Справа № 2а-4367/09/1770
Суддя: Цвіркун Ю.І.
Дата ухвалення: 2016-02-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"15" лютого 2016 р. м. Київ К/800/17987/14

К/800/18132/14

Вищий адміністративний суд України у складі суддів:

головуючого суддіЦвіркуна Ю.І. (суддя-доповідач),
суддів Ланченко Л.В.,
Пилипчук Н.Г.,

розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу

за касаційними скаргами Приватного підприємства-фірми «Інтерекопласт»,

Державної податкової інспекції у м. Рівному Головного управління Міндоходів у Рівненській області

на постанову Рівненського окружного адміністративного суду від 25.12.2013 року

та ухвалу Житомирського апеляційного адміністративного суду від 11.03.2014 року

у справі № 2а-4367/09/1770

за позовом Приватного підприємства-фірми «Інтерекопласт»

до Державної податкової інспекції у м. Рівному Головного управління Міндоходів у Рівненській області

про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,

в с т а н о в и в:

Приватне підприємство-фірма «Інтерекопласт» звернулось до суду з адміністративним позовом до Державної податкової інспекції у м. Рівному Головного управління Міндоходів у Рівненській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення.

Постановою Рівненського окружного адміністративного суду від 25.12.2013 року, залишеною без змін ухвалою Житомирського апеляційного адміністративного суду від 11.03.2014 року, позов задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у м. Рівному Головного управління Міндоходів у Рівненській області від 12.11.2008 року № /0/22-514 в частині визначення Приватному підприємству фірмі «Інтерекопласт» податкового зобов'язання з податку на прибуток іноземних юридичних осіб на загальну суму 14 091, 33 грн., з яких 4 697, 11 грн. основного платежу та 9 394, 22 грн. - штрафні (фінансові) санкції. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись із рішеннями судів попередніх інстанцій, позивач та відповідач звернулися до Вищого адміністративного суду України з касаційними скаргами, при цьому, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, позивач просить рішення судів попередніх інстанцій скасувати в частині відмови у задоволенні позову, прийняти нове рішення про задоволення позову, а відповідач просить скасувати рішення судів попередніх інстанцій в частині задоволенні позову та прийняти нове рішення про відмову в задоволенні позову повністю.

У зв'язку із неприбуттям в судове засідання належним чином повідомлених осіб, які беруть участь у справі, ця справа розглядалася у порядку письмового провадження згідно із статтею 222 Кодексу адміністративного судочинства України.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального і процесуального права, правової оцінки обставин справи, колегія суддів встановила таке.

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що за результатами позапланової виїзної документальної перевірки позивача з питань оподаткування доходів нерезидентів за період з 01.01.2007 року по 31.12.2007 року відповідачем складено акт від 30.10.2008 року, яким встановлено порушення п. 13.5 ст. 13 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» при виплаті доходів нерезидентам за перевезення вантажів морем (фрахт), в результаті чого не утримано та не перераховано до бюджету податок на прибуток іноземних юридичних осіб за 1 квартал 2007 року в сумі 22 519, 57 грн.

На підставі акта перевірки відповідачем прийнято податкове повідомлення-рішення від 12.11.2008 року № /0/22-514, яким ПП «Інтерекопласт» визначено суму податкового зобов'язання за платежем податок на прибуток іноземних юридичних осіб в загальному розмірі 76 348, 74 грн., в т.ч. за основним платежем - 25 449, 58 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями - 50 899, 16 грн.

За результатами адміністративного оскарження вказане податкове повідомлення-рішення залишено без змін, а скарги позивача - без задоволення.

Колегія суддів суду касаційної інстанції, з урахуванням норм законодавства, чинних на час виникнення відповідних правовідносин, вважає рішення судів попередніх інстанцій передчасними, з огляду на таке.

Підставою для прийняття спірного податкового повідомлення-рішення став висновок податкового органу про ненадання позивачем довідки (або її нотаріально засвідченої копії), яка підтверджує, що нерезиденти є резидентами країн, з якими укладено міжнародні договори про уникнення подвійного оподаткування.

Встановлено, що 01.08.2006 року між ПП «Інтерекопласт» (Замовник) та Компанією «Wimbley Trading LLC» (США) укладено договір про надання експедиторських послуг, предметом якого є надання експедиторських послуг, послуг з морських перевезень експортно-імпортних і транзитних вантажів, інші послуги.

На виконання умов договору Компанією «Wimbley Trading LLC» (США) в 2007 році надано послуги з перевезення вантажу ПП «Інтерекопласт», а позивачем здійснено оплату вказаних послуг в сумі 15502 дол. США (78 285, 10 грн.).

