Справа № 820/10757/15
Суддя: Мар'єнко Л.М.
Дата ухвалення: 2016-03-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Харків

02 березня 2016 р. № 820/10757/15

Харківський окружний адміністративний суд у колегіальному складі:

головуючого судді - Мар'єнко Л.М.,

суддів - Мельникова Р.В., Полях Н.А.,

при секретарі судового засідання: Ділбарян А.О.,

за участі: представника позивача - ОСОБА_1,

розглянувши в місті Харкові в приміщенні Харківського окружного адміністративного суду у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Міністерства внутрішніх справ України, Управління Міністерства внутрішніх справ України на Південній залізниці про визнання незаконним та скасування наказу, поновлення на посаді, стягнення грошового забезпечення, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач, ОСОБА_2, звернулася до Харківського окружного адміністративного суду з позовом, в якому просить суд визнати незаконним та скасувати наказ Управління МВС України на Південній залізниці від 13 жовтня 2015 року № 208 о/с в частині звільнення позивача; поновити позивача на посаді старшого слідчого відділу Управління МВС України на Південній залізниці; стягнути з Управління МВС України на Південній залізниці на користь позивача грошове забезпечення за час вимушеного прогулу з 14 жовтня 2015 року і по день поновлення на посаді.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що наказ про його звільнення є незаконним та порушує його права, свободи та інтереси, що потребує судового захисту.

Ухвалою суду від 26.11.2015 року залучено до участі у справі в якості другого відповідача, Міністерство внутрішніх справ України.

В обґрунтування заперечень на позов представник відповідача - Міністерства внутрішніх справ України, зазначив, що позивача було правомірно звільнено згідно п. 64 "Г" Положення про проходження служби рядовим та начальницьким складом ОВС, через скорочення штатів, оскільки було прийнято рішення про ліквідацію Управління Міністерства внутрішніх справ України на Південній залізниці. Додатково вказав, що МВС України не наділено повноваженнями поновлення позивача на посаді, оскільки не видавало наказ про його звільнення. Такими повноваженнями володіє на даний час голова ліквідаційної комісії Управління Міністерства внутрішніх справ України на Південній залізниці.

Ухвалою суду від 02.03.2016 року, адміністративний позов ОСОБА_2 до Міністерства внутрішніх справ України, Управління Міністерства внутрішніх справ України на Південній залізниці, третя особа - Державна казначейська служба України про визнання незаконним та скасування наказу, поновлення на посаді, стягнення грошового забезпечення та моральної шкоди в частині позовних вимог про стягнення з Державного бюджету України шляхом списання Державною казначейською службою України з єдиного казначейського рахунку на користь позивача моральної шкоди в розмірі 15000 грн., спричиненої внаслідок вчинення незаконних дій МВС України та Управління МВС України на Південній залізниці, залишено без розгляду.

У судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги, просив позов задовольнити у повному обсязі з підстав, викладених у позові.

Представники відповідачів у судове засідання не прибули, належним чином повідомлялись про дату, час та місце розгляду справи, про причини неявки суд не повідомили.

Суд, на підставі ст. 128 КАС України, вважає за можливе здійснити розгляд справи без участі представників відповідачів .

Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до наступного висновку.

Судом встановлено, що 01.08.2002 року ОСОБА_2 була прийнята на була прийнята на службу в ОВС, яку з 2009 проходила в Управлінні Міністерства внутрішніх справ України на Південній залізниці ( а.с.13, 183).

Відповідно до наказу Управління Міністерства внутрішніх справ України на Південній залізниці від 28.04.2014 року № 63 о/с позивачу з 11.04.2014 року по 28.12.2016 року, відповідно до ст.18 Закону України "Про відпустки", була надана відпустка по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку ( а.с.11).

Наказом Управління МВС України на Південній залізниці від 13.10.2015 року № 208 о/с відповідно до пункту 64 "г" Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів Української РСР від 29 липня 1991 року № 114 (далі - Положення), ОСОБА_2 - старшого слідчого слідчого відділу Управління МВС України на Південній залізниці, було звільнено з органів внутрішніх справ у запас через скорочення штатів ( а.с.12).

Розглядом справи встановлено, що прийняттю оскаржуваного наказу передувало наступне.

Наказом МВС України від 08.06.2015 року № 662, було ліквідоване Управління МВС України на Південній залізниці з одночасним створенням ліквідаційної комісії ( а.с.128-130).

В подальшому, до вказаного наказу були внесені зміни Наказом МВС України від 07.12.2015 року № 1550 в частині визначення голови ліквідаційної комісії, його повноважень та строків проведення ліквідації ( а.с.131-133).

