Справа № 820/10469/15
Суддя: Мар'єнко Л.М.
Дата ухвалення: 2016-03-01 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Харків

01 березня 2016 р. № 820/10469/15

Харківський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Мар'єнко Л.М.,

суддів - Мельникова Р.В., Полях Н.А.,

при секретарі судового засідання - Ділбарян А.О.,

за участю: позивача - ОСОБА_1,

розглянувши в місті Харкові в приміщенні Харківського окружного адміністративного суду у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Міністерства внутрішніх справ України, Управління Міністерства внутрішніх справ України на Південній залізниці, третя особа - Державна казначейська служба України про визнання неправомірним та скасування наказу, поновлення на посаді, стягнення грошового забезпечення та моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач, ОСОБА_1, звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до Управління Міністерства внутрішніх справ України на Південній залізниці, третя особа - Державна казначейська служба України , в якому, з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог просить суд:

- визнати незаконним та скасувати наказ Управління МВС України на Південній залізниці від 10 вересня 2015 року № 174 о/с в частині звільнення ОСОБА_1;

- поновити ОСОБА_1 на посаді начальника сектору зв'язків з громадськістю Управління МВС України на Південній залізниці;

- стягнути з Управління МВС України на Південній залізниці на користь ОСОБА_1 грошове забезпечення за час вимушеного прогулу з 11.09.2015 року і по день поновлення на посаді;

- стягнути з Державного бюджету України шляхом списання Державною казначейською службою України з єдиного казначейського рахунку на користь ОСОБА_1 15000 грн. моральної шкоди, спричиненої внаслідок вчинення незаконних дій МВС України та Управління Міністерства внутрішніх справ України на Південній залізниці.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що наказ про його звільнення є незаконним та порушує його права, свободи та інтереси, спричинив моральну шкоду, що потребує судового захисту.

В обґрунтування заперечень на позов представник третьої особи вказав, що позивачем не надано жодних доказів на підтвердження спричиненої моральної шкоди. Також в запереченнях представник просив здійснювати розгляд справи без його участі.

Ухвалою суду від 30.11.2015 року було залучено до участі у справі в якості відповідача - Міністерство внутрішніх справ України.

В обґрунтування заперечень на позов представник відповідача - Міністерства внутрішніх справ України, зазначив, що позивача було правомірно звільнено згідно п. 64 "Г" Положення про проходження служби рядовим та начальницьким складом ОВС, через скорочення штатів, оскільки було прийнято рішення про ліквідацію Управління Міністерства внутрішніх справ України на Південній залізниці. Додатково вказав, що МВС України не наділено повноваженнями поновлення позивача на посаді, оскільки не видавало наказ про його звільнення. Такими повноваженнями володіє на даний час голова ліквідаційної комісії Управління Міністерства внутрішніх справ України на Південній залізниці.

У судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги, просив позов задовольнити у повному обсязі з підстав, викладених у позові.

Представники відповідачів та представник третьої особи, у судове засідання не прибули, належним чином повідомлялись про дату, час та місце розгляду справи, про причини неявки суд не повідомили.

Суд, на підставі ст. 128 КАС України, вважає за можливе здійснити розгляд справи без участі представників відповідачів та представника третьої особи.

Заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до наступного висновку.

Судом встановлено, що 25.09.2010 року ОСОБА_1 була прийнята на службу в ОВС, яку проходила в Управлінні Міністерства внутрішніх справ України на Південній залізниці ( а.с.17).

Відповідно до наказу Управлінні Міністерства внутрішніх справ України на Південній залізниці від 13.08.2014 року № 124 о/с позивача було призначено на посаду начальника сектору зв'язків з громадськістю Управління МВС України на Південній залізниці ( а.с.213 зворот).

Згідно довідки Центру здоров'я жінки Державного закладу "Дорожня клінічна лікарня" станції Харків від 23.09.2015 року № 165, станом на 23.09.2015 року, ОСОБА_1 перебувала на обліку по вагітності зі строком 27-28 тижнів ( а.с.14)

Наказом Управління МВС України на Південній залізниці від 10.09.2015 року № 174 о/с відповідно до пункту 64 "г" Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів Української РСР від 29 липня 1991 року № 114 (далі - Положення), ОСОБА_1 - начальника сектору зв'язків з громадськістю Управління МВС України на Південній залізниці, було звільнено з органів внутрішніх справ у запас через скорочення штатів ( а.с.16).

