Справа № 541/278/16-а
Суддя: Тацій Л.В.
Дата ухвалення: 2016-03-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.03.2016 р.Справа № 541/278/16-а
Колегія суддів Харківського апеляційного адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Тацій Л.В.

Суддів: Григорова А.М. , Подобайло З.Г.

за участю секретаря судового засідання Гришко Ю.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 05.02.2016р. по справі № 541/278/16-а

за позовом ОСОБА_1

до Миргородської районної ради

про визнання дій незаконними, зобов'язання призначити на посаду, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу та моральної шкоди,

ВСТАНОВИЛА:

Позивач, ОСОБА_1, 03.02.2016 року звернувся до Миргородського міськрайонного суду Полтавської області з позовом до Миргородської районної ради, в якому просив визнати неправомірними дії Миргородської районної ради по непризначенню його на рівноцінну посаді керуючого справами виконавчого апарату районної ради після закінчення його повноважень як заступника голови Миргородської районної ради 6 скликання з 06.11.2015 року, зобов'язати Миргородську районну раду поновити його на посаді яка є рівноцінною посаді керуючого справами виконавчого апарату Миргородської районної ради, стягнути з Миргородської районної ради на його користь заробітну плату за час вимушеного прогулу в розмірі 27185,00 грн. та моральну шкоду в розмірі 26000 грн.

Ухвалою Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 05.02.2016р. по справі № 541/278/16-а позов залишено без розгляду.

Не погоджуючись з прийнятою ухвалою суду, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу суду першої інстанції, посилаючись на те, що оскаржуване судове рішення прийняте з порушенням норм процесуального права, незаконне та необґрунтоване, а справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Відповідно до ч. 6 ст. 12 та ч. 1 ст. 41 Кодексу адміністративного судочинства України фіксування судового засідання 03.03.2016 року за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалось.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши ухвалу суду першої інстанції та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 Конституції України частиною національного законодавства України є Конвенція про захист прав і основних свобод людини 1950 року, ратифікована Верховною Радою України (Закон України від 17.07.97 № 475/97-ВР) /далі Конвенція/.

Юрисдикція Європейського суду з прав людини є обов'язковою в усіх питаннях, що стосуються тлумачення та застосування Конвенції.

Колегія суддів також бере до уваги, що п. 1 ст. 6 § 1 Конвенції гарантує кожному право на звернення до суду. Таким чином, ця стаття проголошує "право на суд", одним з аспектів якого є право на доступ, тобто право подати до суду позов.

Отже, ст. 6 Конвенції детально описує процесуальні гарантії, які надаються сторонам у спорі при розгляді позову в національному суді, а саме: справедливий, публічний і швидкий розгляд незалежним і безстороннім судом, створеним відповідно до закону.

Стаття 13 Конвенції визначає, що кожна людина, права і свободи якої, викладені у цій Конвенції, порушуються, має ефективний засіб захисту у відповідному національному органі незалежно від того, що порушення було вчинене особами, які діяли в офіційній якості.

Колегія суддів бере до уваги та наголошує, що відповідно до ст. 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

Порядок розгляду та вирішення справ адміністративним судом визначений КАС України.

Відповідно до вимог ч.1 ст. 6 КАС України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Водночас, на думку колегії суддів, суд першої інстанції, залишаючи позов без розгляду, в порушення вимог статті 159 Кодексу адміністративного судочинства України не звернув увагу та не надав належної юридичної оцінки обставині щодо пропуску позивачем строку звернення до суду, встановленого статтею 99 КАС.

Згідно із положенням ч.ч. 1, 3 ст. 99 Кодексу адміністративного судочинства України адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.

З урахуванням наведеного, для вирішення питання про правильність застосування судом строку звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів особи слід з'ясувати яким саме рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені права цієї особи, коли розпочався перебіг цього строку.

Судом першої інстанції встановлено, підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, що ОСОБА_1 працював на посаді заступника голови Миргородської районної ради.

Позивач 06.11.2015 року звільнений з посади у зв'язку з закінченням строку повноважень Миргородської районної ради 6 скликання відповідно до ч.2 ст. 56 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні».

9 листопада 2015 року позивач звернувся з заявою до голови Миргородської районної ради про забезпечення його депутатських та трудових прав, передбачених ст.33 Закону України «Про статус депутатів місцевих рад».

16 листопада 2015 року позивач отримав відповідь Миргородської районної ради за № 350.

Суд першої інстанції, залишаючи позов без розгляду, виходив з того, що позивач, отримавши 16.11.2015 року відповідь Миргородської районної ради за № 350, дізнався про порушення своїх прав, оскільки в даному листі позивача повідомлено про неможливість його працевлаштування на попередній або рівноцінній їй посаді.

Проте, як слідує із листа Миргородської районної ради за № 350, у вказаній відповіді позивача повідомлено про те, що посада заступника голови районної ради, на якій працював ОСОБА_1, обирається депутатами ради, а наявність рівноцінної посади, яку можна запропонувати, вивчається, про що буде повідомлено додатково (а.с. 8).

При цьому, позивач зазначає у доводах апеляційної скарги, що на його неодноразові звернення в структуру апарату не введено рівноцінну посаду, а 24 грудня 2015 року рішенням 4 сесії 7 скликання Миргородської міської ради затверджено структурну чисельність та витрати районної ради. Згідно додатку № 1 до вказаного рішення, посада, рівноцінна тій, що займав позивач, до штату не введена. Також позивач зазначає, що про порушення своїх прав дізнався із листа районної ради від 03.12.2015 року №388.

Також, із матеріалів справи судом встановлено, що позивач 03.02.2016 року звернувся з цим же позовом, але в порядку ЦПК України до Миргородського міськрайонного суду Полтавської області, який ухвалою від 18.01.2016 року закрив провадження у справі.

Позивач зазначає, що ухвалу суду від 18.01.2016 року отримав лише о9.02.2016 року..

Дані обставини не були перевірені судом першої інстанції та їм не надана оцінка при прийняття оскаржуваної ухвали.

Таким чином, висновок суду про те, що позивач не надав доказів на підтвердження поважності причин пропуску строку звернення до суду - є необгрунтованим та передчасними.

Відповідно до п. 4 ч.1 ст.204 Кодексу адміністративного судочинства України, підставами для скасування ухвали суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є порушення норм матеріального чи процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання.

Згідно до п. 3 ч. 1 ст.199 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції має право скасувати ухвалу суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду.

Зважаючи на встановлені обставини справи, колегія суддів дійшла висновку, що при прийнятті судового рішення у справі суд першої інстанції неправильно застосував норми процесуального права та дійшов необґрунтованих юридичних висновків щодо встановлення обставин справи, тому ухвала Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 05.02.2016р. по справі № 541/278/16-а підлягає скасуванню, з направленням справи до суду першої інстанції для продовження розгляду справи.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, п. 3 ст. 199, ст.ст. 205, 206, 209, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 05.02.2016р. по справі № 541/278/16-а скасувати.

Справу за позовом ОСОБА_1 до Миргородської районної ради про визнання дій незаконними, зобов'язання призначити на посаду, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу та моральної шкоди направити до суду 1 інстанції для продовження розгляду справи.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та в силу ст. 211 КАС України оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя Тацій Л.В.
Судді Григоров А.М. Подобайло З.Г.
Повний текст ухвали виготовлений 03.03.2016 р.