Справа № 813/6168/15
Суддя: Тертичний Віталій Григорович
Дата ухвалення: 2016-03-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 березня 2016 року № 813/6168/15

13 год. 34 хв. м.Львів

Зал судових засідань № 5

Львівський окружний адміністративний суд у складі :

головуючого-судді Тертичного В.Г.

за участю секретаря судового засідання Олійника Ю.В.

від представника позивача - ОСОБА_1

від представника відповідача - Заставний Р.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові адміністративну справу за позовом ОСОБА_3 до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації в Акціонерному Товаристві «Дельта Банк» Кадирова Владислава Володимировича про зобов'язання вчинити дії, -

в с т а н о в и в :

ОСОБА_3 звернулася до Львівського окружного адміністративного суду з позовом до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації в Акціонерному Товаристві «Дельта Банк» Кадирова Владислава Володимировича, в якому, з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог від 28.11.2015 року (вх.№ 39270), просить:

- зобов'язати уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації Акціонерного Товариства «Дельта Банк» Кадирова Владислава Володимировича включити ОСОБА_5 (реєстраційний номер платника податків НОМЕР_1, паспорт серії НОМЕР_2, виданий Шевченківським РВ ЛМУ УМВС України у Львівській області) до переліку вкладників ПАТ «Дельта Банк» стосовно здійснення останній виплати по відшкодуванню вкладу за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб за договором банківського вкладу (депозиту) від 11.02.2015 року № 007-13531-110215 в національній валюті України в розмірі 195000,00 грн.;

- судові витрати покласти на відповідача.

В обґрунтування позовних вимог позивач покликається на те, що 11 лютого 2015 року між Публічним акціонерним товариством «Дельта Банк» (далі - АТ «Дельта Банк») та ОСОБА_3 було укладено договір № 007-13531-110215 банківського вкладу (депозиту) «Зростаючий» у гривнях. За умовами договору сума вкладу склала 195000,00 грн., який залучається з моменту зарахування вкладу на рахунок по 25.02.2016 року включно, з виплатою нарахованих за вкладом процентів одночасно із закінченням строку залучення вкладу шляхом зарахування на поточний рахунок, операції за яким можуть здійснюватися із використанням електронних платіжних засобів № НОМЕР_3, відкритий на ім'я вкладника установою банку. На підставі постанови Правління Національного банку України від 02.03. 2015 року № 150 «Про віднесення Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до категорії неплатоспроможних», виконавчою дирекцією Фонду прийнято рішення від 02.03.2015 року № 51 «Про впровадження тимчасової адміністрації у Публічному акціонерному товаристві «Дельта Банк», згідно з яким з 03.03.2015 року впроваджено тимчасову адміністрацію. На підставі Постанови правління НБУ від 02.10 2015 року № 664 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію АТ «Дельта Банк» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 02.10.2015 року № 181 та розпочато процедуру ліквідації АТ «Дельта Банк» та делеговано повноваження ліквідатора банку. Фонд гарантування вкладів фізичних осіб з 08.10.2015 року розпочав виплати коштів вкладникам АТ «Дельта Банк». Однак листом від 23.09.2015 року № 8821/1452 Відповідач повідомив про нікчемність договору банківського вкладу (депозиту) № 007-13531-110215, посилаючись на п.7 ч.3 ст.38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». Позивач з посиланням на норми статей 26, 27 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» та статті 1058-1062 Цивільного кодексу України стверджує про те, що усі дії щодо перерахування та зарахування грошових коштів на його вкладний рахунок вчинені банком на вимогу та від імені вкладника виключно на підставі норм ЦК України та укладених договорів.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі, пояснення надав аналогічні до викладеного в позовній заяві. Додатково зазначив, що договір № 007-13531-110215 банківського вкладу (депозиту) від 11.02.2015 року був укладений відповідно до вимог чинного законодавства та виконувався сторонами належним чином. В момент укладення договору жодних повідомлень про проблемність АТ «Дельта Банк» не було. Вважає незаконним визнання цього договору нікчемним та просить позов задовольнити повністю.

