніпропетровській області, Начальника Павлоградського МВ ГУМВСУ в Дніпропетровській області ( далі - відповідачі) в якому після уточнення позовних вимог, просив суд: скасувати наказ начальника ГУМВСУ в Дніпропетровській області від 21.09.2015 року №3145, в частині притягнення до дисциплінарної відповідальності - звільнення з ОВС ОСОБА_1; скасувати наказ начальника ГУМВСУ в Дніпропетровській області від 29.09.2015 року №415 о/с, в частині звільнення з ОВС ОСОБА_1; зобов'язати ГУМВСУ в Дніпропетровській області поновити на посаді помічника оперуповноваженого сектора карного розшуку Павлоградського міського відділу ГУМВСУ в Дніпропетровській області; зобов'язати начальника Павлоградського МВ ГУМВСУ в Дніпропетровській області виплатити ОСОБА_1 грошове утримання за весь час вимушеного прогулу, а саме з 29.09.2015 року за кожен місяць вимушеного прогулу та зобов'язати ГУМВСУ в Дніпропетровській області виплатити моральну шкоду від незаконного звільнення в сумі 20000 гривень.

Постановою Харківського окружного адміністративного суду від 22.01.2016 року в задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Головного управління МВС України в Дніпропетровській області, Начальника Головного управління МВС України в Дніпропетровській області, Начальника Павлоградського МВ ГУМВСУ в Дніпропетровській області про зобов'язання вчинити певні дії - відмовлено.

Позивач, не погодившись з постановою суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій просить суд постанову суду першої інстанції скасувати, ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги

В обґрунтування апеляційної скарги позивачем зазначено, що судом першої інстанції неправильно застосовані та порушено норми матеріального та процесуального права

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши, в межах апеляційної скарги постанову суду першої інстанції та доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як було встановлено судом першої інстанції та знайшло своє підтвердження під час апеляційного розгляду, ОСОБА_1 проходив службу в органах внутрішніх справ України з 26.07.2012 року.

Наказом ГУМВС України в області від 29. 09. 2015 року № 415 о/с сержант міліції ОСОБА_1 був звільнений із ОВС України за п. 63-"є" (за порушення дисципліни) Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ України в запас Збройних сил України з посади помічника оперуповноваженого сектора карного розшуку Павлоградського міського відділу (з обслуговування , м. Павлоград та Павлоградського району) з 29.09.2015 року.

Таким чином, не погодившись позивач звернувся до суду з позовом в якому просив скасувати наказ начальника ГУМВСУ в Дніпропетровській області від 21.09.2015 року №3145, в частині притягнення до дисциплінарної відповідальності - звільнення з ОВС ОСОБА_1; скасувати наказ начальника ГУМВСУ в Дніпропетровській області від 29.09.2015 року №415 о/с, в частині звільнення з ОВС ОСОБА_1; зобов'язати ГУМВСУ в Дніпропетровській області поновити на посаді помічника оперуповноваженого сектора карного розшуку Павлоградського міського відділу ГУМВСУ в Дніпропетровській області; зобов'язати начальника Павлоградського МВ ГУМВСУ в Дніпропетровській області виплатити ОСОБА_1 грошове утримання за весь час вимушеного прогулу, а саме з 29.09.2015 року за кожен місяць вимушеного прогулу та зобов'язати ГУМВСУ в Дніпропетровській області виплатити моральну шкоду від незаконного звільнення в сумі 20000 гривень.

Відмовляючи у задоволенні позову судом першої інстанції зроблено висновок, що позовні вимоги позивача є не правомірними та такими, що не ґрунтуються на положеннях діючого законодавства, не підтверджені матеріалами справи.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, підставою притягнення до дисциплінарної відповідальності ОСОБА_1 стало проведення за наказом начальника ГУМВС України в Дніпропетровській області від 11.09.2015 року №3002 службового розслідування за фактом надзвичайної події за участю помічника оперуповноваженого СКР Павлоградського МВ сержанта міліції ОСОБА_1

У ході проведення службового розслідування встановлено, що ОСОБА_1 07.09.2015 року приблизно о 17.30, знаходячись у парку поблизу супермаркету "АТБ", розташованого за адресою: Харківська область, м.Лозова, 3-й мікрорайон, 38, використовуючи своє службове становище, шляхом вимагання одержав від громадянина ОСОБА_2 грошові кошти у сумі 2000 грн. за непритягнення останнього до кримінальної відповідальності. Опитаний з цього приводу сержант міліції ОСОБА_1 на підставі ст.63 Конституції України відмовився від надання будь-яких пояснень.