Також 15.06.2006 року між ПП «Інтерекопласт» (Замовник) та фірмою «BS Multimodal LLP» (Великобританія) укладено договір на транспортно-експедиційне обслуговування № 055/06, предметом якого є організація перевезень різними видами транспорту, перевалки в портах і транспортно-експедиційне обслуговування (ТЕО) зовнішньо-торгівельних вантажів, в т.ч. великотонажних контейнерах.

За отримані в 2006 році від фірми «BS Multimodal LLP» (Великобританія) послуги перевезення вантажу ПП «Інтерекопласт» здійснило оплату в сумі 68490 дол. США (297 041, 00 грн.).

Задовольняючи позов частково, суди попередніх інстанцій дійшли висновку про те, що у позивача відсутній обов'язок утримувати та перераховувати до бюджету податок на прибуток іноземних юридичних осіб по взаємовідносинах з Компанією «Wimbley Trading LLC», оскільки контрагент є резидентом США, що підтверджується сертифікатом з апостилем.

В свою чергу, відмовляючи у задоволенні позову в іншій частині, суди виходили з того, що встановити достовірний факт резиденства «BS Multimodal LLP» неможливо, оскільки копії сертифікатів відповідного контрагента не відповідають вимогам п. 4 Порядку № 470 за формою, не містять апостиля та необхідних відомостей.

Згідно з пп. «в» п. 13.1 ст. 13 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» будь-які доходи, отримані нерезидентом із джерелом їх походження з України, від провадження господарської діяльності (у тому числі на рахунки нерезидента, що ведуться в гривнях) оподатковуються у порядку і за ставками, визначеними цією статтею. Для цілей цієї статті під доходами, отриманими нерезидентом із джерелом їх походження з України, слід розуміти: роялті, фрахту та доходи від послуг типу «інжиніринг».

Відповідно до п. 13.5 ст. 13 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» сума фрахту, що сплачується резидентом нерезиденту за договорами фрахту, оподатковується за ставкою 6 відсотків у джерела виплати таких доходів за рахунок цих доходів. При цьому: базою для оподаткування є базова ставка такого фрахту; особами, уповноваженими стягувати цей податок та вносити його до бюджету, є резидент, який виплачує такі доходи, незалежно від того, чи є він платником цього податку чи ні, а також чи є він суб'єктом спрощеного оподаткування чи ні.

Таким чином, відповідно до наведених вище норм закону особою, уповноваженою стягувати та вносити до бюджету цей податок, є резидент, який безпосередньо виплачує такі доходи нерезиденту, зокрема, за договорами перевезення.

В силу вимог п. 18.1 ст. 18 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» якщо міжнародним договором, ратифікованим Верховною Радою України, встановлено інші правила, ніж ті, що передбачені цим Законом, застосовуються норми міжнародного договору.

Статтею 1 Конвенції між Урядом України та Урядом Сполучених Штатів Америки про уникнення подвійного оподаткування та попередження податкових ухилень стосовно податків на доходи та капітал від 04.03.1994 року, яка була ратифікована Україною 26.05.1995 року та набула чинності 05.06.2000 року (далі - Конвенція-1), передбачено, що ця Конвенція застосовується до осіб, що є резидентами однієї чи обох Договірних Держав, а також до інших осіб, якщо це спеціально передбачено в Конвенції.

Відповідно до ч. 1 ст. 8 Конвенції-1 доходи, одержані резидентом Договірної Держави від експлуатації морських і повітряних суден у міжнародних перевезеннях, оподатковуються лише в цій Державі.

Доходи резидента Договірної Держави від нижчезгаданих видів діяльності оподатковуються тільки в цій Державі: а) доход від оренди морських або повітряних суден, що використовуються в міжнародних перевезеннях орендарем; b) доходи від оренди морських та повітряних суден, які експлуатуються чи не експлуатуються в міжнародних перевезеннях, якщо така оренда є випадковою діяльністю по відношенню до експлуатації морських та повітряних суден в міжнародних перевезеннях орендодавцем; c) доход (включаючи демерредж) від використання або оренди з метою використання контейнерів в міжнародних перевезеннях (включаючи трейлери, баржі та відповідні засоби для перевезення контейнерів), і доходи від відчужування таких контейнерів та відповідного обладнання, коли такий доход є випадковим до доходу, визначеного в цьому підпараграфі (с); та d) доход від відчужування морських та повітряних суден, що використовуються у міжнародних перевезеннях, коли такий доход є випадковим щодо доходів від використання морських та повітряних суден у міжнародних перевезеннях (ч. 2 ст. 8 Конвенції-1).

Відповідно до ст. 1 Конвенції між Урядом України та Урядом Сполученого Королівства Великобританії і Північної Ірландії про усунення подвійного оподаткування та запобігання податковим ухиленням стосовно податків на доход і на приріст вартості майна від 10.02.1993 року, яка набула чинності 11.08.1993 року (далі - Конвенція-2), ця Конвенція буде застосовуватись до осіб, які є резидентами однієї або обох Договірних Держав.