Представник відповідача проти позову заперечив в повному обсязі та подав письмове заперечення на позовну заяву (вх.№ 2338). В обґрунтування своєї позиції зазначив, що у зв'язку із відкликанням Постановою НБУ № 664 від 02.10.2015 року банківської ліцензії та ліквідацією АТ «Дельта Банк», виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб з 05.10.2015 року по 04.10.2017 року розпочато процедуру ліквідації АТ «Дельта Банк». Комісією з перевірки правочинів (договорів) за вкладними операціями АТ «Дельта Банк» було здійснено перевірку договорів (правочинів) за вкладними операціями на предмет виявлення договорів (правочинів), що є нікчемними з підстав, передбачених частиною 3 статті 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». Перевірка здійснювалася на виконання наказу Уповноваженої особи № 408 від 29.05.2015 року та на виконання рішення виконавчої дирекції Фонду № 174/15 від 27.07.2015 року. За результатами перевірки виявлено наявність ознак нікчемності у ряді договорів банківського вкладу (депозиту), що були укладені між АТ «Дельта Банк» та фізичними особами-клієнтами банку після 16.01.2015 року включно. Вказує, що дії певних фізичних осіб щодо перерахування з власних поточних рахунків коштів на вкладні (депозитні) рахунки інших фізичних осіб, відкриті в АТ «Дельта Банк», були зумовлені тим, що сума грошових коштів на рахунках клієнтів-ініціаторів операцій на момент здійснення операцій перевищувала суму граничного розміру відшкодування грошових коштів Фондом, і з огляду на незадовільний стан платіжної дисципліни АТ «Дельта Банк», існували ризики щодо кредиторських вимог таких клієнтів в результаті ліквідації банку та реалізації його майна. Тому такі клієнти Банку, які були його кредиторами за відповідними договорами банківських вкладів та/або договорами банківських рахунків, ініціювали перерахування з власних поточних та вкладних рахунків на вклади (депозити) певної кількості інших фізичних осіб грошових коштів у розмірі, що є необхідним для подальшого відшкодування коштів Фондом ініціатору переказу та/або отримувачу переказу. Вказані операції були здійсненні в період дії Постанови НБУ № 692/БТ від 30.10.2014 року «Про віднесення АТ «Дельта Банк» до категорії проблемних», відповідно до якої Банк було віднесено до категорії неплатоспроможних на строк 180 днів та запроваджено обмеження в його діяльності. Зокрема, Банку було заборонено проведення будь-яких операцій, за результатами яких збільшується гарантована сума відшкодування за вкладами фізичних осіб Фондом, крім договорів, укладених до набрання чинності Постановою № 692/БТ, мовами яких передбачено поповнення вкладів фізичних осіб за рахунок відсотків. Про обмеження на здійснення певних операцій, встановлені вказаною Постановою НБУ, керівників структурних підрозділів Банку було повідомлено лише 15.01.2015 року. Більшість укладених після 16.01.2015 договорів банківського вкладу (депозиту) містять умову, що зарахування вкладу на рахунок здійснюється з власного поточного або вкладного (депозитного) рахунку вкладника, відкритого в Банку, або готівкою через касу Банку. Фактично кошти вносилися третіми особами, що є порушенням умов договору та Правил банківського обслуговування фізичних осіб у Публічному акціонерному товаристві «Дельта Банк», затверджених Рішенням Ради директорів АТ «Дельта Банк» Протоколом № 14 від 20.03.2013 року. Тому Комісія дійшла висновку, що умови вищевказаних договорів банківських вкладів, наведених у Додатку № 1 до Протоколу від 15.09.2015 року, укладених між Банком та фізичними особами після 16.01.2015 року є нікчемними з підстав, передбачених п. 7 ч. 3 статті 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». У Додатку № 1 міститься і договір № 007-13531-110215 банківського вкладу (депозиту) у гривнях від 11.02.2015 року в сумі 195000,00 грн., укладений між АТ «Дельта Банк» та ОСОБА_3, кошти по якому були перераховані кредитором Банку ОСОБА_8. Тимчасовою адміністрацією АТ «Дельта Банк» прийнято наказ від 16.09.2015 року № 813 «Щодо заходів, пов'язаних із наслідками виявлення нікчемних правочинів (договорів) за вкладними операціями», відповідно до якого сторони будуть повернуті у попередній стан після завершення розгляду судами усіх справ за позовами осіб, на ім'я яких перераховувалися кошти з рахунку ОСОБА_8 Відповідач стверджує, що Уповноваженою особою вчинялися дії на виконання своїх повноважень відповідно до Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». Окрім того, позивач не оскаржує рішення про визнання договору № 007-13531-110215 банківського вкладу (депозиту) у гривнях від 11.02.2015 року і не довів порушення його прав, тому просить відмовити у задоволенні позову повністю.

Розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд даючи правову оцінку спірним правовідносинам, виходив з наступного.

11 лютого 2015 року між АТ «Дельта Банк» та ОСОБА_3 укладено договір № 007-13531-110215 банківського вкладу (депозиту) «Зростаючий» у гривнях.

Відповідно до пункту 1.2 договору сума вкладу складає 195000,00 (сто дев'яносто п'ять тисяч гривень 00 копійок).

Вклад залучається на строк із моменту зарахування Вкладу на рахунок, вказаний у п.1.6 цього договору, та по 25 лютого 2015 року включно. Процентна ставка на суму вкладу становить 13 процентних річних (пункт 1.3, 1.4).

Проценти на вклад нараховуються від дня, наступного за днем внесення Вкладу на Рахунок, до дня, який передує його поверненню або списанню з Рахунку з інших підстав. Нарахування процентів на Вклад здійснюється за фактичну кількість днів у періоді (14) в останній робочий день цього періоду.

За умовами договору Банк відкриває Вкладнику вкладний (депозитний) рахунок № НОМЕР_4 (пункт 1.6); зарахування вкладу на рахунок здійснюється з власного поточного або вкладного рахунку (депозитного) рахунку Вкладника, відкритого в Банку, або готівкою через касу Банку в день укладення сторонами цього договору. У разі, якщо в день укладення сторонами цього договору, Вкладник не здійснить перерахування коштів, що становлять суму вкладу, цей договір вважається таким, що не був укладений (пункт 1.8).

11 лютого 2015 року на вкладний рахунок № НОМЕР_1 (бенефіціар ОСОБА_5) було переказано кошти у сумі 195000,00 грн. з рахунку НОМЕР_5 від ОСОБА_8, що підтверджується копією платіжного доручення № 45749816 з відміткою АТ «Дельта Банк» від 11.02.2015 року (а.с.9).

Постановою Правління Національного банку України (далі - НБУ) № 150 від 02.03.2015 року АТ «Дельта Банк» віднесено до категорії неплатоспроможних (а.с.59-60).

Рішенням Виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб № 51 від 02.03.2015 року розпочато процедуру виведення АТ «Дельта Банк» з ринку шляхом запровадження в ньому тимчасової адміністрації строком на три місяці з 03.03.2015 року по 02.06.2015 року включно та призначено уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації (а.с.61).

Рішенням Виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб № 71 від 08.04.2015 року внесено зміни до рішення № 51 від 02.03.2015 року щодо строків запровадження в АТ «Дельта Банк» тимчасової адміністрації та вирішено запровадити таку строком на шість місяців з 03.03.2015 року по 02.09.2015 року включно (а.с.62).

Рішенням Виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб № 147 від 03.08.2015 року продовжено строки здійснення тимчасової адміністрації у АТ «Дельта Банк» по 02 жовтня 2015 року включно (а.с.63).

02 жовтня 2015 року правлінням Національного банку України винесено Постанову № 664 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію АТ «Дельта Банк» (а.с.64).

На підставі даної Постанови виконавча дирекція Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийняла Рішення № 181 від 02.10.2015 року та вирішила розпочати процедуру ліквідації АТ «Дельта Банк» та призначено уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ «Дельта Банк» Кадирова Владислава Володимировича на два роки з 05 жовтня 2015 року по 04 жовтня 2017 року включно (а.с.65).

Оголошення про початок процедури ліквідації АТ «Дельта Банк» опубліковано у газеті «Голос України» № 187 (6191) від 08 жовтня 2015 року (а.с.66).

