Справа № 201/15357/14-а (2а/201/45/15)
Суддя: Головчук С.В.
Дата ухвалення: 2016-03-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 березня 2016 року м. Київ К/800/25901/15

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі:

Головчук С.В. (суддя-доповідач),
Ліпського Д.В.,
Черпака Ю.К.,

розглянувши в порядку письмового провадження касаційну скаргу Громадської організації «Дніпропетровська незалежна правозахисна громадська організація»

на ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 20 травня 2015 року

у справі за позовом Громадської організації «Дніпропетровська незалежна правозахисна громадська організація» (далі - Громадська організація «ДНПГО») в інтересах члена організації ОСОБА_4 до директора Департаменту охорони здоров'я Дніпропетровської міської ради Рудяк Олександра Опанасовича та головного спеціаліста по зв'язкам з громадськістю та юридичному забезпеченню Департаменту охорони здоров'я Дніпропетровської міської ради Скоріної Ганни Володимирівни про визнання дій неправомірними у зв'язку із порушенням права на отримання публічної інформації та зобов'язання вчинити певні дії,

в с т а н о в и л а:

У грудні 2014 року Громадська організація «ДНПГО» в інтересах члена організації ОСОБА_4 звернулася до суду з адміністративним про визнання неправомірними дій щодо ненадання повної відповіді на інформаційний запит від розпорядника інформації.

Ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 20 травня 2015 року апеляційну скаргу Громадської організації «ДНПГО» в інтересах члена організації ОСОБА_4 на ухвалу Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 02 березня 2015 року повернуто особі, яка її подала.

У касаційній скарзі позивач просить скасувати ухвалу суду апеляційної інстанції та направити апеляційну скаргу для продовження її розгляду до апеляційного суду, посилаючись на порушення судом норм процесуального права. Вказує, що відповідно до Закону України «Про судовий збір» громадські організації звільнені від сплати судового збору, проте апеляційний суд ухвалою від 17 березня 2015 року безпідставно зобов'язав позивача його сплатити і через не усунення вказаних недоліків повернув апеляційну скаргу. Зазначає, що суд апеляційної інстанції не дав належної правової оцінки статутним документам, які Громадська організація «ДНПГО» подала разом із матеріалами апеляційної скарги.

Перевіривши доводи касаційної скарги, матеріали справи, правильність застосування норм процесуального права колегія суддів вважає, що скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Повертаючи апеляційну скаргу скаржнику, суд апеляційної інстанції виходив з того, що позивачем не виконано вимоги ухвали суду від 17 березня 2015 року про залишення апеляційної скарги Громадської організації «ДНПГО» без руху, відповідно до якої скаржник повинен був сплатити судовий збір або надати копію статуту, що підтверджує його право звертатися до суду за захистом прав та інтересів її членів.

Проте з такими висновками погодитись неможливо.

Вимоги до апеляційної скарги встановлені статтею 187 КАС України.

За змістом частини 6 цієї статті до апеляційної скарги додається документ про сплату судового збору.

Статтею 2 Закону України «Про судовий збір» встановлено, що платниками судового збору є фізичні та юридичні особи, які звертаються до суду чи стосовно яких ухвалене судове рішення, передбачене цим Законом.

За визначенням, наведеним у частині 1 статті 1 Закону України від 22 березня 2012 року № 4572-VІ «Про громадські об'єднання» (далі - Закон № 4572-VІ) громадським об'єднанням є добровільне об'єднання фізичних осіб та/або юридичних осіб приватного права для здійснення та захисту прав і свобод, задоволення суспільних, зокрема економічних, соціальних, культурних, екологічних, та інших інтересів.

Громадське об'єднання (громадська організація або громадська спілка) може здійснювати діяльність зі статусом юридичної особи або без такого статусу (частина 5 статті 1 Закону № 4572-VІ).

Частиною 3 статті 11 Закону № 4572-VІ встановлено, що статут громадського об'єднання, яке має намір здійснювати діяльність без статусу юридичної особи (у разі, якщо наявність статуту такого об'єднання передбачена рішенням про його утворення), може не містити положень, передбачених пунктами 5 - 8 частини першої цієї статті.

Відповідно до положень статей 12 і 16 Закону № 4572-VІ громадське об'єднання реєструється і набуває статусу юридичної особи або повідомляє про своє утворення уповноважений орган з питань реєстрації та здійснює діяльність без статусу юридичної особи.

Отже, в силу положень наведених норм Закону, громадська організація може здійснювати діяльність без статусу юридичної особи, а наявність статуту у такій організації повинна бути передбачена у рішенні про її утворення.

На виконання ухвали суду від 17 березня 2015 року позивач надіслав заяву про усунення недоліків касаційної скарги, в якій послався на те, що Громадська організація «ДНПГО» здійснює діяльність без статусу юридичної особи та за відсутності статуту. До цієї заяви скаржник долучив витяг з протоколу установчих зборів засновників Громадської організації «ДНПГО» від 15 вересня 2014 року № 1 та копію листа Головного управління юстиції у Дніпропетровській області від 26 січня 2015 року №Т-1, яким роз'яснено порядок реєстрації громадських об'єднань без статусу юридичної особи, з наведенням переліку необхідних для цього документів.

Як видно з витягу протоколу установчих зборів засновників Громадської організації «ДНПГО» від 15 вересня 2014 року № 1 і наказу Дніпропетровського міського управління юстиції від 15 жовтня 2014 року № 381, ця організація легалізована шляхом письмового повідомлення про утворення і здійснює свою діяльність без статусу юридичної особи. Записи щодо наявності та затвердження статуту Громадської організації «ДНПГО» у рішенні про її утворення відсутні.

За наведених обставин, суд апеляційної інстанції безпідставно зобов'язав Громадську організацію «ДНПГО» сплатити судовий збір або надати копію статуту, а тому підстав для повернення апеляційної скарги не було.

Водночас відповідно до статті 50 КАС України сторонами в адміністративному процесі є позивач та відповідач. Позивачем в адміністративній справі можуть бути громадяни України, іноземці чи особи без громадянства, підприємства, установи, організації (юридичні особи), суб'єкти владних повноважень.

Згідно з частиною першою статті 60 КАС України у випадках, встановлених законом, Уповноважений Верховної Ради України з прав людини, органи державної влади, органи місцевого самоврядування, фізичні та юридичні особи можуть звертатися до адміністративного суду із адміністративними позовами про захист прав, свобод та інтересів інших осіб і брати участь у цих справах.

Тому при вирішенні питання про прийняття позовної заяви необхідно звернути увагу на те, чи може громадська організація без статусу юридичної особи бути позивачем в адміністративній справі або законним представником інших осіб.

Відповідно до частини 1 статті 227 КАС України підставою для скасування судового рішення суду апеляційної інстанції і направлення справи для продовження розгляду є порушення норм матеріального чи процесуального права, які призвели до постановлення незаконної ухвали, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі.

Враховуючи наведене, ухвала апеляційного суду підлягає скасуванню з направленням справи до суду апеляційної інстанції для продовження розгляду.

Керуючись статтями 220, 222, 223, 227, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів,

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу Громадської організації «Дніпропетровська незалежна правозахисна громадська організація» задовольнити.

Ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 20 травня 2015 року скасувати, а справу направити до суду апеляційної інстанції для продовження розгляду.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі, та оскарженню не підлягає.

Судді С.В. Головчук
Д.В. Ліпський
Ю.К. Черпак