Справа № 808/6205/15
Суддя: Бишевська Н.А.
Дата ухвалення: 2016-02-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

24 лютого 2016 рокусправа № 808/6205/15

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Бишевської Н.А.

суддів: Добродняк І.Ю Семененка Я.В.

за участю секретаря судового засідання: Кязимової Д.В.,

представників сторін:

позивача : - Охрименко С.В., дов. від 07.11.15 р., Юрченко І.О., дов. від 04.01.16 р.

відповідача: - не з'явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні

апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «ЗАТ «Автомир»

на постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 01 жовтня 2015 р. у справі № 808/6205/15

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ЗАТ «Автомир»

до Реєстраційної служби Якимівського районного управління юстиції Запорізької області

треті особи: Кирилівська селищна рада Якимівського району Запорізької області, ОСОБА_4

про скасування рішення та зобов'язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

31.08.2015 Товариство з обмеженою відповідальністю «ЗАТ «Автомир» звернулось з адміністративним позовом до Реєстраційної служби Якимівського районного управління юстиції Запорізької області , треті особи: Кирилівська селищна рада Якимівського району Запорізької області, ОСОБА_4, в якому просило:

- скасувати державну реєстрацію права оренди земельної ділянки кадастровий номер НОМЕР_1, адреса розташування: АДРЕСА_1, за ОСОБА_4, реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна 03, номер запису про інше речове право 8914787;

- зобов'язати державного реєстратора РС Якимівського РУЮ внести запис про скасування державної реєстрації прав на нерухоме майно земельної ділянки кадастровий номер НОМЕР_1, адреса розташування: АДРЕСА_1, за ОСОБА_4, реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна 03, номер запису про інше речове право 8914787.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що Товариством отриманий дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,0100 га, яка розташована в АДРЕСА_1. Проте, позивачу стало відомо, що відповідачем здійснено державну реєстрацію іншого речового права (права оренди) за ОСОБА_4 на підставі договору оренди земельної ділянки, укладеного між ОСОБА_4 та Кирилівською селищною радою, в порушенням приписів чинного законодавства, оскільки цей договір є припиненим. Вважаючи здійснення реєстраційної дії відповідачем, вчиненої без достатнього з'ясування обставин щодо укладення договору оренди, протиправним, при наявності дозволу на розроблення проекту землеустрою на земельну ділянку, що зазначена в договорі оренди ОСОБА_4, позивач звернувся до суду за захистом порушеного права.

Постановою Запорізького окружного адміністративного суду від 1 жовтня 2015 р. у справі № 808/6205/15 у задоволенні вищевказаного адміністративного позову відмовлено.

Постанову суду мотивовано тим, що укладений у 2005 році договір оренди недійсним не визнано, а отже підстав вважати незаконною його реєстрацію не вбачається. Крім того, прийняте відповідачем рішення про реєстрацію іншого речового права жодним чином не порушило права, свободи та інтереси позивача, відповідачем стосовно позивача не виносилось ніякого рішення, а дії щодо реєстрації права оренди за третьою особою, не є порушенням законних прав ТОВ «ЗАТ «Автомир».

Не погодившись з постановою суду, ТОВ «ЗАТ «Автомир» подано апеляційну скаргу, згідно якої скаржник просить скасувати постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 1 жовтня 2015 р. у справі № 808/6205/15 та прийняти нову постанову про задоволення позовних вимог. Скаржник зазначає, що судом першої інстанції невірно застосовано до спірних правовідносин ч.1 ст.216 ЦК України, оскільки цією нормою визначені наслідки, які виникають по відношенню до сторін після того, як укладений між ними правочин буде визнано недійсним. У спірних же правовідносинах ця норма не може бути застосована, оскільки сторона правочину - договору купівлі-продажу - ОСОБА_4, розпорядилася раніше орендованою нею земельною ділянкою згідно договору дарування №10 від 09.01.2009, передавши її безоплатно ОСОБА_5, яка не була стороною договору оренди земельної ділянки за кадастровим номером НОМЕР_1, і цей договір дарування не визнавався недійсним, а реституція за наслідками прийняття судового рішення про визнання недійсним договору купівлі-продажу судом земельної ділянки не застосувалась. При цьому суд першої інстанції проігнорував доводи позивача про те, що відповідно до ч.1 ст.31 Закону України "Про оренду землі" договір оренди земельної ділянки від 13.09.2005 № 1279 остаточно та безповоротно припинив свою дію в момент поєднання в одній особі власника земельної ділянки та орендаря. Так, на думку скаржника, право власності Кирилівської селищної ради на земельну ділянку на момент укладання договору оренди від 13.09.2005, та на момент повторної реєстрації (поновлення) цього говору оренди в 2015 році, мало абсолютно різні підстави виникнення, а тому поновлення права оренди земельної ділянки за ОСОБА_4 шляхом державної реєстрації цього права 24.02.2015, зокрема на підставі договору оренди земельної ділянки від 13.09.2005 як правовстановлюючого документу - є незаконним.