Протоколом засідання Комісії з перевірки правочинів (договорів) за вкладними операціями АТ «Дельта Банк» від 15.09.2015 року затверджено результати перевірки, якою виявлено правочинів (договорів) за вкладними операціями, що є нікчемними згідно з п.7 ч.3 ст.38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», перелік яких міститься у Додатку № 1 до цього протоколу (а.с.49-50).

Згідно витягу з Реєстру договорів, за порядковим № 1550 у Додатку № 1 значиться договір № 007-13531-110215 від 11.02.2015 року на суму 195000,00 грн. на ОСОБА_3 (а.с.52-53).

Тимчасовою адміністрацією АТ «Дельта Банк» 16.09.2015 року видано наказ № 813 «Щодо заходів, пов'язаних із наслідками виявлення нікчемних правочинів (договорів) за вкладними операціями» (а.с.51).

23 вересня 2015 року представник АТ «Дельта Банк» ОСОБА_9 направила ОСОБА_3 повідомлення № 8821/1452 про нікчемність договору № 007-13531-110215 банківського вкладу (депозиту) від 11.02.2015 року на підставі п.7 ч.3 ст.38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» та ст.216 Цивільного кодексу України, укладеного між АТ «Дельта Банк» та ОСОБА_3 (а.с.11).

У жовтні 2015 року позивач звернулася до відповідача з заявою, в якій просила повідомити її про причини відсутності в реєстрах та включити до переліку (реєстру) вкладників АТ «Дельта Банк», які мають право на відшкодування коштів за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб та виплатити гарантовану суму відшкодування за вкладом, однак відповіді не отримала.

При вирішенні спору, суд враховує наступне.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч.1 ст.1 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», цим Законом встановлюються правові, фінансові та організаційні засади функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, повноваження Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, порядок виплати Фондом відшкодування за вкладами, а також регулюються відносини між Фондом, банками, Національним банком України, визначаються повноваження та функції Фонду щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків.

Статтею 26 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) передбачено, що Фонд гарантує кожному вкладнику банку відшкодування коштів за його вкладом. Фонд відшкодовує кошти в розмірі вкладу, включаючи відсотки, нараховані на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку, але не більше суми граничного розміру відшкодування коштів за вкладами, встановленого на дату прийняття такого рішення, незалежно від кількості вкладів в одному банку. Сума граничного розміру відшкодування коштів за вкладами не може бути меншою 200000 гривень. Адміністративна рада Фонду не має права приймати рішення про зменшення граничної суми відшкодування коштів за вкладами.

Виконання зобов'язань Фонду перед вкладниками здійснюється Фондом з дотриманням вимог щодо найменших витрат Фонду та збитків для вкладників у спосіб, визначений цим Законом, у тому числі шляхом передачі активів і зобов'язань банку приймаючому банку, продажу банку, створення перехідного банку протягом дії тимчасової адміністрації або виплати відшкодування вкладникам після ухвалення рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідації банку.

Виплата відшкодування здійснюється з урахуванням сум, сплачених вкладнику протягом дії тимчасової адміністрації у банку.

Гарантії Фонду не поширюються на відшкодування коштів за вкладами у випадках, передбачених цим Законом.

Вкладник набуває право на одержання гарантованої суми відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду в межах граничного розміру відшкодування коштів за вкладами після прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку.

Згідно з ч.4 ст.2 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», вкладник - фізична особа, яка уклала або на користь якої укладено договір банківського вкладу (депозиту), банківського рахунку або яка є власником іменного депозитного сертифіката.

Відповідно до ч.3 ст.2 вказаного Закону, вклад - кошти в готівковій або безготівковій формі у валюті України або в іноземній валюті, які залучені банком від вкладника (або які надійшли для вкладника) на умовах договору банківського вкладу (депозиту), банківського рахунку або шляхом видачі іменного депозитного сертифіката, включаючи нараховані відсотки на такі кошти.

При цьому, порядок визначення вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами, визначений статтею 27 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Так, за правилами ч.ч.1-3 ст.27 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», уповноважена особа Фонду складає перелік вкладників та визначає розрахункові суми відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду відповідно до вимог Закону та нормативно-правових актів Фонду станом на день отримання рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку.

Уповноважена особа Фонду протягом трьох днів з дня отримання Фондом рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку формує повний перелік вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду, із визначенням сум, що підлягають відшкодуванню.

