Справа № 813/484/15
Суддя: Старунський Дмитро Миколайович
Дата ухвалення: 2016-03-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 березня 2016 року Справа № 876/6015/15

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Старунського Д.М.,

суддів Багрія В.М., Рибачука АІ.,

за участю секретаря судового засідання Лемцьо І.В.,

представника позивача Яцук Г.М.

відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 на постанову Львівського окружного адміністративного суду від 05 березня 2015 року у справі за позовом Миколаївської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Львівській області до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про стягнення боргу,

в с т а н о в и в:

Миколаївська ОДПІ ГУ ДФС у Львівській області 02.02.2015 року звернулася в суд з адміністративним позовом до ФОП ОСОБА_2, в якому просила стягнути з фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 на користь Державного бюджету податковий борг в сумі 7420,98 грн.

Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 05 березня 2015 року в адміністративний позов задоволено повністю. Стягнуто з фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 податковий борг в сумі 7420 (сім тисяч чотириста двадцять) грн. 98 коп.

Не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції ФОП ОСОБА_2 оскаржила його в апеляційному порядку. В апеляційній скарзі просить рішення суду першої інстанції скасувати і прийняти нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог відмовити.

Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що судом неповно з'ясовано обставини, що мають значення для справи, а постанова суду є необґрунтованою та прийнятою з порушенням норм матеріального та процесуального права. Апелянт зазначає, що згідно податкових декларацій про майновий стан та доходи за 2013-20114 роки у неї як фізичної особи-підприємця відсутні доходи та обов'язок зі сплати податку на доходи фізичних осіб та єдиного соціального внеску, а тому відсутній борг перед бюджетом, отже позовну заяву подано до неналежного відповідача.

Представник позивача у судовому засіданні вимоги апеляційної скарги заперечила та просила залишити її без задоволення, посилаючись на подану відповідачкою декларацію від 08.07. 2014 року.

Відповідач в судовому засіданні вимоги апеляційної скарги підтримала та просила її задовольнити, вказавши, що вказану вище декларацію написала під диктовку працівників податкового органу.

Заслухавши суддю-доповідача по справі, пояснення сторін, перевіривши матеріали справи та апеляційну скаргу в межах наведених у ній доводів, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та матеріалами справи підтверджується, що ФОП ОСОБА_2 зареєстрована як фізична особа - підприємець 07.02.2000 року відповідно до копії Витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців №19801152 від 18.12.2014 року.

Податковий борг ФОП ОСОБА_2 виник в результаті несплати узгодженого податкового зобов'язання по податку на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування, визначеного згідно з податковою декларацією про майновий стан і доходи за 2013 рік від 08.07.2014 року. Відповідачем в поданій декларації (п. 13.01 Розділу V) самостійно визначено розмір податку на доходи фізичних осіб, що підлягає сплаті до бюджету, в сумі 7420,98 грн.

Позивачем надіслано ФОП ОСОБА_2 податкову вимогу форми «Ф» від 13.10.2014 року №813-25 на загальну суму 7420,98 грн.

Згідно з довідки позивача №223/10/250-0 від 14.01.2015 року про податкову заборгованість ФОП ОСОБА_2, податковий борг відповідача становить 7420,98 грн.

Задовольняючи адміністративний позов, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки доказів добровільної сплати податкового боргу у розмірі 7420,98 грн. ФОП ОСОБА_2 під час розгляду справи не надано та до матеріалів справи не долучено, то така підлягає стягненню в судовому порядку.

Такий висновок суду першої інстанції, на думку колегії суддів, не відповідає нормам матеріального права та фактичним обставинам справи і є помилковим, виходячи з наступного.

Відповідно до п. 164.1 ст. 164 Податкового кодексу України (далі - ПК України), базою оподаткування доходів фізичних осіб є загальний оподатковуваний дохід, з урахуванням особливостей, визначених цим розділом. Загальний оподатковуваний дохід - будь-який дохід, який підлягає оподаткуванню, нарахований (виплачений, наданий) на користь платника податку протягом звітного податкового періоду.