Сам же факт такої реєстрації, як зазначає скаржник, порушує інтереси позивача, котрі виражені в крайній необхідності орендувати земельну ділянку площею 0,0100 га, користування якою йому необхідне для будівництва обслуговування та ремонту власної трансформаторної підстанції, адже земельна ділянка, котру позивач планує орендувати частково накладається на земельну ділянку, право на оренду якої незаконно зареєстроване за ОСОБА_4, та оскаржується позивачем; споруди та різного роду сміття, що розташовані на земельній ділянці за кадастровим номером НОМЕР_1 знаходяться впритул до огорожі трансформаторної підстанції, що належить позивачеві та його унеможливлює нормальну експлуатацію, догляд та ремонт.

Кирилівська селищна рада надала відзив на апеляційну скаргу, в якому, підтримуючи позицію позивача, зазначила, що ТОВ «ЗАТ «Автомир» повинно було надати на затвердження селищній раді проект землеустрою в термін до 23.12.2015, однак, з об'єктивних та поважних підстав проект у встановлені строки не надано з тих причин, що завершенню підготовки проекту перешкоджає факт реєстрації права оренди земельної ділянки за ОСОБА_4, а для його завершення в складі проекту має знаходитись витяг з Державного земельного кадастру про те, що дана земельна ділянка зареєстрована за Кирилівською селищною радою та вільна від інших речових прав (права оренди). При цьому станом на 24.02.2015 договір оренди земельної ділянки вже давно втратив чинність, саме при підписанні договору купівлі-продажу земельної ділянки від 26.12.2008.

Сторони по справі про час і місце апеляційного розгляду справи повідомлені належним чином, що підтверджується повідомленнями про вручення поштового відправлення.

До судового засідання, на протязі апеляційного розгляду справи з'явились лише представники позивача, які в судових засіданнях підтримали доводи апеляційної скарги, надавали пояснення, та просили скасувати постанову суду першої інстанції з підстав, визначених в апеляційній скарзі. Жодних клопотань, повідомлень про причини неявки до суду представників відповідача та третіх осіб, не надходило, підстави відсутності представників суду не повідомлені.

З урахуванням наявних в справі матеріалів, нез'явлення в судове засідання представників відповідача та третіх осіб, не перешкоджає розгляду скарги.

Як вбачається з п.1.2 Статуту ТОВ «ЗАТ «Автомир», Товариство з обмеженою відповідальністю «ЗАТ «Автомир» є правонаступником Закритого акціонерного товариства «Автомир» (а. с.13-22).

Обставини справи в хронології розвитку свідчать про наступне:

13.09.2005 на підставі рішення сесії Кирилівська селищна рада (Орендодавець) уклала з Приватним підприємцем ОСОБА_4 (Орендар) нотаріально посвідчений та зареєстрований у встановленому законодавством порядку договір оренди земельної ділянки (далі -Договір оренди) для розміщення магазину, що знаходиться в АДРЕСА_1, загальною площею 0,0277 га, до якої входять дві земельні ділянки:

- земельна ділянка під кадастровим номером НОМЕР_2 площею 0,012 га; - земельна ділянка під кадастровим номером НОМЕР_1, площа 0,0061 га (а. с.28-25, 101-106).

Строк дії Договору оренди 10 років, до 13.09.2015 (п.5 Договору оренди).

26.12.2008 між Кирилівською селищна рада (Продавець) і ПП ОСОБА_4 (Покупець) укладений нотаріально посвідчений договір купівлі-продажу земельної ділянки несільськогосподарського призначення під кадастровим номером НОМЕР_1 площею 0,0061 га (далі - Земельна ділянка) (а. с.36, 37).

