Справа № 2а-1670/5125/11
Суддя: О.В. Гіглава
Дата ухвалення: 2011-08-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 серпня 2011 року < ЧАС >м. ПолтаваСправа № 2а-1670/5125/11

Полтавський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Гіглави О.В.,

при секретарі Пехоті М.О.,

за участю:

позивача - ОСОБА_1,

представника відповідача 1 - ОСОБА_2,

представника відповідача 2 - ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління Міністерства внутрішніх справ України в Полтавській області, Головного управління Державного казначейства України у Полтавській області про визнання неправомірними та скасування наказів, зобов'язання вчинити певні дії, відшкодування моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Управління Міністерства внутрішніх справ України в Полтавській області про визнання неправомірними та скасування наказів, зобов'язання вчинити певні дії, відшкодування моральної шкоди.

В обґрунтування своїх вимог позивач посилався, зокрема, на те, що наказом №135о/с від 25.05.2011 його було звільнено із займаної посади на підставі наказу №284 від 18.05.2011. Вважає, що вказані накази винесені з порушенням чинного законодавства, є незаконними і підлягають скасуванню, а проведене відповідно до них звільнення здійснене без законних підстав і з грубим порушенням встановленого порядку. Зазначав, що його не було повідомлено про проведення відносно нього службового розслідування, а саме службове розслідування проведено з порушенням норм Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України та наказу Міністерства внутрішніх справ України від 06.12.1991 №552 "Про затвердження Інструкції про порядок проведення службових розслідувань в органах внутрішніх справ України". Вказував, що в порушення вимог Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України, яким врегульовано чіткий порядок накладання дисциплінарних стягнень, в ході даного службового розслідування у нього не відбиралися жодні пояснення з приводу вчинення дисциплінарного проступку. Крім того зазначав, що з висновком службового розслідування керівництво управління Міністерства внутрішніх справ України в Полтавській області його не ознайомлювало, що вважає порушенням його прав та охоронюваних законом інтересів. В результаті неправомірних дій з боку керівництва Управління Міністерства внутрішніх справ України в Полтавській області щодо його звільнення з органів внутрішніх справ у нього погіршився стан здоров'я, у зв'язку з цим просив також стягнути на його користь моральну шкоду.

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 08.07.2011 до участі у справі в якості другого відповідача залучено Головне управління Державного казначейства України у Полтавській області.

В ході судового розгляду справи позивач уточнював та змінював позовні вимоги.

В редакції заяви про уточнення позовних вимог від 29.08.2011 позивач просив суд: визнати неправомірним та скасувати наказ начальника Управління Міністерства внутрішніх справ України в Полтавській області за №284 від 18.05.2011 щодо притягнення його до дисциплінарної відповідальності у вигляді звільнення з органів внутрішніх справ; визнати неправомірним та скасувати наказ начальника Управління Міністерства внутрішніх справ України в Полтавській області за №135 о/с від 25.05.2011 щодо звільнення його з органів внутрішніх справ за пунктом 64 "є" (у запас за порушення дисципліни); поновити його на посаді оперуповноваженого відділу розкриття майнових злочинів управління карного розшуку УМВС України в Полтавській області з 25.05.2011; зобов'язати начальника УМВС України в Полтавській області врахувати висновок Військово-лікарської комісії УМВС України в Полтавській області від 27.05.2011 (свідоцтво про хворобу №285-С) та звільнити його з органів внутрішніх справ згідно Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ за пунктом 64 "є" (у запас через хворобу) і внести відповідні зміни до трудової книжки; зобов'язати начальника УМВС України в Полтавській області нарахувати та виплатити премію за травень 2011 року та включити її до його грошового забезпечення при звільненні з органів внутрішніх справ; зобов'язати начальника УМВС України в Полтавській області при звільненні його з органів внутрішніх справ нарахувати та виплатити йому одноразову грошову допомогу при звільненні зі служби за станом здоров'я в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби; стягнути з УМВС України в Полтавській області на його користь моральну шкоду в розмірі 10000 грн.