Загальний місячний оподатковуваний дохід складається із суми оподатковуваних доходів, нарахованих (виплачених, наданих) протягом такого звітного податкового місяця.

Так, відповідно до п.п."д" п.п. 164.2.17 п. 164.2 ст.164 ПК України до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включається дохід, отриманий платником податку як додаткове благо (крім випадків, передбачених статтею 165 цього Кодексу) у вигляді суми боргу платника податку, анульованого (прощеного) кредитором за його самостійним рішенням, не пов'язаним з процедурою банкрутства, до закінчення строку позовної давності. Якщо кредитор повідомляє платника податку - боржника рекомендованим листом з повідомленням про вручення або шляхом укладення відповідного договору, або шляхом надання повідомлення боржнику під підпис особисто про анулювання (прощеного) боргу та включає суму анульованого (прощеного) боргу до податкового розрахунку суми доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, за підсумками звітного періоду, у якому такий борг було анульовано (прощеного), такий боржник самостійно сплачує податок з таких доходів та відображає їх у річній податковій декларації.

Згідно з п.п. 14.1.47, 14.1.56 п. 14.1 ст. 14 ПК України, додаткові блага - кошти, матеріальні чи нематеріальні цінності, послуги, інші види доходу, що виплачуються (надаються) платнику податку податковим агентом, якщо такий дохід не є заробітною платою та не пов'язаний з виконанням обов'язків трудового найму або не є винагородою за цивільно-правовими договорами (угодами), укладеними з таким платником податку (крім випадків, прямо передбачених нормами розділу IV цього Кодексу).

Відповідно до пп. 14.1.54 п. 14.1 ст. 14 ПК України дохід з джерелом їх походження з України - будь-який дохід, отриманий резидентами або нерезидентами, у тому числі від будь-яких видів їх діяльності на території України (включаючи виплату (нарахування) винагороди іноземними роботодавцями), її континентальному шельфі, у виключній (морській) економічній зоні, у тому числі, але не виключно, доходи у вигляді:

а) процентів, дивідендів, роялті та будь-яких інших пасивних (інвестиційних) доходів, сплачених резидентами України; б) доходів від надання резидентам або нерезидентам в оренду (користування) майна, розташованого в Україні, включаючи рухомий склад транспорту, приписаного до розташованих в Україні портів; в) доходів від продажу рухомого та нерухомого майна, доходів від відчуження корпоративних прав, цінних паперів, у тому числі акцій українських емітентів; г) доходів, отриманих у вигляді внесків та премій на страхування і перестрахування ризиків на території України; ґ) доходів страховиків - резидентів від страхування ризиків страхувальників - резидентів за межами України; д) інших доходів від діяльності, у тому числі пов'язаних з повною або частковою переуступкою прав та обов'язків за угодами про розподіл продукції на митній території України або на територіях, що перебувають під контролем контролюючих органів (у зонах митного контролю, на спеціалізованих ліцензійних митних складах тощо); е) спадщини, подарунків, виграшів, призів; є) заробітної плати, інших виплат та винагород, виплачених відповідно до умов трудового та цивільно-правового договору; ж) доходів від зайняття підприємницькою та незалежною професійною діяльністю.

Згідно з пп. 14.1.56 п. 14.1 ст. 14 ПК України доходи - загальна сума доходу платника податку від усіх видів діяльності, отриманого (нарахованого) протягом звітного періоду в грошовій, матеріальній або нематеріальній формах.

В силу положень п.п. 164.2.14 п. 164.2 ст. 164 ПК України до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включається дохід у вигляді неустойки (штрафів, пені), відшкодування матеріальної або немайнової (моральної) шкоди, крім відсотків, отриманих від боржника внаслідок прострочення виконання ним договірного зобов'язання.