Тобто, за договором купівлі-продажу у власність ПП ОСОБА_4 перейшла одна з орендованих нею за Договором оренди земельних ділянок.

09.01.2009 ПП ОСОБА_4 (Дарувальник) подарувала ОСОБА_5 (Обдаровуваний) вищевказану Земельну ділянку під кадастровим номером НОМЕР_1 площею 0,0061 га за нотаріально посвідченим договором дарування земельної ділянки (далі - Земельна ділянка) (а. с.39).

28.02.2012 Якимівським районним судом Запорізької області винесено рішення у справі № 2/0828/5/2012 р. за позовом прокурора Якимівського району Запорізької області, який діяв в інтересах Кирилівської селищної ради до ОСОБА_4, ОСОБА_5, треті особи: відділ Держкомзему Якимівського району Запорізької області, ЗАТ «Автомир», приватний нотаріус Якимівського нотаріального округу, яким:

- визнано недійсними вищевказані договір купівлі-продажу від 26.12.2008 та договір дарування від 09.01.2009;

- конфісковано Земельну ділянку у власність територіальної громади Кирилівської селищної ради (а. с.40-44).

Зазначене рішення суду, з посиланням на ч.1 ст.215, ч.1 ст.216 ЦК України, мотивовано порушенням процедури відчуження Земельної ділянки (продаж не на конкурентних засадах, без проведення аукціону, відсутність погодження меж з власником бази відпочинку «Волна» - Закритим акціонерним товариством «Автомир», земельна ділянка якої межує із спірною Земельною ділянкою, в той час як ЗАТ «Автомир» зверталось до Кирилівської селищної ради з заявою про продаж йому цієї земельної ділянки на конкурентних засадах у встановленому законом порядку).

В результаті перегляду даного судового рішення апеляційним судом Запорізької області винесено рішення від 16.05.2012 (справа № 22-2031/12), яким:

- рішення Якимівського районного суду Запорізької області від 28.02.2012 в частині позовних вимог прокурора про визнання недійсним договору дарування і конфіскацію земельної ділянки скасовано;

- у задоволенні позову про визнання недійсним договору дарування земельної ділянки і конфіскацію земельної ділянки та передачу її у власність територіальної громади відмовлено;

- в іншій частині рішення залишено без змін (а. с.45-47).

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог у вказаній частині суд апеляційної інстанції зазначив, що згідно до п.10 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.2009 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» не підлягають задоволенню позови власників майна про визнання недійсними наступних правочинів щодо відчуження цього майна, які були вчинені після недійсного правочину. У цьому разі майно може бути витребувано від особи, яка є стороною недійсного правочину шляхом подання віндикаційного позову. Крім того, самі позовні вимоги не містять у собі правових підстав для здійснення конфіскації.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України від 23.08.2012 рішення апеляційного суду Запорізької області від 16.05.2012 залишено без змін (а. с.48, 49).

Так, вказане рішення апеляційного суду Запорізької області набрало законної сили в силу приписів ст.319 ЦПК України, згідно якої рішення або ухвала апеляційного суду набирають законної сили з моменту їх проголошення.

Таким чином, за судовим рішенням, що набрало законної сили, договір купівлі-продажу земельної ділянки несільськогосподарського призначення від 26.12.2008 є недійсним.

12.12.2012 Якимівським районним судом Запорізької області винесено рішення у справі № 2/0828/628/2012, яким задоволено позов прокурора Якимівського району Запорізької області, який діяв в інтересах Кирилівської селищної ради до ОСОБА_5: витребувано у ОСОБА_5 та передано у власність територіальної громади Кирилівської селищної ради земельну ділянку площею 0,0061 га, кадастровий номер НОМЕР_1, розташовану у АДРЕСА_1 (а. с.50-53).

Приймаючи це рішення, суд мотивував задоволення позову прокурора положеннями ст.388 ЦК України, в силу якої, якщо майно набуто безвідплатно в особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребувати від добросовісного набувача у всіх випадках.

Дане судове рішення від 12.12.2012 набрало законної сили 10.04.2013 (а. с.53, див. на зв., 54-57).