Так, за висновком службового розслідування ГУМВС України в Дніпропетровській області видано наказ ГУМВС України в області від 21.09.2015 року № 3145 "Про притягнення до дисциплінарної відповідальності окремих осіб Павлоградського МВ", який реалізовано в установленому порядку наказом ГУМВС України в області від 29.09.2015 року № 415 о/с. Відповідно до наказу за порушення вимог ст.7 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України, Присяги працівника ОВС України, Правил поведінки та професійної етики осіб рядового та начальницького складу ОВС України, що виразилось у недотриманні професійно-етичних правил поведінки у позаслужбовий час помічника оперуповноваженого СКР Павлоградського МВ ОСОБА_1 було звільнено з органів внутрішніх справ України за п.63 "є" (за порушення дисципліни) Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом ОВС.

Також з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 відмовився від надання пояснень на підставі ст.63 Конституції України, проставив свій підпис на бланку пояснення.

Позивача в установленому порядку було ознайомлено з висновком службового розслідування, з наказом ГУМВС від 21.09.2015 року № 3145, видано трудову книжку, військовий квиток, витяг з наказу про звільнення.

Враховуючи викладене, колегія суддів зазначає, що порядок проходження служби в органах внутрішніх справ регламентується спеціальним законодавством, в тому числі, Законом України "Про міліцію", Положенням про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України №114 від 29.07.1991 року, Дисциплінарним статутом ОВС, затвердженим Законом України від 22,02.2006 року № 3460-IV, Присягою працівника ОВС, затвердженою постановою Кабінету Міністрів України № 382 від 28.12,1991 року, Правилами поведінки та професійної етики осіб рядового та начальницького складу органів внутрішніх справ України, затвердженими наказом МВС України від 22.02.2012 року №155, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 25.04.2012 року за № 628/20941, які вимагають від працівників органів внутрішніх справ дотримуватись порядку та правил, встановлених законодавством України, Присягою, статутами, нормативними актами МВС України та наказами начальників органів внутрішніх справ, які видаються в межах їх повноважень; завжди залишатися відданим народові України, суворо дотримуватися її Конституції та чинного законодавства, бути чесним, сумлінним і дисциплінованим працівником, зберігати державну та службову таємницю, з високою відповідальністю виконувати свій службовий обов'язок, не вчиняти дій, які можуть привести до втрати незалежності та об'єктивності при виконанні службових обов'язків, всіляко сприяти зміцненню авторитету органів внутрішніх справ.

Згідно з п.8 ст.12 Дисциплінарного Статуту на осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ за порушення дисципліни в якості дисциплінарного стягнення може бути застосовано звільнення з органів внутрішніх справ.

Так, у відповідності до ст.14 Дисциплінарного Статуту з метою з'ясування всіх обставин дисциплінарного проступку, учиненого особою рядового або начальницького складу, начальник призначає службове розслідування. Перед накладенням дисциплінарного стягнення начальник, або особа, яка проводить службове розслідування, повинні зажадати від порушника надання письмового пояснення. Небажання порушника надавати пояснення не перешкоджає накладенню дисциплінарного стягнення. Відповідно до п.6.2.2. Інструкції про порядок проведення службових розслідувань в органах внутрішніх справ України, затвердженої наказом МВС України від 12.03.2013 року №230, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 02.04.2013 року за № 541/23073 (далі Інструкція) у разі відмови особи надати пояснення на підставі ст. 63 Конституції України цей факт документується за допомогою проставляння нею підпису на бланку пояснення.

Згідно з п.2.1. Інструкції підставами для проведення службового розслідування є порушення особами рядового або начальницького складу службової дисципліни, у тому числі скоєння кримінальних або адміністративних правопорушень. Згідно з п.п.2.2.2., 2.2.3. Інструкції службове розслідування проводиться у разі реєстрації в Єдиному реєстрі досудових розслідувань відомостей про скоєне особою рядового або начальницького складу кримінальне правопорушення.

Відповідно до ч.5 ст.25 Закону України "Про міліцію" передбачено, що працівник міліції, який порушив вимоги закону або неналежно виконує свої обов'язки, несе відповідальність в установленому порядку.