Згідно із ч. 1 ст. 8 Конвенції-2 прибуток, одержаний резидентом Договірної Держави від експлуатації морських і повітряних суден у міжнародних перевезеннях буде оподатковуватися лише в цій Державі.

Для цілей цієї статті прибуток від експлуатації морських і повітряних суден у міжнародних перевезеннях включає: (a) доход від здачі в оренду порожніх морських або повітряних суден; (b) прибуток від використання, утримання або здачі в оренду контейнерів (включаючи трейлери і супутнє устаткування для транспортування контейнерів), які застосовуються для транспортування товарів чи виробів, де така оренда або таке використання, утримання або оренда, в залежності від випадку, є побічним по відношенню до експлуатації морського або повітряного судна у міжнародних перевезеннях (ч. 2 ст. 8 Конвенції-2).

Аналіз наведених вище норм міжнародного права дає підстави для висновку, що у випадку, коли підприємство не укладає договорів перевезення вантажів та не виплачує доходи нерезидентам за договорами перевезення вантажів, формально не виконується основна умова, передбачена п. 13.5 ст. 13 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» - виплата доходу нерезиденту за договорами перевезення вантажів, що виключає, в свою чергу, враховувати також положення чинних угод про уникнення подвійного оподаткування.

Отже, для правильного вирішення спору у даній справі підлягають встановленню обставини щодо фактично наданих послуг позивачу його контрагентами-нерезидентами, оскільки договір транспортного експедирування не є тотожним договору перевезення, а оплата експедитору-нерезиденту є компенсацією його витрат та не підлягає оподаткуванню податком на доходи нерезидента відповідно до п. 13.5 ст. 13 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств».

В свою чергу, механізм застосування положень міжнародних договорів України про уникнення подвійного оподаткування визначено Порядком звільнення (зменшення) від оподаткування доходів із джерелом їх походження з України згідно з міжнародними договорами України про уникнення подвійного оподаткування, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 06.05.2001 року № 470 (далі - Порядок).

Пунктом 4 Порядку передбачено, що підставою для звільнення (зменшення) від оподаткування доходів із джерелом їх походження з України є подання нерезидентом особі, яка виплачує йому доходи, довідки (або її нотаріально засвідченої копії), яка підтверджує, що нерезидент є резидентом країни, з якою укладено міжнародний договір, а також інших документів, якщо це передбачено міжнародним договором.

У разі неподання нерезидентом довідки відповідно до пункту 4 цього Порядку доходи нерезидента із джерелом їх походження з України підлягають оподаткуванню відповідно до законодавства України з питань оподаткування (пункт 8 Порядку).

Також судам слід врахувати, що правило щодо подання нерезидентом особі, яка виплачує йому доходи, інших документів діє лише в тому випадку, якщо це передбачено міжнародним договором, а подання довідки, яка підтверджує, що нерезидент є резидентом країни, з якою укладено міжнародний договір, є обов'язковим.

Враховуючи, що судами попередніх інстанцій вищеназвані обставини враховано не було, і це призвело до необґрунтованих належним чином висновків щодо прав і обов'язків сторін у даному спорі, а також те, що передбачені процесуальним законодавством межі перегляду справи в касаційній інстанції не дають їй права встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені попередніми судовими інстанціями, оскаржувані судові рішення у справі підлягають скасуванню з направленням справи на новий судовий розгляд до суду першої інстанції відповідно до ч. 2 ст. 227 Кодексу адміністративного судочинства України.

При новому розгляді справи суду слід урахувати, що згідно з частиною першою ст. 138 Кодексу адміністративного судочинства України предметом доказування є обставини, якими обґрунтовуються позовні вимоги чи заперечення або які мають інше значення для вирішення справи та які належить встановити при ухваленні судового рішення у справі.

Крім того, відповідно до частини другої ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Таким чином, касаційна скарга підлягає задоволенню частково.

Керуючись ст.ст. 210, 220, 222, 223, 227, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

у х в а л и в:

Касаційні скарги Приватного підприємства-фірми «Інтерекопласт», Державної податкової інспекції у м. Рівному Головного управління Міндоходів у Рівненській області задовольнити частково.

Постанову Рівненського окружного адміністративного суду від 25.12.2013 року та ухвалу Житомирського апеляційного адміністративного суду від 11.03.2014 року у справі № 2а-4367/09/1770 скасувати, а справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили у порядку та строки, передбачені статтею 254 Кодексу адміністративного судочинства України, та не може бути оскаржена.

Головуючий Ю.І.Цвіркун

Судді Л.В.Ланченко

Н.Г.Пилипчук