Відповідно до наказу МВС № 431 та з метою оптимізації структури та штатної чисельності органів внутрішніх справ, наказом МВС України від 22 червня 2015 року №741 "Про організаційно-штатні зміни в підрозділах транспортної міліції", був затверджений Перелік змін в штатах МВС, відповідно до якого через реорганізацію скорочуються всі посади Управління МВС України на Південній залізниці, окрім посад членів комісії з ліквідації ( а.с.121-126).

В подальшому, Наказом МВС № 1534 від 01.12.2015 року було внесено зміни до наказу від 22 червня 2015 року №741, яким, за текстом у Переліку змін в штатах МВС слово "Реорганізується" замінено словом "Ліквідується" ( а.с. 127).

Судом встановлено, що начальником Управління МВС України на Південній залізниці було 09.07.2015 року видано попередження про скорочення посади позивача зв'язку з оголошенням наказу МВС № 741, з метою вручення якого, співробітниками Управління було здійснено виїзд за адресою мешкання ОСОБА_2 - АДРЕСА_1, проте за вказаною адресою нікого не було, про що складено рапорт від 12.08.2015 року ( а.с.192, 194).

За таких обставин, дане попередження було 14.08.2015 року направлено на адресу ОСОБА_2 рекомендованим листом зі зворотним повідомленням, проте на адресу Управління МВС України на Південній залізниці повернувся конверт з позначкою "за закінченням терміну зберігання" ( а.с.193).

Отже, позивача не було належним чином попереджено про скорочення його посади.

Підставою виникнення спірних правовідносин став той факт, що відповідною стороною було порушено процедуру звільнення позивача, в частині невручення останньому попередження про звільнення та не запропонування іншої посади, а крім того порушено ч.3 ст.184 КЗпП України всупереч забороні звільнення вагітних жінок та жінок, які мають дітей до трьох років.

З наведеним суд погоджується та при вирішенні даного спору враховує наступне.

Порядок проходження служби осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, в тому числі звільнення, регулюється спеціальним законодавством, зокрема, Законом України "Про міліцію" ( чинний на час звільнення позивача - надалі Закон), Положенням про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженим постановою Кабінету Міністрів Української РСР від 29 липня 1991 року № 114 ( надалі - Положення).

Частиною 1 статті 5 Закону передбачено, що міліція виконує свої завдання неупереджено, у точній відповідності із законом. Ніякі виняткові обставини або вказівки службових осіб не можуть бути підставою для будь-яких незаконних дій або бездіяльності міліції.

Пунктом 17 Положення № 114-1991 передбачено, що вагітні жінки і матері з числа осіб рядового і начальницького складу користуються всіма правами і пільгами, встановленими законодавством.

Відповідно до пп "г" п. 64 Положення № 114-1991 встановлено, що особи середнього, старшого і вищого начальницького складу звільняються зі служби в запас (з постановкою на військовий облік): через скорочення штатів - при відсутності можливості подальшого використання на службі.

Судом встановлено, що позивач, маючи на час звільнення звання майор міліції, відносився до старшого начальницького складу ( п.2 Положення № 114-1991).

Згідно ч. 7 ст. 9 КАСУ у разі відсутності закону, що регулює відповідні правовідносини, суд застосовує закон, що регулює подібні правовідносини (аналогія закону), а за відсутності такого закону суд виходить із конституційних принципів і загальних засад права (аналогія права).

Відповідно до частини 2 статті 3 Конституції України права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод є головним обов'язком держави.

Крім того, стаття 24 Конституції України визначає, що громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом. Рівність прав жінки і чоловіка, яка забезпечується: наданням жінкам рівних з чоловіками можливостей у громадсько-політичній і культурній діяльності, у здобутті освіти і професійній підготовці, у праці та винагороді за неї, спеціальними заходами щодо охорони праці і здоров'я жінок, встановленням пенсійних пільг; створенням умов, які дають жінкам можливість поєднувати працю з материнством; правовим захистом, матеріальною і моральною підтримкою материнства і дитинства, включаючи надання оплачуваних відпусток та інших пільг вагітним жінкам і матерям.

Враховуючи, що Закон України "Про Національну поліцію", який набув чинності 07.11.2015 року, не містить положень щодо гарантій вагітних жінок і жінок, які мають дітей віком до трьох років, тощо, то в даному випадку до спірних правовідносин повинно бути застосовані конституційні принципи і загальні засади права.

Крім того, на час виникнення спірних правовідносин суд керується саме нормами Положення.