Представник відповідача - УМВС України в Полтавській області в судовому засіданні проти позовних вимог заперечував. В обґрунтування своїх заперечень посилався на те, що при прийнятті рішення про накладення на ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення його з посади оперуповноваженого відділу розкриття майнових злочинів управління карного розшуку УМВС України в Полтавській області, відповідач діяв виключно у спосіб та порядок визначений чинним законодавством та не допускав порушень прав та інтересів позивача. Вважає, що ОСОБА_1 звільнено з органів внутрішніх справ України на законних підставах та у встановленому законом порядку, відповідно до вимог Дисциплінарного статуту працівників органів внутрішніх справ України, затвердженого Законом України від 22.02.2006 №3460-ІV та Положення про проходження служби рядовим та начальницьким складом органів внутрішніх справ України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів УРСР від 29.07.1991 №114, а саме, перед накладенням стягнення від порушника відділом внутрішньої безпеки відібрано письмове пояснення і з'ясовано всі можливі обставини проступку ОСОБА_1 З огляду на викладене, вимоги позивача про поновлення його в органах внутрішніх справ на відповідній посаді відповідач вважає безпідставними.

Представник відповідача - Головного управління Державного казначейства України в Полтавській області в судовому засіданні проти позовних вимог заперечував. В обґрунтування своїх заперечень вказував, що Головне управління Державного казначейства України в Полтавській області, як юридична особа, самостійно несе відповідальність за свої дії, при цьому ніяких протиправних дій відносно відповідача не здійснювало та його законних прав не порушувало.

Розглянувши подані сторонами документи, заслухавши пояснення позивача та представників відповідачів, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 в період з 01.04.1995 по 25.05.2011 проходив службу в органах внутрішніх справ.

Відповідно до наказу Управління Міністерства внутрішніх справ України в Полтавській області №284 від 18.05.2011 про порушення службової дисципліни та притягнення до дисциплінарної відповідальності працівника УКР УМВС оперуповноваженого відділу розкриття майнових злочинів управління карного розшуку УМВС старшого лейтенанта міліції ОСОБА_1 за грубе порушення вимог Присяги, Закону України "Про міліцію", низькі моральні якості, несумісні з перебуванням на службі в органах внутрішній справ, притягнуто до дисциплінарної відповідальності у вигляді звільнення з органів внутрішніх справ.

25.05.2011 наказом УМВС України в Полтавській області №135 о/с (по особовому складу) згідно Положення про проходження служби рядовим та начальницьким складом органів внутрішніх справ України з органів внутрішніх справ з посади оперуповноваженого відділу розкриття майнових злочинів управління карного розшуку УМВС звільнено старшого лейтенанта міліції ОСОБА_1 (М-138371) за пунктом 64 "є" (у запас за порушення дисципліни).

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.

Відповідно до частини 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно статті 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'я зані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Як встановлено в ході розгляду справи, підставою притягнення ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності послугувало наступне.

17.05.2011 старшому інспектору з окремих доручень інспекції по особовому складу УМВС України в Полтавській області майору міліції ОСОБА_4 стало відомо від працівників внутрішньої безпеки про те, що ОСОБА_1 разом з іншим працівником надали документи про перебування у службовому відрядженні до яких внесено неправдиві відомості, внаслідок чого безпідставно отримано грошові кошти.

Про вказану інформацію майор міліції ОСОБА_4 письмовим рапортом доповів заступникові начальника Управління - начальнику УКЗ УМВС полковнику міліції ОСОБА_5, який, в свою чергу, доручив інспекції по особовому складу УКЗ УМВС провести відповідну перевірку (розслідування). Копія рапорту від 17.05.2011 № 1/7-1678 наявна в матеріалах справи.

Вказаний рапорт та резолюція на ньому слугували підставою для призначення та подальшого проведення службового розслідування інспекцією по особовому складу.