Таким чином, судом встановлено, що ОСОБА_1 звільнено з посади у період її вагітності.

У судовому засіданні ОСОБА_1 пояснила, що її звільнення відбулось у період вагітності, що спричинило передчасні пологи.

Як вбачається з обмінної карти позивача та свідоцтва про народження дитини - ОСОБА_2, у позивача народилась дитина на 37 тижні вагітності ( а.с.184,216).

Розглядом справи встановлено, що прийняттю оскаржуваного наказу передувало наступне.

Наказом МВС України від 08.06.2015 року № 662, було ліквідоване Управління МВС України на Південній залізниці з одночасним створенням ліквідаційної комісії ( а.с.138-140). В подальшому, до вказаного наказу були внесені зміни Наказом МВС України від 07.12.2015 року № 1550 в частині визначення голови ліквідаційної комісії, його повноважень та строків проведення ліквідації ( а.с.141-143).

Відповідно до наказу МВС № 431 та з метою оптимізації структури та штатної чисельності органів внутрішніх справ, наказом МВС України від 22 червня 2015 року №741 "Про організаційно-штатні зміни в підрозділах транспортної міліції", був затверджений Перелік змін в штатах МВС, відповідно до якого через реорганізацію скорочуються всі посади Управління МВС України на Південній залізниці, окрім посад членів комісії з ліквідації ( а.с.131-136).

В подальшому, Наказом МВС № 1534 від 01.12.2015 року було внесено зміни до наказу від 22 червня 2015 року №741, яким, за текстом у Переліку змін в штатах МВС слово "Реорганізується" замінено словом "Ліквідується" ( а.с. 137).

Судом встановлено, що 09.07.2015 року начальником Управління МВС України на Південній залізниці позивача було письмово попереджено про скорочення її посади у зв'язку з оголошенням наказу МВС № 741 ( а.с.215).

Підставою виникнення спірних правовідносин став той факт, що відповідною стороною було порушено процедуру звільнення позивача, оскільки після попередження про звільнення не запропоновано відповідну посаду, а крім того порушено ч.3 ст.184 КЗпП України всупереч забороні звільнення вагітних жінок та жінок, які мають дітей до трьох років.

З наведеним суд погоджується та при вирішенні даного спору враховує наступне.

Порядок проходження служби осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, в тому числі звільнення, регулюється спеціальним законодавством, зокрема, Законом України "Про міліцію" ( чинний на час звільнення позивача - надалі Закон), Положенням про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженим постановою Кабінету Міністрів Української РСР від 29 липня 1991 року № 114 ( надалі - Положення).

Частиною 1 статті 5 Закону передбачено, що міліція виконує свої завдання неупереджено, у точній відповідності із законом. Ніякі виняткові обставини або вказівки службових осіб не можуть бути підставою для будь-яких незаконних дій або бездіяльності міліції.

Пунктом 17 Положення № 114-1991 передбачено, що вагітні жінки і матері з числа осіб рядового і начальницького складу користуються всіма правами і пільгами, встановленими законодавством.

Відповідно до пп "г" п. 64 Положення № 114-1991 встановлено, що особи середнього, старшого і вищого начальницького складу звільняються зі служби в запас (з постановкою на військовий облік): через скорочення штатів - при відсутності можливості подальшого використання на службі.

Судом встановлено, що позивач, маючи на час звільнення звання старший лейтенант міліції, відносився до середнього начальницького складу ( п.2 Положення № 114-1991).

Згідно ч. 7 ст. 9 КАСУ у разі відсутності закону, що регулює відповідні правовідносини, суд застосовує закон, що регулює подібні правовідносини (аналогія закону), а за відсутності такого закону суд виходить із конституційних принципів і загальних засад права (аналогія права).

Відповідно до частини 2 статті 3 Конституції України права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод є головним обов'язком держави.