У відповідності до ч. 1 та 2 Дисциплінарного Статуту визначено, що службова дисципліна - це дотримання особами рядового і начальницького складу Конституції і законів України, актів Президента України і Кабінету Міністрів України, наказів та інших нормативно - правових актів МВС України, підпорядкованих йому органів і підрозділів та Присяги працівника органів внутрішніх справ України.

Невиконання чи неналежне виконання особою рядового або начальницького складу службової дисципліни с дисциплінарним проступком.

Таким чином, колегія суддів зазначає, що посилання позивача на відсутність результатів досудового розслідування, як на доказ відсутності в його діях дисциплінарного проступку, безпідставне.

Також, не ґрунтується на нормах права також твердження позивача про можливість його звільнення тільки після набрання вироком законної сили та посилання на п. 67 Положення про проходження служби та суперечить матеріалам справи: ОСОБА_1 звільнено з органів внутрішніх справ за п.63-"е" (за порушення дисципліни) Положення про проходження служби, а не за п.63-"й" (у разі набрання законної сили рішенням суду щодо притягнення до відповідальності за вчинення кримінального правопорушення). Наявність чи відсутність в діях позивача складу кримінального правопорушення не спростовують факту вчинення останнім дисциплінарного проступку, що став підставою для звільнення з органів внутрішніх справ останнього.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 займав відповідальну посаду - помічника оперуповноваженого сектора карного розшуку, мав спеціальне звання - сержант міліції; на думку суду скоїв проступок, несумісний з подальшим перебуванням на службі в ОВС, що дає підстави сумніватися в його об'єктивності, неупередженості при подальшому виконанні службових обов'язків, тому, що спеціальні юридичні і моральні норми пред'являють підвищені вимоги до почуття відповідальності працівника міліції. Поведінка працівника органів внутрішніх справ України завжди і за будь-яких обставин має бути бездоганною, відповідати високим стандартам професіоналізму і морально - етичним принципам стража правопорядку.

Враховуючи встановлене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що накази, що оскаржуються, законні, правомірні, винесені на підставі діючого законодавства.

Щодо вимоги про відшкодування моральної шкоди, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що в задоволенні позовних вимог в цій частині також слід відмовити на підставі такого.

Стаття 56 Конституція України передбачено право кожного на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Відповідно до ч. 2 ст. 21 КАС України, вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної протиправними рішеннями, діями чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень або іншим порушенням прав, свобод та інтересів суб'єктів публічно-правових відносин, розглядаються адміністративним судом, якщо вони заявлені в одному провадженні з вимогою вирішити публічно-правовий спір. Інакше вимоги про відшкодування шкоди вирішуються судами в порядку цивільного або господарського судочинства.

Згідно зі ст. 23 Цивільного кодексу України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає:

1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я;

2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів;

3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна;

4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування.

Відповідно до п.п. 3, 4, 9 постанови Пленуму Верховного суду України від 31.03.1995 року №4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

У позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Відповідно до ч.1 ст. 69 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Колегія суддів зазначає, що позивачем не було надано ні до суду першої, ні до суду апеляційної інстанції належних та допустимих доказів на підтвердження факту заподіяння їй моральної шкоди внаслідок дій відповідача.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, щодо необґрунтованості та безпідставності позовних вимог ОСОБА_1, а тому погоджується з висновком суду першої інстанції про відмову у задоволенні позову .

Відповідно до ст. 159 КАС України, судове рішення повинно бути законним та обґрунтованим.

Колегія суддів вважає, що постанова Харківського окружного адміністративного суду від 22.01.2016 року відповідає вимогам ст. 159 КАС України, а тому відсутні підстави для її скасування та задоволення апеляційних вимог ОСОБА_1

Відповідно до ст. 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, колегія суддів, погоджуючись з висновками суду першої інстанції, вважає, що суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин сторін норми процесуального права.

Доводи апеляційної скарги, з наведених вище підстав, висновків суду не спростовують.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, п.1 ч.1 ст. 199, ст.200, п.1 ч.1 ст.205, ст.ст.206, 209, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Харківського окружного адміністративного суду від 22.01.2016р. по справі № 820/11181/15 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання ухвали у повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя (підпис)Бондар В.О.
Судді(підпис) (підпис) Кононенко З.О. Калитка О.М.
Повний текст ухвали виготовлений 04.03.2016 р.