В ході службового розслідування встановлено, що старший лейтенант міліції ОСОБА_1 разом з іншим працівником міліції на підставі розпорядження УМВС від 15.03.2011 №6/4-30 з 15.03.2011 був відряджений до міста Харкова для проведення оперативно-розшукових заходів по кримінальній справі №103200432 за ознаками злочину, передбаченого частиною 3 статті 185 Кримінального кодексу України.

Згідно з посвідченням про відрядження №6/182 ОСОБА_1 знаходився в місті Харкові в період з 15.03.2011 по 23.03.2011. Разом з цим документом ОСОБА_1 надав до ВФЗБО УМВС (бухгалтерії) квитанцію до прибуткового касового ордеру №571 та звіт про використання коштів у відрядженні. Відповідно до цих документів ОСОБА_1 витратив на проживання 2000 грн, наймаючи житло у СПД-ФО ОСОБА_6, однак останнім вказана квитанція не видавалась, оскільки ОСОБА_1 у нього житло не орендував, а ким оформлені документи він не знає.

За результатами службового розслідування майором міліції ОСОБА_4 17.05.2011 складено висновок, який затверджений заступником начальника Управління - начальником УКЗ УМВС полковником міліції ОСОБА_5 Крім того, вказаний висновок підписаний працівником ВВБ у Полтавській області підполковником міліції ОСОБА_7 та затверджений начальником цього підрозділу - полковником міліції ОСОБА_8 Вказане затвердження зумовлено тим, що інформація стосовно дій ОСОБА_1 отримана від ВВБ у Полтавській області і вказаною службою окремо перевірялася.

Відповідно до висновку службового розслідування дії ОСОБА_1 кваліфіковані як порушення службової дисципліни, а саме - порушення Присяги та Закону України "Про міліцію".

Враховуючи висновок службового розслідування, начальником УМВС України в Полтавській області було прийнято рішення про застосування до ОСОБА_1 крайнього заходу дисциплінарного впливу - звільнення з органів внутрішніх справ, що оформлено дисциплінарним наказом від 18.05.2011 №284 з подальшою реалізацією наказом від 25.05.2011 №135 о/с.

Відповідач вважає, що ОСОБА_1 було звільнено з органів внутрішніх справ України на законних підставах та у встановленому законом порядку, відповідно до вимог Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України, затвердженого Законом України від 22.02.2006 №3460-ІV та Положення про проходження служби рядовим та начальницьким складом органів внутрішніх справ України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів УРСР від 29.07.1991 №114.

Однак, з таким висновком відповідача погодитись не можна, з огляду на наступне.

Відповідно до статті 2 Закону України "Про міліцію" одними із основних завдань міліції є виявлення і розкриття злочинів, розшук осіб, які їх вчинили. Відповідно до статті 10 вказаного Закону обов'язком міліції є виявляти, запобігати, припиняти та розкривати злочини, вживати із цією метою оперативно-розшукових та профілактичних заходів.

Відповідно до статті 18 Закону України "Про міліцію" порядок та умови проходження служби в міліції регламентуються Положенням про проходження служби особовим складом органів внутрішніх справ, затвердженим постановою Кабінету Міністрів УРСР від 29.07.1991 №114.

Відповідно до статті 64 пункту "є" Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ України особи середнього, старшого і вищого начальницького складу звільняються зі служби в запас за порушення дисципліни.

Відповідно до статті 25 Закону України "Про міліцію" службова особа міліції, яка порушила вимоги закону або неналежно виконує свої обов'язки, несе відповідальність у встановленому порядку. Зазначений порядок визначений Дисциплінарним статутом органів внутрішніх справ, затвердженим Законом України від 22.02.2006 № 3460-ІУ.

Статут визначає сутність службової дисципліни, обов'язки осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ України стосовно її дотримання, види заохочень та дисциплінарних стягнень, порядок і права начальників щодо їх застосування.