Крім того, стаття 24 Конституції України визначає, що громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом. Рівність прав жінки і чоловіка, яка забезпечується: наданням жінкам рівних з чоловіками можливостей у громадсько-політичній і культурній діяльності, у здобутті освіти і професійній підготовці, у праці та винагороді за неї, спеціальними заходами щодо охорони праці і здоров'я жінок, встановленням пенсійних пільг; створенням умов, які дають жінкам можливість поєднувати працю з материнством; правовим захистом, матеріальною і моральною підтримкою материнства і дитинства, включаючи надання оплачуваних відпусток та інших пільг вагітним жінкам і матерям.

Враховуючи, що Закон України "Про Національну поліцію", який набув чинності 07.11.2015 року, не містить положень щодо гарантій вагітних жінок і жінок, які мають дітей віком до трьох років, тощо, то в даному випадку до спірних правовідносин повинно бути застосовані конституційні принципи і загальні засади права.

Крім того, на час виникнення спірних правовідносин суд керується саме нормами Положення.

Так п. 10 Положення № 114-1991, особи рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ користуються всіма соціально-економічними, політичними та особистими правами і свободами, виконують усі обов'язки громадян, передбачені Конституцією та іншими законодавчими актами, а їх права, обов'язки і відповідальність, що випливають з умов служби, визначаються законодавством, Присягою, статутами органів внутрішніх справ і цим Положенням.

Норми КЗпП України передбачають гарантії для даної категорії осіб. Так згідно ч. 3 ст. 184 КЗпП України звільнення вагітних жінок і жінок, які мають дітей віком до трьох років, одиноких матерів при наявності дитини віком до чотирнадцяти років або дитини-інваліда з ініціативи власника або уповноваженого ним органу не допускається, крім випадків повної ліквідації підприємства, установи, організації, коли допускається звільнення з обов'язковим працевлаштуванням. Обов'язкове працевлаштування зазначених жінок здійснюється також у випадках їх звільнення після закінчення строкового трудового договору. На період працевлаштування за ними зберігається середня заробітна плата, але не більше трьох місяців з дня закінчення строкового трудового договору.

Тобто Управлінням Міністерства внутрішніх справ України на Південній залізниці були порушені права позивача, в частин звільнення зі служби органів внутрішніх справ всупереч вимогам частини 3 статті 184 Кодексу законів про працю України, якою встановлена заборона звільнення вагітних жінок і жінок, які мають дітей до трьох років (до шести років), одиноких матерів при наявності дитини віком до чотирнадцяти років або дитини-інваліда з ініціативи власника або уповноваженого ним органу, крім випадків повної ліквідації підприємства, установи, організації, коли допускається звільнення з обов'язковим працевлаштуванням.

Крім того, законодавством про працю врегульовано трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами (ст. 3 КЗпП України).

Відповідно до п. 1 ст. 40 Кодексу законів про працю України, трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом, зокрема, у випадку відбуття змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

За наявності даних обставин розірвання трудового договору проводиться з обов'язковим додержанням передбаченого статтею 49-2 КЗпП України порядку вивільнення працівників, відповідно до якого вони попереджаються про наступне вивільнення не пізніше ніж за два місяці. Одночасно роботодавець пропонує працівникові роботу на тому ж підприємстві, в тій самій установі, організації за відповідною професією чи спеціальністю, а за відсутності роботи - іншу. При вивільненні працівника враховується його переважне право й перевага перед іншими у залишенні на роботі.

При цьому, звільнення за п.1 ст. 40 КЗпП України може мати місце, згідно до роз'яснень пункту 19 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику розгляду судами трудових спорів" від 6 листопада 1992 року № 9, якщо дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, додержання власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, за наявності доказів щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника без його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджався він за 2 місяці про наступне вивільнення.

Розглядом справи встановлено, що позивачка зверталась до ГУ МВС України в Харківській області з запитом від 09.09.2015 року стосовно наявності вакантних посад в складі ГУ МВС України в Харківській області. На своє звернення отримала відповідь від 15.09.2015 року № 7/Б-32зі про наявність 1011 вакантних посад ( а.с.183).

Суд зазначає, що значимим моментом спірних правовідносин є з'ясування обставин щодо ліквідації Управління Міністерства внутрішніх справ України на Південній залізниці, як юридичної особи публічного права та запропонування позивачу іншої посади задля можливості подальшого проходження служби.