Так п. 10 Положення № 114-1991, особи рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ користуються всіма соціально-економічними, політичними та особистими правами і свободами, виконують усі обов'язки громадян, передбачені Конституцією та іншими законодавчими актами, а їх права, обов'язки і відповідальність, що випливають з умов служби, визначаються законодавством, Присягою, статутами органів внутрішніх справ і цим Положенням.

Норми КЗпП України передбачають гарантії для даної категорії осіб. Так згідно ч. 3 ст. 184 КЗпП України звільнення вагітних жінок і жінок, які мають дітей віком до трьох років, одиноких матерів при наявності дитини віком до чотирнадцяти років або дитини-інваліда з ініціативи власника або уповноваженого ним органу не допускається, крім випадків повної ліквідації підприємства, установи, організації, коли допускається звільнення з обов'язковим працевлаштуванням. Обов'язкове працевлаштування зазначених жінок здійснюється також у випадках їх звільнення після закінчення строкового трудового договору. На період працевлаштування за ними зберігається середня заробітна плата, але не більше трьох місяців з дня закінчення строкового трудового договору.

Тобто Управлінням Міністерства внутрішніх справ України на Південній залізниці були порушені права позивача, в частин звільнення зі служби органів внутрішніх справ всупереч вимогам частини 3 статті 184 Кодексу законів про працю України, якою встановлена заборона звільнення вагітних жінок і жінок, які мають дітей до трьох років (до шести років), одиноких матерів при наявності дитини віком до чотирнадцяти років або дитини-інваліда з ініціативи власника або уповноваженого ним органу, крім випадків повної ліквідації підприємства, установи, організації, коли допускається звільнення з обов'язковим працевлаштуванням.

Крім того, законодавством про працю врегульовано трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами (ст. 3 КЗпП України).

Відповідно до п. 1 ст. 40 Кодексу законів про працю України, трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом, зокрема, у випадку відбуття змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

За наявності даних обставин розірвання трудового договору проводиться з обов'язковим додержанням передбаченого статтею 49-2 КЗпП України порядку вивільнення працівників, відповідно до якого вони попереджаються про наступне вивільнення не пізніше ніж за два місяці. Одночасно роботодавець пропонує працівникові роботу на тому ж підприємстві, в тій самій установі, організації за відповідною професією чи спеціальністю, а за відсутності роботи - іншу. При вивільненні працівника враховується його переважне право й перевага перед іншими у залишенні на роботі.

При цьому, звільнення за п.1 ст. 40 КЗпП України може мати місце, згідно до роз'яснень пункту 19 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику розгляду судами трудових спорів" від 6 листопада 1992 року № 9, якщо дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, додержання власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, за наявності доказів щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника без його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджався він за 2 місяці про наступне вивільнення.

Суд зазначає, що значимим моментом спірних правовідносин є з'ясування обставин щодо ліквідації Управління Міністерства внутрішніх справ України на Південній залізниці, як юридичної особи публічного права та додержання таким процедури звільнення позивача.

Розглядом справи доведено, що в наказі МВС від 22.06.2015 року № 741, який став підставою винесення спірного наказу Управлінням МВС України на Південній залізниці від 13.10.2015 року № 208 о/с, зазначено про скорочення посад в Управлінні МВС України на Південній залізниці через реорганізацію.

А зміни до наказу, якими слово "реорганізація" замінено на "ліквідація", що як вказував відповідач- МВС України, призвело до скорочення всіх посад в органі, де проходила службу ОСОБА_2, та як наслідок, правомірності її звільнення, були внесені вже після звільнення позивача, а саме 01.12.2015 року.

Крім того, розглядом справи доведено, що Управління МВС України на Південній залізниці перебуває на теперішній час, в стані припинення, а його функції та повноваження покладено на Ліквідаційну комісію.

Отже Управлінням МВС України на Південній залізниці в особі Ліквідаційної комісії, не було додержано процедуру звільнення позивача в процесі ліквідації органу, оскільки не попереджено про звільнення в установлений законом строк та не запропоновано іншу посаду для подальшого проходження служби в органах внутрішніх справ.

Суд критично ставиться до наявних в матеріалах справи рапорту про відсутність позивача за адресою мешкання, як підставу неможливості вручення попередження про звільнення, а також копії повідомлення про повернення поштового відправлення з даним попередженням, "за закінченням терміну зберігання", оскільки Управління не було позбавлено можливості повідомити ОСОБА_2 засобами телефонного зв'язку, про його наявність та необхідність вручення .