Відповідно до статті 1 Статуту передбачено, що службова дисципліна - це дотримання особами рядового і начальницького складу Конституції і законів України, актів Президента України і Кабінету Міністрів України, наказів та інших нормативно-правових актів Міністерства внутрішніх справ України, підпорядкованих йому органів і підрозділів та Присяги працівника органів внутрішніх справ України.

Так, відповідно до статті 14 зазначеного вище Статуту з метою з'ясування всіх обставин дисциплінарного проступку, учиненого особою рядового або начальницького складу, начальник призначає службове розслідування.

Порядок проведення службового розслідування встановлюється міністром внутрішніх справ України.

Наказом Міністерства внутрішніх справ України №552 від 06.12.1991 затверджено інструкцію "Про порядок проведення службових розслідувань в органах внутрішніх справ України".

Відповідно до пункту 2 вказаної Інструкції задачами службового розслідування є повне, об'єктивне та всебічне дослідження обставин порушень, скоєних особами рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, виявленню причин та умов, що сприяли їх скоєнню, встановлення винних осіб і забезпечення правильного застосування діючих нормативних актів, з метою притягнення до справедливої відповідальності кожного хто скоїв правопорушення та уникнення безпідставного притягнення до відповідальності невинних осіб.

Згідно пункту 10 названої Інструкції при проведенні службового розслідування повному, об'єктивному і всебічному дослідженню підлягають: подія порушення (час, місце, спосіб та інші обставини, що мають значення для справи), наявність вини працівника органів внутрішніх справ в скоєнні порушення, мета та мотиви його вчинення, обставини, що впливають на ступень і характер відповідальності порушників.

За змістом підпунктів 14.8-14.9 пункту 14 Інструкції за наслідками службового розслідування складається висновок з яким в обов'язковому порядку повинно бути запропоновано ознайомитись особі, відносно якої проводилось таке службове розслідування і при наявності такої пропозиції, відповідно до підпункту 15.3 пункту 15 Інструкції особа відносно якої проводилось службове розслідування має право ознайомитись або відмовитись від ознайомлення з таким висновком.

Аналіз наведених правових норм свідчить про те, що уповноважений орган чи інша службова особа, при вирішенні питання про притягнення працівника органів внутрішніх справ до дисциплінарної відповідальності за порушення службової дисципліни, повинні у строгій відповідності до норм діючого законодавства повно, об'єктивно та всебічно з'ясувати всі обставини скоєного правопорушення, встановивши при цьому наявність самої події дисциплінарного порушення, місце, спосіб та час його скоєння, а також інші обставини, що мають значення для справи. По закінченні службового розслідування оформити належним чином матеріали службового розслідування та довести їх зміст до особи, відносно якої таке розслідування проводилось, та з урахуванням всіх обставин справи прийняти законне, справедливе та обґрунтоване рішення, ґрунтуючись тільки на тих фактичних даних та доказах, які достовірно встановлені в ході перевірки за фактом скоєного дисциплінарного проступку чи іншого порушення службової дисципліни.

Судом встановлено, що по закінченні службового розслідування та складанню висновку за наслідками його проведення позивачу, в порушення положень підпункту 14.8 пункту 14 "Інструкції про порядок проведення службових розслідувань в органах внутрішніх справ України", не було запропоновано ознайомитись з висновком службового розслідування, що, на думку суду, є суттєвим порушенням прав позивача, як особи, що притягалася до дисциплінарної відповідальності.

Посилання представника відповідача на відсутність у відповідача обов'язку ознайомити особу відносно якої проводилось службове розслідування з висновками такого розслідування суперечить положенням наведеного нормативного акту, що регулює порядок проведення службового розслідування в органах внутрішніх справ та є безпідставним і необґрунтованим.

Згідно статті 14 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України, затвердженого Законом України від 22.02.2006 №3460-ІV перед накладенням дисциплінарного стягнення начальник або особа, яка проводить службове розслідування, повинні зажадати від порушника надання письмового пояснення.