Розглядом справи доведено, що в наказі МВС від 22.06.2015 року № 741, який став підставою винесення спірного наказу Управлінням МВС України на Південній залізниці від 10.09.2015 року № 174 о/с, зазначено про скорочення посад в Управлінні МВС України на Південній залізниці через реорганізацію.

А зміни до наказу, якими слово "реорганізація" замінено на "ліквідація", що як зазначив відповідач-МВС України, призвело до скорочення всіх посад в органі, де проходила службу ОСОБА_1, та як наслідок, правомірності її звільнення, були внесені вже після звільнення позивача, а саме 01.12.2015 року.

Крім того, розглядом справи доведено, що Управління МВС України на Південній залізниці перебуває на теперішній час, в стані припинення, а його функції та повноваження покладено на Ліквідаційну комісію.

Отже Управління МВС України на Південній залізниці в особі Ліквідаційної комісії, попереджаючи позивача про звільнення, повинно було запропонувати йому іншу посаду.

Розглядом справи доведено, що позивачу не було запропоновану іншу посаду для подальшого проходження служби в органах внутрішніх справ.

Відповідно до п.24 Положення № 114-1991, у разі незаконного звільнення або переведення на іншу посаду особи рядового, начальницького складу органів внутрішніх справ підлягають поновленню на попередній посаді з виплатою грошового забезпечення за час вимушеного прогулу або різниці в грошовому забезпеченні за час виконання службових обов'язків, але не більш як за один рік.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що оскаржуваний наказ Управління МВС України на Південній залізниці від 10.09.2015 року № 174 о/с в частині звільнення позивача є неправомірним та підлягає скасуванню.

Виходячи з приписів ст. 19 ч. 2 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 2 ч. 1 КАСУ завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Таким чином, в даному випадку Управлінням Міністерства внутрішніх справ України на Південній залізниці не дотримано вимоги закону про захист охороняємих прав, свобод та інтересів фізичних осіб у сфері публічно-правових відносин, на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Крім того, встановлена законодавством можливість ліквідації державної установи ( організації) з одночасним створенням іншої, яка буде виконувати повноваження ( завдання) особи, що ліквідується, не виключає, а включає зобов'язання роботодавця ( держави) щодо працевлаштування працівників ліквідованої установи. Невиконання такого зобов'язання порушує трудові гарантії працівника.

Посилання відповідача - Міністерства внутрішніх справ України на норми ЦК України в контексті ліквідації Управління Міністерства внутрішніх справ України на Південній залізниці є необґрунтованими, оскільки такі стосуються юридичних осіб приватного права. Водночас порядок утворення та правовий статус юридичних осіб публічного права встановлюються Конституцією України та законом.

А тому, відповідно до вимог чинного законодавства України після скорочення посад, обов'язкове працевлаштування повинно відбуватися шляхом призначення на посади відповідного фаху, а оскільки позивач проходить службу в органах внутрішніх справ, то його обов'язкове працевлаштування повинно відбуватися шляхом переводу для подальшого проходження служби в інші органи внутрішніх справ України, з дотриманням вимог законодавства, яке діє на теперішній час.

За таких обставин, відновлення порушених прав позивача, суд вбачає шляхом поновлення позивача на посаді на посаді начальника сектору зв'язків з громадськістю Управління МВС України на Південній залізниці.

Крім того, відповідно до ч. 2 ст. 11 КАС України, суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, і не може виходити за межі позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог тільки в разі, якщо це необхідно для повного захисту прав, свобод та інтересів сторін чи третіх осіб, про захист яких вони просять.

Позовна вимога ОСОБА_1 щодо поновлення на посаді не містить в собі посилань на конкретні дати, тому суд, з метою захисту прав позивача вважає за необхідне вийти за межі позовних вимог в частині поновлення позивача на посаді з дня звільнення, тобто з 10.09.2015 року.

Щодо позовної вимоги про стягнення з Управління МВС України на Південній залізниці на користь ОСОБА_1 грошового забезпечення за час вимушеного прогулу з 11.09.2015 року і по день поновлення на посаді суд зазначає наступне.