Уповноважена особа Фонду зазначає у переліку вкладників суму відшкодування для кожного вкладника, яка розраховується виходячи із сукупного обсягу всіх його вкладів у банку та нарахованих процентів. Нарахування процентів за вкладами припиняється з дня прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку.

Згідно з ч.5 ст.27 цього Закону, протягом шести днів з дня отримання Фондом рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку виконавча дирекція Фонду затверджує реєстр вкладників для здійснення виплат відповідно до наданого уповноваженою особою Фонду переліку вкладників. Фонд публікує оголошення про відшкодування коштів вкладникам у газетах «Урядовий кур'єр» або «Голос України! та на своїй офіційній сторінці в мережі Інтернет не пізніше ніж через сім днів з дня отримання Фондом рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку.

Відповідно до п.п.3-5 розділу ІІІ Положення про порядок відшкодування Фондом гарантування вкладів фізичних осіб коштів за вкладами, затвердженого рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб № 14 від 09.08.2012 (далі - Положення), Уповноважена особа Фонду протягом трьох днів з дня отримання Фондом рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку формує та подає до Фонду повний перелік вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду, із визначенням сум, що підлягають відшкодуванню, перелік вкладників, кошти яких не підлягають відшкодуванню Фондом відповідно до пунктів 4 - 6 частини четвертої статті 26 Закону, а також перелік осіб, які на індивідуальній основі отримують від банку проценти за вкладом на більш сприятливих договірних умовах, ніж звичайні, або мають інші фінансові привілеї від банку.

Перелік складається станом на день отримання рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку і включає суму відшкодування для кожного вкладника, яка розраховується, виходячи із сукупного обсягу всіх його вкладів у банку та нарахованих процентів (зменшених на суму податку), але не більше суми граничного розміру відшкодування коштів за вкладами, встановленого на дату прийняття такого рішення, незалежно від кількості вкладів в одному банку.

Відповідно до п.6 розділу ІІІ Положення передбачено, що протягом процедури ліквідації уповноважена особа Фонду може надавати до Фонду додаткову інформацію про вкладників стосовно: зменшення (збільшення) кількості вкладників, яким необхідно здійснити виплати відшкодування; зміни розміру належних їм сум; зміни особи вкладника; змін реквізитів вкладників; змін розміру сум разом із змінами реквізитів вкладників.

Як передбачено у п.п.2, 3 розділу IV Положення, Фонд складає на підставі Переліку загальний Реєстр вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду, за формою, наведеною у додатку 11 до цього Положення.

Наведені норми законодавства вказують, що процедура визначення вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами, включає наступні етапи: 1) складення уповноваженою особою Фонду переліку вкладників та визначення розрахункових сум відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду; 2) передача уповноваженою особою Фонду сформованого переліку вкладників до Фонду; 3) складення Фондом на підставі отриманого переліку вкладників Загального Реєстру; 4) затвердження виконавчою дирекцією Фонду Загального реєстру.

При цьому, Уповноважена особа може надавати Фонду протягом процедури ліквідації додаткову інформацію про вкладників, зокрема щодо збільшення кількості вкладників, яким необхідно здійснити виплати відшкодування.

Відповідно до ч.ч. 2 та 3 ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» протягом дії тимчасової адміністрації уповноважена особа Фонду зобов'язана забезпечити перевірку правочинів (у тому числі договорів), вчинених (укладених) банком протягом одного року до дня запровадження тимчасової адміністрації банку, на предмет виявлення правочинів (у тому числі договорів), що є нікчемними з підстав, визначених частиною третьою цієї статті.