Доказів цього матеріали справи не містять, а крім того суд зазначає, що додержання процедури звільнення у спірних правовідносинах можливо лише у разі наявності одночасно двох фактів - належного попередження позивача у строки, встановлені законом, про звільнення та запропонування іншої посади, що прямо встановлено ст. 49-2 КЗпП України

Відповідно до п.24 Положення № 114-1991, у разі незаконного звільнення або переведення на іншу посаду особи рядового, начальницького складу органів внутрішніх справ підлягають поновленню на попередній посаді з виплатою грошового забезпечення за час вимушеного прогулу або різниці в грошовому забезпеченні за час виконання службових обов'язків, але не більш як за один рік.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що оскаржуваний наказ Управління МВС України на Південній залізниці від 13 жовтня 2015 року № 208 о/с в частині звільнення позивача є неправомірним та підлягає скасуванню.

Виходячи з приписів ст. 19 ч. 2 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 2 ч. 1 КАСУ завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Таким чином, в даному випадку Управлінням Міністерства внутрішніх справ України на Південній залізниці не дотримано вимоги закону про захист охороняємих прав, свобод та інтересів фізичних осіб у сфері публічно-правових відносин, на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Крім того, встановлена законодавством можливість ліквідації державної установи ( організації) з одночасним створенням іншої, яка буде виконувати повноваження ( завдання) особи, що ліквідується, не виключає, а включає зобов'язання роботодавця ( держави) щодо працевлаштування працівників ліквідованої установи. Невиконання такого зобов'язання порушує трудові гарантії працівника.

Посилання відповідача - Міністерства внутрішніх справ України на норми ЦК України в контексті ліквідації Управління Міністерства внутрішніх справ України на Південній залізниці є необґрунтованими, оскільки такі стосуються юридичних осіб приватного права. Водночас порядок утворення та правовий статус юридичних осіб публічного права встановлюються Конституцією України та законом.

А тому, відповідно до вимог чинного законодавства України після скорочення посад, обов'язкове працевлаштування повинно відбуватися шляхом призначення на посади відповідного фаху, а оскільки позивач проходить службу в органах внутрішніх справ, то його обов'язкове працевлаштування повинно відбуватися шляхом переводу для подальшого проходження служби в інші органи внутрішніх справ України, з дотриманням вимог законодавства, яке діє на теперішній час.

Крім того, відповідно до ч. 2 ст. 11 КАС України, суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, і не може виходити за межі позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог тільки в разі, якщо це необхідно для повного захисту прав, свобод та інтересів сторін чи третіх осіб, про захист яких вони просять.

Позовна вимога ОСОБА_2 щодо поновлення на посаді не містить в собі посилань на конкретні дати, тому суд, з метою захисту прав позивача вважає за необхідне вийти за межі позовних вимог в частині поновлення позивача на посаді з дня звільнення, тобто з 13 жовтня 2015 року.

Отже, відновлення порушених прав позивача, суд вбачає шляхом поновлення позивача на посаді на посаді старшого слідчого слідчого відділу Управління Міністерства внутрішніх справ України на Південній залізниці з 13 жовтня 2015 року.

Щодо позовної вимоги про стягнення з Управління МВС України на Південній залізниці на користь позивача грошового забезпечення за час вимушеного прогулу з 14 жовтня 2015 року і по день поновлення на посаді, у задоволенні такої суд відмовляє, оскільки звільнення ОСОБА_2 відбулось у період її знаходження у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, згідно зі ст. 18 Закону України "Про відпустки".

Відповідно до вимог ст. 256 ч. 1 п.3 КАСУ негайному виконанню підлягає постанова суду про поновлення позивача на посаді старшого слідчого слідчого відділу Управління Міністерства внутрішніх справ України на Південній залізниці з 13 жовтня 2015 року.

Керуючись ст. ст. 2, 8-14, 71,160-163, 167, 186, 254, 256 КАС України, суд -

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов ОСОБА_2 до Міністерства внутрішніх справ України, Управління Міністерства внутрішніх справ України на Південній залізниці про визнання незаконним та скасування наказу, поновлення на посаді, стягнення грошового забезпечення - задовольнити частково.

Скасувати наказ Управління Міністерства внутрішніх справ України на Південній залізниці від 13 жовтня 2015 року № 208 о/с в частині звільнення ОСОБА_2.

Поновити ОСОБА_2 на посаді старшого слідчого слідчого відділу Управління Міністерства внутрішніх справ України на Південній залізниці з 13 жовтня 2015 року.

В іншій частині позовних вимог - відмовити.

Допустити негайне виконання постанови в частині поновлення ОСОБА_2 на посаді з 13 жовтня 2015 року.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Харківського апеляційного адміністративного суду через Харківський окружний адміністративний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Повний текст постанови виготовлено 11 березня 2016 року.

Головуючий суддя Мар'єнко Л.М.

Судді Мельников Р.В.

Полях Н.А.