Судовим розглядом справи доведено протиправність звільнення позивача, що спричинило вимушений прогул, за таких обставин суд частково задовольняє дану позовну вимогу, та стягує з Управління МВС України на Південній залізниці на користь ОСОБА_1 грошове забезпечення за час вимушеного прогулу, а саме: з 10.09.2015 року - дня звільнення по 12.02.2016 року - дату останнього дня лікарняного по вагітності та пологам ( а.с.185), оскільки до роботи належить стати 15.02.2016 року, а 13.02.2016 року та 14.02.2016 року є вихідними днями.

Відповідно до п. 24 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом внутрішніх справ, у разі незаконного звільнення або переведення на іншу роботу особи рядового, начальницького складу органів внутрішніх справ підлягають поновленню на попередній роботі (посаді). У разі поновлення на роботі (посаді) орган, який розглядає трудовий спір, одночасно вирішує питання про виплату особі рядового і начальницького складу середнього заробітку за час вимушеного прогулу, але не більше як за один рік.

Відповідно до вимог ст. 256 ч. 1 п. 2- 3 КАСУ негайному виконанню підлягає постанова суду про поновлення позивача на посаді та стягнення з Управління МВС України на Південній залізниці на користь ОСОБА_1 грошового забезпечення за час вимушеного прогулу з розрахунку за один місяць.

Щодо позовної вимоги про стягнення з Державного бюджету України шляхом списання Державною казначейською службою України з єдиного казначейського рахунку на користь ОСОБА_1 15000 грн. моральної шкоди, спричиненої внаслідок вчинення незаконних дій МВС України та Управління Міністерства внутрішніх справ України на Південній залізниці суд зазначає наступне.

Статтею 56 Конституції України передбачено право кожного на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Відповідно до п.п. 3, 4, 9 постанови Пленуму Верховного суду України від 31.03.1995 року №4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин.

Позивачка обґрунтовувала вказану спричинену моральну шкоду тим, що незаконне звільнення спричинило пригнічений емоційний стан та в подальшому, передчасні пологи.

Однак дана вимога не підлягає задоволенню, оскільки позивачем не надано будь-яких вмотивованих пояснень та доказів в частині саме заявленої суми моральної шкоди в розмірі 15000 грн.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню в частині визнання незаконним та скасування наказу Управління МВС України на Південній залізниці від 10 вересня 2015 року № 174 о/с в частині звільнення ОСОБА_1, поновленні ОСОБА_1 на посаді начальника сектору зв'язків з громадськістю Управління МВС України на Південній залізниці з 10.09.2015 року та стягненні з Управління МВС України на Південній залізниці на користь ОСОБА_1 грошового забезпечення за час вимушеного прогулу з 10.09.2015 року по 12.02.2016 року, як законні та обгрунтовані. Водночас в частині позовних вимог про стягнення моральної шкоди, суд відмовляє.

Керуючись ст. ст. 2, 8-14, 71, 160-163, 167, 186, 254, 256 КАС України, суд -

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Міністерства внутрішніх справ України, Управління Міністерства внутрішніх справ України на Південній залізниці, третя особа - Державна казначейська служба України про визнання неправомірним та скасування наказу, поновлення на посаді, стягнення грошового забезпечення та моральної шкоди - задовольнити частково.

Визнати незаконним та скасувати наказ Управління МВС України на Південній залізниці від 10 вересня 2015 року № 174 о/с в частині звільнення ОСОБА_1.

Поновити ОСОБА_1 на посаді начальника сектору зв'язків з громадськістю Управління МВС України на Південній залізниці з 10.09.2015 року.

Стягнути з Управління МВС України на Південній залізниці на користь ОСОБА_1 ( ід.код. НОМЕР_1, 61001, АДРЕСА_1) грошове забезпечення за час вимушеного прогулу з 10.09.2015 року по 12.02.2016 року.

В іншій частині позовних вимог - відмовити.

Допустити негайне виконання постанови в частині поновлення на посаді ОСОБА_1 з 10.09.2015 року та стягнення з Управління МВС України на Південній залізниці на користь ОСОБА_1 грошового забезпечення за час вимушеного прогулу з розрахунку за один місяць.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Харківського апеляційного адміністративного суду через Харківський окружний адміністративний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Повний текст постанови виготовлений 10 березня 2016 року.

Головуючий суддя Мар'єнко Л.М.

Судді Мельников Р.В.

Полях Н.А.