Як встановлено в ході розгляду справи, підставою для призначення та подальшого проведення службового розслідування відносно ОСОБА_1 слугував рапорт старшого інспектора з ОД ІОС УКЗ УМВС України в Полтавській області майора міліції ОСОБА_4 на ім'я заступника начальника УМВС України в Полтавській області полковника міліції ОСОБА_5 від 17.05.2011, який, в свою чергу, 17.05.2011 доручив інспекції по особовому складу УКЗ УМВС, а саме, інспекторам Василенку А.Ю. та Коваленку Д.О., провести відповідну перевірку (розслідування).

Висновок службового розслідування було затверджено заступником начальника УМВС України в Полтавській області полковником міліції ОСОБА_5 та начальником ВВБ в Полтавській області полковником міліції ОСОБА_8 також 17.05.2011.

При цьому, письмові пояснення від ОСОБА_1 особами, що проводили службове розслідування, не відбирались.

Посилання представника відповідача на те, що письмові пояснення від ОСОБА_1 були відібрані перед накладенням дисциплінарного стягнення працівниками відділу внутрішньої безпеки 10.05.2011, судом оцінюються критично, з огляду на те, що службове розслідування відносно позивача було призначено 17.05.2011 і в межах проведення даного службового розслідування відносно позивача пояснення особами, які проводили службове розслідування, не відбирались.

Враховуючи встановлені обставини справи суд доходить до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 в частині визнання неправомірними та скасування наказів Управління Міністерства внутрішніх справ України в Полтавській області за №284 від 18.05.2011 щодо притягнення його до дисциплінарної відповідальності у вигляді звільнення з органів внутрішніх справ та №135 о/с від 25.05.2011 щодо звільнення його з органів внутрішніх справ за пунктом 64 "є" (у запас за порушення дисципліни), поновлення його на посаді оперуповноваженого відділу розкриття майнових злочинів управління карного розшуку УМВС України в Полтавській області та вважає за необхідне скасувати спірні накази відповідача, як такі, що прийняті з порушенням діючого законодавства з одночасним поновленням позивача на службі в органах внутрішніх справ на посаді, з якої позивача було звільнено.

За змістом статті 24 "Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ" у разі незаконного звільнення або переведення на іншу роботу особи рядового, начальницького складу органів внутрішніх справ підлягають поновленню на попередній роботі (посаді).

Стосовно позовних вимог ОСОБА_1 щодо зобов'язання начальника УМВС України в Полтавській області врахувати висновок Військово-лікарської комісії УМВС України в Полтавській області від 27.05.2011 (свідоцтво про хворобу №285-С) та звільнити його з органів внутрішніх справ згідно Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ за пунктом 64 "є" (у запас через хворобу) і внести відповідні зміни до трудової книжки, зобов'язання нарахувати та виплатити премію за травень 2011 року та включити її до грошового забезпечення при звільненні з органів внутрішніх справ, а також нарахувати та виплатити одноразову грошову допомогу при звільненні зі служби за станом здоров'я в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби, суд зазначає, що вказані позовні вимоги є передчасними, оскільки позивач не звертався з даними вимогами до керівництва УМВС України в Полтавській області та йому не було відмовлено у їх задоволенні.

Також суд враховує, що висновок Військово-лікарської комісії УМВС України в Полтавській області датований 27.05.2011, тобто після прийняття відповідачем наказу № 135 о/с від 25.05.2011 про звільнення позивача з органів внутрішніх справ. Крім того, суд не може підміняти орган внутрішніх справ, де проходив службу позивач, та звільняти його із займаної посади з інших підстав, ніж ті, які слугували підставою для такого звільнення. А відтак позов в цій частині слід залишити без задоволення.

Щодо позовних вимог позивача про стягнення з УМВС України в Полтавській області на його користь моральної шкоди в розмірі 10000 грн, суд вважає за необхідно зазначити наступне.

Моральна шкода, заподіяна фізичній чи юридичній особі, може відшкодовуватись у випадках, коли можливість такого відшкодування передбачена нормами Конституції чи випливає з її положень та в інших випадках, передбачених чинним законодавством або угодою сторін.

