Справа № 808/4867/15
Суддя: Максименко Лілія Яковлівна
Дата ухвалення: 2016-02-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 лютого 2016 року ( 10 год. 15 хв.)Справа № 808/4867/15 м.Запоріжжя

Запорізький окружний адміністративний суд у складі

головуючого судді Максименко Л.Я.

розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовною заявою: ОСОБА_1, с. Нижня Хортиця Запорізької області

до відповідача: Державної податкової інспекції у Запорізькому районі ГУ ДФС у Запорізькій області, м. Запоріжжя

про: визнання незаконним та скасування рішення, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся із адміністративним позовом до Державної податкової інспекції у Запорізькому районі ГУ ДФС у Запорізькій області (далі - відповідач), в якому позивач просить суд визнати незаконним та скасувати рішення Державної податкової інспекції у Запорізькому районі ГУ ДФС у Запорізькій області від 17.07.2015 № 000667 про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску в розмірі 25,81 грн.

В обґрунтування позову зазначає, що не погоджується із донарахованими рішенням від 17.07.2015 № 000667 штрафом та пенею за період з 22.01.2013 по 27.05.2015, оскільки у період з листопада 2013 року по травень 2015 року відповідачем було виставлено п'ять вимог про сплату боргу (недоїмки), які були оскаржені у судовому порядку. У зв'язку із цим, відповідно до приписів Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування», відповідач не мав законних підстав для нарахування штрафу та пені за несплату сум єдиного соціального внеску, зазначених в оскаржуваних вимогах. З огляду на викладене, ОСОБА_1 вважає рішення Державної податкової інспекції у Запорізькому районі ГУ ДФС у Запорізькій області від 17.07.2015 № 000667 незаконним та таким, що підлягає скасуванню.

У судове засідання 10.02.2016 представник позивача не прибув, клопотанням від 10.02.2016 вх. № 4807 просить суд розглянути справу за його відсутності. Позовні вимоги підтримує у повному обсязі.

Відповідач адміністративний позов не визнав, у письмових запереченнях від 28.10.2015 б/н зазначає, що ОСОБА_1 перебуває на обліку в ДПІ у Запорізькому районі та перейшов до ДПІ з Пенсійного фонду у Запорізькому районі м. Запоріжжя з боргом в розмірі 7 103,65 грн. Вказує, що на розрахунковий рахунок ДПІ 27.05.2015 з державної виконавчої служби надійшли дві суми, а саме 25,80 грн. (стягнення в межах виконавчого провадження платіжне доручення № 850 від 27.05.2015року) та 1,20 грн. (стягнення в межах виконавчого провадження платіжне доручення № 849 від 27.05.2015). Враховуючи той факт, що за позивачем на даний час рахується узгоджений борг з єдиного соціального внеску, який частково сплачувався позивачем, нарахування пені та штрафних санкцій за рішенням від 17.07.2015 № 000667 вважає законним та обґрунтованим.

Крім того, під час розгляду справи по суті представник відповідача пояснив, що рішення від 17.07.2015 № 000667 було винесене у зв'язку з несплатою вже узгодженої заборгованості позивача та не має відношення до оскаржуваних вимог, на які посилається представник позивача. З огляду на наведене, відповідач вважає, що рішення Державної податкової інспекції у Запорізькому районі ГУ ДФС у Запорізькій області від 17.07.2015 № 000667 про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску винесене відповідно до діючого законодавства та скасуванню не підлягає.

У судове засідання 10.02.2016 представник відповідача не прибув. Клопотанням від 10.02.2016 вх. № 4809 просить суд розглянути справу без участі представника Державної податкової інспекції у Запорізькому районі ГУ ДФС у Запорізькій області. Проти позову заперечує у повному обсязі.

Згідно з ч. 4 ст. 122 КАС України, особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі особи, які беруть участь у справі, судовий розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Керуючись положеннями ст.ст. 41, 122 КАС України, суд дійшов до висновку щодо можливості розгляду справи за відсутності представників сторін на підставі наявних у справі доказів у письмовому провадженні, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Розглянувши матеріали справи суд встановив, що 17.07.2015 ДПІ у Запорізькому районі ГУ ДФС у Запорізькій області, на підставі ч. 10 та п. 2 ч. 11 ст. 25 Закону України від 08.07.2010 № 2464-VI «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» (зі змінами та доповненнями), винесено рішення № 000667 про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску, яким до ОСОБА_1 застосовано штраф у розмірі 2,7 грн. та нараховано пеню за період з 22.01.2013 до 27.05.2015 у розмірі 23,11 грн.

Не погоджуючись із вказаним рішенням та із вимогою про його скасування, ОСОБА_1 звернувся до суду.

Дослідивши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд приходить до наступних висновків.

Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку визначений Законом України від 08.07.2010 № 2464-VI «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» (в редакції чинній на момент винесення оскаржуваного рішення, далі - Закон України № 2464-VI).

Відповідно до ч. 1 ст. 4 Закону України № 2464-VI, платниками єдиного внеску є, зокрема, фізичні особи - підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування; особи, які провадять незалежну професійну діяльність, а саме наукову, літературну, артистичну, художню, освітню або викладацьку, а також медичну, юридичну практику, в тому числі адвокатську, нотаріальну діяльність, або особи, які провадять релігійну (місіонерську) діяльність, іншу подібну діяльність та отримують дохід від цієї діяльності.

Як передбачено пунктом 1 ч. 2 ст. 6 Закону України № 2464-VI, платник єдиного внеску зобов'язаний своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок.

Пунктом 2, 3 ч. 1 ст. 7 Закону України № 2464-VI передбачено, що єдиний внесок нараховується для платників, зазначених у пунктах 4 (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування) та 5 частини першої статті 4 цього Закону, - на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску за місяць, у якому отримано дохід (прибуток). У разі якщо таким платником не отримано дохід (прибуток) у звітному році або окремому місяці звітного року, такий платник має право самостійно визначити базу нарахування, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску; для платників, зазначених у пункті 4 частини першої статті 4 цього Закону, які обрали спрощену систему оподаткування, - на суми, що визначаються такими платниками самостійно для себе, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.

Частиною 8 ст. 9 Закону України № 2464-VI передбачено, що платники єдиного внеску, зазначені у пункті 4 частини першої статті 4 цього Закону, зобов'язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний рік, до 10 лютого наступного року, крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування, які сплачують єдиний внесок, нарахований за календарний квартал, до 20 числа місяця, що настає за кварталом, за який сплачується єдиний внесок. Платники єдиного внеску, зазначені у пункті 5 частини першої статті 4 цього Закону, зобов'язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний рік, до 1 травня наступного року.

Відповідно до ч. 11, 12 ст. 9 Закону України № 2464-VI у разі несвоєчасної або не в повному обсязі сплати єдиного внеску до платника застосовуються фінансові санкції, передбачені цим Законом, а посадові особи, винні в порушенні законодавства про збір та ведення обліку єдиного внеску, несуть дисциплінарну, адміністративну, цивільно-правову або кримінальну відповідальність згідно із законом. Єдиний внесок підлягає сплаті незалежно від фінансового стану платника.

Статтею 13 Закону України № 2464-VI визначено, що органи доходів і зборів мають право, зокрема, застосовувати фінансові санкції, передбачені цим Законом.

Тобто, законодавчо визначено повноваження органів доходів і зборів, в даному випадку відповідача у справі, на прийняття рішення про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску.

Згідно з ч.10, 13 ст. 25 Закону України № 2464-VI на суму недоїмки нараховується пеня з розрахунку 0,1 відсотка суми недоплати за кожний день прострочення платежу. Нарахування пені, передбаченої цим Законом, починається з першого календарного дня, що настає за днем закінчення строку внесення відповідного платежу, до дня його фактичної сплати (перерахування) включно.

Відповідно до ч. 11 ст. 25 Закону № 2464-VI орган доходів і зборів застосовує до платника єдиного внеску такі штрафні санкції, зокрема, за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску накладається штраф у розмірі 10 відсотків своєчасно не сплачених сум (на час винесення оскаржуваного рішення розмір штрафу збільшено до 20 %).

З оскаржуваного рішення від 17.07.2015 № 000667 вбачається, що до позивача вирішено застосувати штраф у розмірі 10 % в сумі 2,70 грн. за період з 22.01.2013 до 27.05.2015 та нараховано пеню в розмірі 0,1 % від суми недоїмки в сумі 23,11 грн. за період з 22.01.2013 до 27.05.2015.

Задля з'ясування правомірності та обґрунтованості здійснених відповідачем донарахувань, судом витребувано та досліджено картки особового рахунку ОСОБА_1, з яких встановлено, що на початок 2013 року, тобто, безпосередньо на початок періоду нарахування пені та штрафних санкцій, за ним рахувалася заборгованість по сплаті єдиного внеску у розмірі 7 308,84 грн.

З пояснень представника відповідача судом з'ясовано, що нарахування штрафу та пені здійснено у зв'язку із надходженням 27.05.2015 на рахунок контролюючого органу від виконавчої служби часткового погашення заборгованості ОСОБА_1 за виконавчими документами.

