Справа № 212/9988/15-а
Суддя: Ваврушак Н. М.
Дата ухвалення: 2016-03-01 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 212/9988/15-а
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 березня 2016 року м. Кривий Ріг Жовтневий районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області в складі головуючого судді Ваврушак Н. М., за участі секретаря Плотнікової Т. Б., представника відповідача ОСОБА_1, третьої особи ОСОБА_2, розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду м. Кривого Рогу адміністративну справу за позовом ОСОБА_3 до державного виконавця Жовтневого відділу державної виконавчої служби Криворізького міського управління юстиції про скасування постанови про відмову у відкритті виконавчого провадження та зобовязання вчинити певні дії, третя особа ОСОБА_2, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_3 звернулася до суду з адміністративним позовом у якому просить скасувати постанову державного виконавця про відмову у відкритті виконавчого провадження та зобовязання вчинити певні дії.

В судове засідання позивач ОСОБА_3 не зявилася просила розглянути справу у її відсутності.

Представник відповідача заперечував з приводу вимог позову, вказав, що дії державного виконавця відповідають закону, з приводу визнання юрисдикції розгляду справи посилається на думку суду.

Третя особа ОСОБА_2 вимоги адміністративного позову підтримала, наполягає на розгляді справи відповідно до норм КАС України.

Відповідно до частини другої статті 3 Конституції України головним обов'язком держави є утвердження і забезпечення прав і свобод людини, за свою діяльність держава відповідає перед людиною. Забезпечення прав і свобод потребує, зокрема, законодавчого закріплення механізмів (процедур), які створюють реальні можливості для здійснення кожним громадянином прав і свобод (абзац четвертий підпункту 3.2 пункту 3 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 24 грудня 2004 року N 22-рп/2004). До таких механізмів належить структурована система судів і види судового провадження, встановлені державою. Судовий захист вважається найбільш дієвою гарантією відновлення порушених прав і свобод людини і громадянина.

В Україні систему судів утворено згідно з положеннями статей 6, 124, 125 Конституції України із застосуванням принципу спеціалізації з метою забезпечення найбільш ефективних механізмів захисту прав і свобод людини у відповідних правовідносинах.

За приписом частини першої статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) кожен при вирішенні питання щодо його прав та обов'язків має право на справедливий і відкритий розгляд незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. У розвиток вказаного положення Європейський суд з прав людини в Рішенні від 25 лютого 1993 року у справі «Доббертен проти Франції» зазначив, що частина перша статті 6 Конвенції змушує держави-учасниці організувати їхню судову систему в такий спосіб, щоб їхні суди і трибунали виконували кожну зі своїх функцій (пункт 44), притаманну відповідній судовій установі.

Законом України «Про судоустрій і статус суддів» передбачено, що судова влада реалізується шляхом здійснення правосуддя у рамках відповідних судових процедур (частина друга статті 1), в системі судів загальної юрисдикції (частина перша статті 3) діють спеціалізовані суди (частини друга, третя статті 17, стаття 18), до яких належать господарські, адміністративні суди (частини друга, третя статті 21, частина третя статті 26, частина друга статті 31). Головними критеріями судової спеціалізації визнається предмет спірних правовідносин і властива для його розгляду процедура. Процесуальними кодексами України встановлено неоднакову процедуру судового провадження щодо різних правовідносин.

На підставі положень Конституції України про судову спеціалізацію (частина перша статті 125) і про гарантування кожному права на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб (частина друга статті 55) в Україні утворено окрему систему судів адміністративної юрисдикції. Захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб'єктів владних повноважень визначено як безпосереднє завдання адміністративного судочинства (частина перша статті 2 КАС України). Адміністративне судочинство як спеціалізований вид судової діяльності стало тим конституційно і законодавчо закріпленим механізмом, що збільшив можливості людини для здійснення права на судовий захист від протиправних рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень.

Системний аналіз вказаних норм Конституції та законів України дає підстави стверджувати, що розмежування юрисдикційних повноважень між загальними і спеціалізованими судами підпорядковано гарантіям права кожної людини на ефективний судовий захист.

Пунктом 1 ч. 1 ст. 3 КАС України визначено, що справа адміністративної юрисдикції (адміністративна справа) - це переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб'єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Статтею 181 КАС України визначені процесуальні відносини, пов'язані з оскарженням рішень, дій або бездіяльності державної виконавчої служби, які одночасно регулюють норми Цивільного процесуального кодексу України (розділ VII ЦПК України), Господарського процесуального кодексу України (ст. 121-2 ГПК України), які не суперечать одна одній. Метою такого законодавчого визначення юрисдикції справ зазначеної категорії є забезпечення найбільш ефективного здійснення судового контролю за виконанням судових рішень судом, який видав виконавчий документ.

Частиною 1 ст. 181 КАС України передбачено, що учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.

Частиною четвертою статті 82 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що рішення, дії чи бездіяльність державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами до суду, який видав виконавчий документ, а іншими учасниками виконавчого провадження та особами, які залучаються до проведення виконавчих дій, - до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.

Отже, критеріями визначення юрисдикції судів щодо вирішення справ з приводу оскарження рішень дій чи бездіяльності органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення є юрисдикційна належність суду, який видав виконавчий документ, та статус позивача як сторони у виконавчому провадженні.

У розумінні статті 8 Закону України «Про виконавче провадження» сторонами у виконавчому провадженні є стягувач і боржник. При цьому судам слід ураховувати, що до сторін, які можуть оскаржити рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби, належать також їх представники за законом чи договором.

Вказана позиція суду узгоджується із Постановою пленуму Вищого адміністративного суду України від 13.12.2010 року №3 «Про практику застосування адміністративними судами законодавства у справах із приводу оскарження рішень, дій чи бездіяльності державної виконавчої служби».

Як встановлено у судовому засіданні, постановою Державного виконавця Жовтневого відділу державної виконавчої служби Криворізького міського управління юстиції Дніпропетровської області від 07.12.2015 року про відмову у відкритті виконавчого провадження (відсутній спосіб виконання рішення) відмовлено у прийнятті виконавчого листа №2-229 виданого 23.07.2013 року Жовтневим районним судом м. Кривого Рогу Дніпропетровської області про розподіл земельної ділянки. Виконавчий лист видано за рішенням суду, що було прийнято у порядку цивільного судочинства.

Згідно статті 383 Цивільного процесуального кодексу України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 157 КАС України, суд закриває провадження у справі, якщо справу не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що провадження у даній справі підлягає закриттю.

Керуючись Законом України «Про виконавче провадження», Законом України «Про судоустрій і статус суддів», ст. 2, 3, 157, 181 КАС України, -

У Х В А Л И В:

Закрити провадження у адміністративній справі за позовом ОСОБА_3 до державного виконавця Жовтневого відділу державної виконавчої служби Криворізького міського управління юстиції про скасування постанови про відмову у відкритті виконавчого провадження та зобовязання вчинити певні дії.

Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через Жовтневий районний суд м. Кривого Рогу. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом пяти днів з дня проголошення ухвали.

Суддя: Н. М. Ваврушак