Справа № 826/1429/16
Суддя: Качур І.А.
Дата ухвалення: 2016-02-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

про відмову у відкритті провадження в адміністративній справі

03 лютого 2016 року м. Київ № 826/1429/16

Суддя Окружного адміністративного суду міста Києва Качур І.А., розглянувши позовну заяву і додані до неї матеріали

за позовом ОСОБА_1
до Кабінету Міністрів України
про визнання протиправним та скасування рішення, зобов'язання вчинити дії
ВСТАНОВИВ:

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернувся ОСОБА_1 з позовом до Кабінету Міністрів України, в якому просить:

- постановити судове рішення яким доручити Кабінету Міністрів України видати розпорядження органам Державної пенітенціарної служби України скласти у висновку СЛК про медичний огляд засудженого ОСОБА_1 1973 р. н. від 19.09.2014 р. фіксований запис, що згідно з п. п. 3. П. 7 Переліку захворювань, які є підставою для подання в суди матеріалів про звільнення засуджених від подальшого відбування покарання затвердженого Наказом Міністерства Юстиції України, Міністерства Охорони Здоров'я України від 15.08.2014р №1348/5/572 зареєстрованим у Міністерстві Юстиції України 20.08.2014 р. № 990/25767 Матеріали на засудженого ОСОБА_1 можуть бути подані на його звільнення на розгляд суду;

- виконати вимоги пунктів 5 та 7 розділу VI Наказу Міністерства Юстиції України, Міністерства Охорони Здоров'я України від 15.08.2014р № 1348/5/572 зробити подання до суду про вирішення питання для звільнення засудженого ОСОБА_1 1373 р. н. від відбування покарання за хворобою.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 107 Кодексу адміністративного судочинства України суддя після одержання позовної заяви з'ясовує, чи належить позовну заяву розглядати в порядку адміністративного судочинства.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 3 Кодексу адміністративного судочинства України справа адміністративної юрисдикції - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб'єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 3 Кодексу адміністративного судочинства України адміністративний позов - звернення до адміністративного суду про захист прав, свобод та інтересів у публічно-правових відносинах.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 17 Кодексу адміністративного судочинства України юрисдикція адміністративних судів поширюється на спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності. У свою чергу п. 2 ч. 3 цієї статті передбачено, що юрисдикція адміністративних судів не поширюється на публічно-правові справи, що належить вирішувати в порядку кримінального судочинства.

При визначенні юрисдикції справи, необхідно виходити з характеру спірних правовідносин, прав та інтересів, за захистом яких звернувся позивач, суб'єктного складу сторін, предмету спірних правовідносин.

З аналізу вказаних норм вбачається, що публічно-правовим спором за Кодексом адміністративного судочинства України є не будь-який публічно-правовий спір, а лише той, який випливає із здійснення суб'єктом владних повноважень своїх владних управлінських функцій.

Як вбачається із матеріалів адміністративного позову, позивач просить постановити судове рішення яким доручити Кабінету Міністрів України видати розпорядження органам Державної пенітенціарної служби України скласти у висновку СЛК про медичний огляд засудженого ОСОБА_1 1973 р. н. від 19.09.2014 р. фіксований запис, що згідно з п. п. 3. П. 7 Переліку захворювань, які є підставою для подання в суди матеріалів про звільнення засуджених від подальшого відбування покарання, однак діяльність відповідача в цьому випадку не належить до сфери управлінської діяльності та не може бути предметом оскарження в порядку адміністративного судочинства.

Відповідно до ч. 2 ст. 4 Кодексу адміністративного судочинства України юрисдикція адміністративних судів поширюється на всі публічно-правові спори, крім спорів, для яких законом встановлений інший порядок судового вирішення.

Даний спір не є публічно-правовим і не підпадає під визначення справи адміністративної юрисдикції, наведене у п. 1 ч. 1 ст. 3 Кодексу адміністративного судочинства України, та не містить ознак адміністративного позову, а тому в порядку адміністративного судочинства розгляду не підлягає, оскільки юрисдикція адміністративних судів, встановлена ст. 17 Кодексу адміністративного судочинства України, на цей спір не поширюється.

Статтею 84 Кримінального кодексу України передбачено, що Особа, яка після вчинення злочину або постановлення вироку захворіла на іншу тяжку хворобу, що перешкоджає відбуванню покарання, може бути звільнена від покарання або від подальшого його відбування. При вирішенні цього питання суд враховує тяжкість вчиненого злочину, характер захворювання, особу засудженого та інші обставини справи.

При цьому, суд звертає увагу позивача на те, що кримінально-виконавче законодавство України регламентує порядок і умови виконання та відбування кримінальних покарань з метою захисту інтересів особи, суспільства і держави шляхом створення умов для виправлення і ресоціалізації засуджених, запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами, а також запобігання тортурам та нелюдському або такому, що принижує гідність, поводженню із засудженими.

Завданнями кримінально-виконавчого законодавства України є визначення принципів виконання кримінальних покарань, правового статусу засуджених, гарантій захисту їхніх прав, законних інтересів та обов'язків; порядку застосування до них заходів впливу з метою виправлення і профілактики асоціальної поведінки; системи органів і установ виконання покарань, їх функцій та порядку діяльності; нагляду і контролю за виконанням кримінальних покарань, участі громадськості в цьому процесі; а також регламентація порядку і умов виконання та відбування кримінальних покарань; звільнення від відбування покарання, допомоги особам, звільненим від покарання, контролю і нагляду за ними.

Інститут звільнення від кримінальної відповідальності тісно пов'язаний з конституційним принципом невинуватості, згідно якому винуватість особи у вчиненні злочину може бути визначена лише обвинувальним вироком суду. Звідси висновок - звільнення від кримінальної відповідальності відноситься до виключної компетенції суду загальної юрисдикції, воно формується в обвинувальному вироку після проведення судового розгляду кримінальної справи по суті.

Таким чином, спірні правовідносини не відносяться до сфери публічно-правових відносин та гарантуються Кримінальним процесуальним кодексом України та Кримінально-виконавчим кодексом України, а відтак належать до компетенції місцевого суду загальної юрисдикції.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 109 Кодексу адміністративного судочинства України суддя відмовляє у відкритті провадження в адміністративній справі, якщо заяву не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

Враховуючи викладене, керуючись п. 1 ч. 1 ст. 109, ст. 160, ст. 165 Кодексу адміністративного судочинства України, суддя -

У Х В А Л И В:

1. Відмовити у відкритті провадження в адміністративній справі.

2. Ухвалу про відмову у відкритті провадження в адміністративній справі разом із позовною заявою та усіма доданими до неї матеріалами надіслати позивачу негайно.

3. Роз'яснити позивачу про його право на звернення із вказаним позовом до суду загальної юрисдикції, в порядку передбаченому Господарським процесуальним кодексом України, а також вказати на те, що повторне звернення тієї ж особи до адміністративного суду з таким самим адміністративним позовом, щодо якого постановлено ухвалу про відмову у відкритті провадження, не допускається.

4. У випадку оскарження ухвали позовні матеріли будуть скеровані до апеляційної інстанції разом з апеляційною скаргою.

Ухвала може бути оскаржена особою, яка подала позовну заяву.

Ухвала суду набирає законної сили в порядку передбаченому ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена в апеляційному порядку повністю або частково за правилами, встановленими ст. ст. 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України, шляхом подання через суд першої інстанції апеляційної скарги.

Суддя І.А. Качур