З витребуваних у ВДВС Запорізького РУЮ Запорізької області документів судом з'ясовано, що в органах ДВС відкрито зведене виконавче провадження відносно ОСОБА_1, зокрема, за вимогами № ф-110 від 03.05.2013 та ф-520-25 у від 05.09.2014. Відповідно до платіжних доручень №№ 849 та 850 від 27.05.2015, від органів виконавчої служби на рахунок ДПІ у Запорізькому районі м. Запоріжжя надійшли кошти у розмірі 1,20 грн. та 25,80 грн. на погашення заборгованості ОСОБА_1 зі сплати єдиного внеску в рамках виконавчого провадження згідно вимог № ф-110 від 03.05.2013 та ф-520-25 у від 05.09.2014. Вказане підтверджується долученими до справи копіями самих платіжних доручень та розпорядженням державного виконавця ВДВС Запорізького районного управління юстиції Запорізької області № 39391181/6 від 26.05.2015.

Відповідно до ч. 6 ст. 25 Закону України № 2464-VI, за рахунок сум, що надходять від платника єдиного внеску або від державної виконавчої служби, погашаються суми недоїмки, штрафних санкцій та пені у порядку календарної черговості їх виникнення. У разі якщо платник має несплачену суму недоїмки, штрафів та пені, сплачені ним суми єдиного внеску зараховуються в рахунок сплати недоїмки, штрафів та пені у порядку календарної черговості їх виникнення.

Таким чином, перераховані 27.05.2015 державною виконавчою службою кошти на погашення недоїмки зі сплати єдиного внеску ОСОБА_1 у розмірі 27,00 грн., були зараховані в погашення недоїмки, яка виникла у порядку календарної черговості.

Посилання представника позивача в обґрунтування своєї правової позиції на те, що вимоги про сплату недоїмки з єдиного соціального внеску оскаржені у судовому порядку, що має бути підставою для скасування рішення про застосування штрафних санкцій та пені, суд вважає безпідставними з огляду на таке.

Дійсно, абз.2 ч. 13 ст. 25 Закону України № 2464-VI передбачено, що у разі оскарження платником єдиного внеску вимоги про сплату недоїмки нарахування пені зупиняється з дня подання скарги до органу доходів і зборів або позову до суду. При цьому, будь-яких виключень щодо нарахування штрафів у період оскарження вимоги, Закон України № 2464-VI не містить.

Що стосується доводів позивача, то судом з'ясовано, що в даному випадку, положення абз.2 ч. 13 ст. 25 Закону № 2464-VI застосовуватись не можуть, оскільки нарахування пені здійснювалось на недоїмку, яка виникла ще у січні 2013 року і була виставлена до сплати вимогою від 03.05.2013 № ф-110, яка позивачем не оскаржувалась.

Отже, оскарження позивачем у судовому порядку вимог контролюючого органу про сплату боргу (недоїмки), виставлених з листопада 2013 року по травень 2015 року не може зупиняти нарахування пені на суму заборгованості за раніше узгодженими вимогами.

При цьому, суд наголошує на тому, що зарахування частково сплачених боржником у виконавчому провадженні сум на погашення конкретних виконавчих документів (вимог), для обліку заборгованості відповідачем значення не має, оскільки такі зарахування мають здійснюватись лише у відповідності до приписів ч. 6 ст. 25 Закону України № 2464-VI, тобто в порядку черговості виникнення.

З огляду на викладене, суд не знаходить підстав вважати рішення про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску від 17.07.2015 № 000667 неправомірним.

Частиною 3 ст. 2 КАС України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:

1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України;

2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано;

3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії);

4) безсторонньо (неупереджено);

5) добросовісно;

6) розсудливо;

7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації;

8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія);

9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення;

10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно ч. 1 ст. 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених

статтею 72 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Згідно ч. 1 ст. 86 Кодексу адміністративного судочинства України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Оцінивши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів позивача, а також те, що матеріалами справи та поясненнями представника відповідача підтверджується правомірність прийнятого ДПІ у Запорізькому районі ГУ ДФС у Запорізькій області рішення від 17.07.2015 № 000667 про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску, суд дійшов висновку, що в даному випадку, контролюючий орган діяв у межах повноважень та у спосіб, визначений законом.

З огляду на викладене, у задоволенні адміністративного позову слід відмовити.

Враховуючи вищезазначене, та керуючись ст.ст. 2, 4, 7 - 12, 14, 86, 158 - 163 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Державної податкової інспекції у Запорізькому районі ГУ ДФС у Запорізькій області про визнання протиправним та скасування рішення, - відмовити повністю.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо вона не була подана у встановлені строки. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Запорізький окружний адміністративний суд шляхом подачі в 10-денний строк з дня її проголошення, а в разі складення постанови у повному обсязі відповідно до статті 160 КАС України, або прийняття постанови у письмовому провадженні - з дня отримання копії постанови, апеляційної скарги з подачею її копії відповідно до кількості осіб, які беруть участь у справі.

Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 КАС України, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Суддя Л.Я. Максименко