Частиною другою статті 21 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної протиправними рішеннями, діями чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень або іншим порушенням прав, свобод та інтересів суб'єктів публічно-правових відносин, розглядаються адміністративним судом, якщо вони заявлені в одному провадженні з вимогою вирішити публічно-правовий спір. Інакше вимоги про відшкодування шкоди вирішуються судами в порядку цивільного або господарського судочинства.

Відповідно до частин першої, другої та третьої статті 23 Цивільного кодексу України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає:

1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я;

2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів;

3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна;

4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Моральна шкода відшкодовується грошима, іншим майном або в інший спосіб.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення.

При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Крім того, обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної шкоди підлягають: наявність такої шкоди; протиправність діяння її заподіювача; наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

Суд вважає необхідним зазначити, що ні в позові, ні в поясненнях у судовому засіданні позивачем не наведені обставини, які б свідчили про завдання йому моральної шкоди діями відповідача, у чому полягає ця шкода, чим підтверджується факт її заподіяння, яких моральних (душевних, психічних) страждань зазнав позивач від дій відповідача.

Наведені позивачем доводи щодо зазнання моральних (душевних) страждань у звязку тим, що після звільнення з органів внутрішніх справ за порушення дисципліни йому важко працевлаштуватися на іншу роботу, судом оцінюються критично, оскільки позивачем не надано доказів, що в ході пошуку ним нового місця роботи, йому було відмовлено роботодавцями з підстав звільнення із займаної раніше посади за пунктом 64 "є" (у запас за порушення дисципліни).

Тому в цій частині позовні вимоги задоволенню не підлягають.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку про наявність законних підстав для часткового задоволення позовних вимог.

Згідно з положеннями статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені витрати з Державного бюджету України; якщо адміністративний позов задоволено частково, судові витрати, здійснені позивачем, присуджуються йому відповідно до задоволених вимог, а відповідачу - відповідно до тієї частини вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

У зв'язку з частковим задоволенням позовних вимог, з Державного бюджету України на користь позивача підлягають стягненню витрати у вигляді судового збору в розмірі 3,40 грн.

Згідно з пунктом третім частини 1 статті 256 Кодексу адміністративного судочинства України постанова суду про поновлення на посаді у відносинах публічної служби підлягає негайному виконанню.

На підставі викладеного, керуючись статтями 7, 8, 9, 10, 11, 71, 160-163 Кодексу адміністративного судочинства України, -

П О С Т А Н О В И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати наказ Управління Міністерства внутрішніх справ України в Полтавській області № 284 від 18.05.2011 в частині притягнення до дисциплінарної відповідальності у вигляді звільнення з органів внутрішніх справ ОСОБА_1.

Визнати протиправним та скасувати наказ Управління Міністерства внутрішніх справ України в Полтавській області № 135 о/с від 25.05.2011 в частині звільнення старшого лейтенанта міліції ОСОБА_1, оперуповноваженого відділу розкриття майнових злочинів управління карного розшуку Управління Міністерства внутрішніх справ з органів внутрішніх справ за п. 64 "є" Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ України.

Поновити ОСОБА_1 на посаді оперуповноваженого відділу розкриття майнових злочинів управління карного розшуку Управління Міністерства внутрішніх справ України в Полтавській області з 25.05.2011.

В решті позову відмовити.

Стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 витрати зі сплати судового збору в розмірі 3,40 грн.

Допустити до негайного виконання постанову суду в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді оперуповноваженого відділу розкриття майнових злочинів управління карного розшуку Управління Міністерства внутрішніх справ України в Полтавській області.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена до Харківського апеляційного адміністративного суду через Полтавський окружний адміністративний суд шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення постанови з одночасним поданням її копії до суду апеляційної інстанції. У разі складення постанови у повному обсязі відповідно до статті 160 Кодексу адміністративного судочинства України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Повний текст постанови виготовлено 02 вересня 2011 року.

Суддя О.В. Гіглава