Правочини (у тому числі договори) неплатоспроможного банку є нікчемними з таких підстав: 1) банк безоплатно здійснив відчуження майна, прийняв на себе зобов'язання без встановлення обов'язку контрагента щодо вчинення відповідних майнових дій, відмовився від власних майнових вимог; 2) банк до дня визнання банку неплатоспроможним взяв на себе зобов'язання, внаслідок чого він став неплатоспроможним або виконання його грошових зобов'язань перед іншими кредиторами повністю чи частково стало неможливим; 3) банк здійснив відчуження чи передав у користування або придбав (отримав у користування) майно, оплатив результати робіт та/або послуги за цінами, нижчими або вищими від звичайних (якщо оплата на 20 відсотків і більше відрізняється від вартості товарів, послуг, іншого майна, отриманого банком), або зобов'язаний здійснити такі дії в майбутньому відповідно до умов договору; 4) банк оплатив кредитору або прийняв майно в рахунок виконання грошових вимог у день, коли сума вимог кредиторів банку перевищувала вартість майна; 5) банк прийняв на себе зобов'язання (застава, порука, гарантія, притримання, факторинг тощо) щодо забезпечення виконання грошових вимог у порядку іншому, ніж здійснення кредитних операцій відповідно до Закону України «Про банки і банківську діяльність»; 6) банк уклав кредитні договори, умови яких передбачають надання клієнтам переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку; 7) банк уклав правочини (у тому числі договори), умови яких передбачають платіж чи передачу іншого майна з метою надання окремим кредиторам переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку; 8) банк уклав правочин (у тому числі договір) з пов'язаною особою банку, якщо такий правочин не відповідає вимогам законодавства України.

На підставі наведеного, суд зазначає, що Уповноважена особа Фонду наділена повноваженнями перевірки правочинів на предмет виявлення серед них нікчемних.

В той же час, як це випливає зі змісту вказаного, таке право не є абсолютним, а кореспондується з обов'язком встановити перед прийняттям рішення обставини, з якими Закон України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» пов'язує нікчемність правочину. Одного лише твердження про нікчемність правочину недостатньо для визнання його таким, оскільки воно, у випадку який розглядається, нівелюється протилежним твердженням особи про дійсність вкладу.

Таким чином, за обставин відсутності у розпорядчому рішенні посилань на передбачені законом підстави визнання правочину нікчемним, таке рішення суб'єкта владних повноважень є необґрунтованим.

Суд також зазначає, що суб'єкт владних повноважень, приймаючи такого роду рішення, не може обмежитись формальною вказівкою на пункт, частину та статтю Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», і зобов'язаний роз'яснити вкладнику зміст та суть підстав, з яких його договір банківського вкладу визнаний нікчемним. Чого, однак, зроблено не було.

Загальне поняття нікчемності правочинів наведено у статті 228 Цивільного кодексу України.

Так, у відповідності до ч.ч.1, 2 вказаної статті, правочин вважається таким, що порушує публічний порядок, якщо він був спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним.

Правочин, який порушує публічний порядок, є нікчемним.

До таких правочинів відносяться правочини, що посягають на суспільні, економічні та соціальні основи держави, зокрема: правочини, спрямовані на використання всупереч закону комунальної, державної або приватної власності; правочини, спрямовані на незаконне відчуження або незаконне володіння, користування, розпорядження об'єктами права власності українського народу - землею, як основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави, її надрами, іншими природними ресурсами (стаття 14 Конституції України); відчуження викраденого майна; правочини, що порушують правовий режим вилучених з обігу або обмежених в обігу об'єктів цивільного права тощо.

Усі інші правочини, спрямовані на порушення інших об'єктів права, передбачені іншими нормами публічного права, не є такими, що порушують публічний порядок.

Суд зазначає, що Уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ «Дельта Банк» Кадировим В.В. не визначено конкретної підстави нікчемності правочину неплатоспроможного банку, що передбачені у частині третій статті 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», та не наведено, з яких підстав вбачається, що договір банківського вкладу, що укладений з позивачем, має ознаки нікчемного правочину.

Крім того, суд критично ставиться до Повідомлення про нікчемність правочину, оскільки таке повідомлення підписане представником АТ «Дельта Банк» ОСОБА_9, а не Уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ «Дельта Банк» Кадировим В.В., та не містить конкретних підстав визнання договору нікчемним.

Разом з тим, слід зазначити, що згідно з пунктами 3, 4 ч. 1 ст. 2 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» вклад - кошти в готівковій або безготівковій формі у валюті України або в іноземній валюті, які залучені банком від вкладника (або які надійшли для вкладника) на умовах договору банківського вкладу (депозиту), банківського рахунку або шляхом видачі іменного депозитного сертифіката, включаючи нараховані відсотки на такі кошти, в свою чергу, вкладник - фізична особа (крім фізичних осіб - суб'єктів підприємницької діяльності), яка уклала або на користь якої укладено договір банківського вкладу (депозиту), банківського рахунку або яка є власником іменного депозитного сертифіката.