Відповідно до п.п. 165.1.49 п. 165.1 ст. 165 ПК України до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку не включаються інші доходи, які згідно з цим Кодексом не включаються до складу загального місячного (річного) оподатковуваного доходу.

Борг у вигляді пені за кредитним договором, прощений кредитором, не є додатковим благом, з якого боржник повинен сплатити податок у розумінні абз. «д» пп. 164.2.17 п. 164.2 ст. 164 Податкового кодексу України.

Відповідно до пп. 165.1.55 п. 165.1 ст. 165 Податкового кодексу України борг у вигляді пені, комісії чи процентів за кредитним договором, прощений кредитором, не є додатковим благом, з якого боржник повинен сплатити податок.

Згідно з ч. 3 ст. 549 ЦК України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

За змістом ч.ч. 4-5 ст. 11 КАС України суд при розгляді справи повинен: визначити характер спірних правовідносин та зміст правової вимоги, матеріальний закон, який їх регулює, а також факти, що підлягають встановленню і лежать в основі вимог та заперечень; з'ясувати, які є докази на підтвердження зазначених фактів, і вжити заходів до своєчасного їх подання.

Колегія суддів зазначає, що суд першої інстанції при розгляді даної справи не встановив природу прощеної заборгованості за кредитом, з огляду на те, що вказана сума може включати в себе тіло кредиту, відсотки та пеню, що відповідно, зумовлює настання для ОСОБА_2 різних правових наслідків у межах спірних правовідносин.

Колегія суддів звертає увагу, що кредитний договір № 014/08_5/4879-СК від 28.08.2005 року укладено з відповідачкою як з фізичною особою, а не підприємцем.

З копії податкової декларації за звітний 2013 рік видно, що вона подана у встановлені законом строки 10.02.2014 року і доходи у відповідача відсутні.

У зв»язку з цим, надана декларація за цей же період від 08.07.2014 року з вказівкою на борг складена з порушенням встановлених законом строків та порядку( виходить, що друга основна , а не коригуюча ), тому не може бути належним та допустимим доказом.

З матеріалів справи видно, що борг було нараховано неправомірно, відповідач була не згідна з боргом та вимогою про його сплату, відтак не оскарження такої вимоги, що містить неправомірні вимоги, не може бути підставою для стягнення такого боргу.

На підставі зазначених положень законодавства України колегія суддів вважає, що прощена позивачу пеня не є його доходом та додатковим благом, так як нарахування пені є засобом забезпечення виконання договірних зобов'язань, проте сума нарахованої пені не отримується боржником в грошовій формі, а банк вправі як стягувати її, так і не стягувати.

Таким чином, суд першої інстанції, задовольняючи адміністративний позов, прийшов до помилкового висновку, оскільки не взяв до уваги зазначені обставини та не надав їм належної оцінки.

Відповідно до статті 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а суд згідно з статтею 86 КАС України оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Мотивація та докази, наведені у апеляційній скарзі, дають адміністративному суду апеляційної інстанції підстави для постановлення висновків, які б спростовували правову позицію суду першої інстанції.

Відповідно до п. 4 ст. 202 КАС України підставою для скасування постанови суду першої інстанції та ухвалення нового рішення є порушення норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи або питання.

З огляду на вищевикладене, доводи апеляційної скарги є суттєвими і складають підстави для висновку про порушення судом першої інстанції норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, через що постанова суду підлягає скасуванню з прийняттям нового рішення про задоволення подання з вищевикладених мотивів.

Керуючись ст. ст. 160 ч. 3, 196, 198 п. 3, 202 п. 4, 205 ч. 2, 207, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 задовольнити.

Постанову Львівського окружного адміністративного суду від 05 березня 2015 року у справі №813/484/15 скасувати та прийняти нову, якою у задоволенні адміністративного позову відмовити.

Постанова є остаточною та оскарженню не підлягає

.

Головуючий суддя Д.М. Старунський

Судді В.М. Багрій

А.І. Рибачук

Постанова у повному обсязі складена 04.03.2016 року.