Тобто Закон не встановлює обмежень в частині походження коштів вкладу, а саме що вкладом повинні бути кошти, внесені безпосередньо вкладником.

В свою чергу, сам факт знаходження на рахунку позивача грошових коштів відповідачем не заперечується.

Таким чином, даючи правову оцінку наявним у матеріалах справи доказам, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав в Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації АТ «Дельта Банк» Кадирова В.В. для не включення позивача до переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду.

Разом із тим, аналіз положень Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» вказує на те, що вчинення Уповноваженою особою Фонду дій щодо застосування наслідків нікчемності тих чи інших договір не звільняє таку особу від обов'язку протягом трьох днів з дня отримання Фондом рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку сформувати повний перелік вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду, який прямо закріплено у ч. 2 ст. 27 цього Закону.

Крім того, серед прав Уповноваженої особи Фонду, передбачених ч.2 ст.37 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», відсутнє право не включати до вищезазначеного переліку тих вкладників, договори з якими, на думку Уповноваженої особи, мають ознаки нікчемності.

В той час, матеріалами справи підтверджено, що 04.11.2015 року ОСОБА_3 були виплачено кошти в сумі 1005,55 грн., які є відсотками за Договором № 007-13531-110215 банківського вкладу (депозиту) від 11.02.2015 року, який згідно повідомлення № 8821/1452 від 23.09.2015 року представника Банку попередньо було визнано нікчемним. Даний факт підтверджується заявою на видачу готівки № 17989 від 04.11.2015 року з відміткою банку про її виконання та призначенням платежу: «виплата переказу, ініційованого Фондом гарантування вкладів фізичних осіб, отримувач: ОСОБА_3».

Отже, відповідач своїми діями визнав, що Договір № 007-13531-110215 банківського вкладу (депозиту) від 11.02.2015 року не є нікчемним та має правові наслідки, зокрема, виконавши частково свої зобов'язання зі сплати відсотків за таким Договором.

Аналогічної правової позиції щодо необхідності включення особи до Загального реєстру вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду, дотримується і Вищий адміністративний суд України, зокрема в постановах від 22 травня 2014 року № К/800/16622/14, № К/800/15485/14, від 06 жовтня 2015 року № К/800/20942/15 та від 21 січня 2016 року № К/800/33908/15.

Частиною 1 ст. 69 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Статтею 70 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмету доказування. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування, крім випадків, коли щодо таких обставин не виникає спору.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Згідно ст.159 КАС України, судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

З огляду на викладене, аналізуючи докази долучені до матеріалів справи та положення чинного законодавства України, суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_3 є підставними та обґрунтованими, а тому адміністративний позов підлягає задоволенню.

Понесені позивачем судові витрати у формі судового збору на підставі ст. 94 КАС України присуджуються з державного бюджету.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 17-19, 69-71, 94, 151-154, 160-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

у х в а л и в:

1. Адміністративний позов задовольнити повністю.

2. Зобов'язати уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації Акціонерного Товариства «Дельта Банк» Кадирова Владислава Володимировича включити ОСОБА_5 (реєстраційний номер платника податків НОМЕР_1, паспорт серії НОМЕР_2, виданий Шевченківським РВ ЛМУ УМВС України у Львівській області) до переліку вкладників ПАТ «Дельта Банк» стосовно здійснення останній виплати по відшкодуванню вкладу за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб за договором банківського вкладу (депозиту) від 11.02.2015 року № 007-13531-110215 в національній валюті України в розмірі 195000,00 грн.

3. Присудити за рахунок бюджетних асигнувань Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на користь ОСОБА_3 (АДРЕСА_1, реєстраційний номер платника податків НОМЕР_1) 487 (чотириста вісімдесять сім) грн. 20 коп. судового збору.

Постанова набирає законної сили в строк та в порядку, визначеному ст. 254 КАС України.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 цього Кодексу, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Повний текст постанови виготовлений 09 березня 2016 року.

Суддя Тертичний В.Г.