Таким чином, за судовим рішенням, яке набрало законної сили 10.04.2013, земельна ділянка повернулась у комунальну власність - власність територіальної громади Кирилівської селищної ради, що в судовому засіданні неодноразово підтверджувалось представниками позивача.

26.06.2014 на сесії Кирилівської селищної ради прийнято рішення № 11, яким на виконання судового рішення у справі № 2/0828/628/2012 прийнято Земельну ділянку (а. с.58), а 01.09.2014 Реєстраційною службою, в результаті розгляду заяви представника селищної ради, прийнято рішення про державну реєстрацію права комунальної власності на Земельну ділянку за територіальною громадою Кирилівської селищної ради та здійснено відповідну реєстрацію (а. с.26, 27, 59, 116, 117).

24.02.2015 ОСОБА_4 через представника звернулась до Реєстраційної служби з заявою про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, а саме права оренди на Земельну ділянку (а. с.94,111).

В якості документа, що посвідчує наявність права такої оренди Земельної ділянки заявником надано Договір оренди від 13.09.2005 (а. с.111).

02.03.2015 державним реєстратором РС Якимівського РУЮ Манько В. В. (далі - Держреєстратор) винесено рішення № 19730059 про проведення державної реєстрації іншого речового права - права оренди Земельної ділянки за ОСОБА_4, на підставі якого і проведено відповідну реєстрацію (а. с.112, 113, 26, 27).

Водночас, матеріали справи містять рішення сесії Кирилівської селищної ради від 23.12.2014 № 24 про надання дозволу ТОВ «ЗАТ «Автомир» на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтованою площею 0,0100 га для будівництва, обслуговування та ремонту об'єктів енергетичної інфраструктури, яка розбатована в АДРЕСА_1, в оренду на 49 років за рахунок земель громадської та житлової забудови, зобов'язавши Товариство представити такий проект на затвердження не пізніше 1 року (тобто до 23.12.2015) (а. с.23, 24).

ТОВ «ЗАТ «Автомир», вважаючи незаконною державну реєстрацію права оренди на Земельну ділянку за ОСОБА_4, звернувся з даним адміністративним позовом до суду.

Перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, юридичної оцінки обставин справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга ТОВ «ЗАТ «Автомир» не підлягає задоволенню з таких підстав:

За приписами ч.1 ст.195 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції може вийти за межі доводів апеляційної скарги в разі встановлення під час апеляційного провадження порушень, допущених судом першої інстанції, які призвели до неправильного вирішення справи.

Переглядаючи оскаржену постанову, колегія суддів звертає увагу, що висновки суду першої інстанції зводяться до правомірності проведення відповідачем державної реєстрації права оренди на Земельну ділянку за ОСОБА_4 на підставі Договору оренди від 13.09.2005 та відсутності у даному випадку порушення прав безпосередньо самого позивача - ТОВ «ЗАТ «Автомир».

Колегія суддів з такими висновками суду першої інстанції погоджується з огляду на наступне:

За позицією позивача державна реєстрація права оренди на Земельну ділянку за ОСОБА_4, проведена на підставі рішення Держреєстратора від 02.03.2015 № 19730059, являється незаконною з огляду на те, що Договір оренди від 13.09.2005 є припиненим в силу приписів ч.1 ст.31 Закону України «Про оренду землі» внаслідок поєднання в одній особі - ОСОБА_4 - і орендаря (за Договором оренди від 13.09.2005), і власника (за договором купівлі-продажу від 26.12.2008).

Так, згідно ч.1 ст.6 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" від 01.07.2004 № 1952-IV (в редакції на момент виникнення спірних відносин, далі - Закон № 1952) систему органів державної реєстрації прав, зокрема, становлять: органи державної реєстрації прав, утворені Міністерством юстиції України в установленому законодавством порядку (далі - органи державної реєстрації прав).

Відповідно до положень ч.1 ст.4 Закону № 1952 обов'язковій державній реєстрації підлягають речові права та обтяження на нерухоме майно, розміщене на території України, що належить фізичним та юридичним особам, державі в особі органів, уповноважених управляти державним майном, іноземцям та особам без громадянства, іноземним юридичним особам, міжнародним організаціям, іноземним державам, а також територіальним громадам в особі органів місцевого самоврядування, а саме:

1) право власності на нерухоме майно;

2) право володіння; право користування (сервітут); право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис); право забудови земельної ділянки (суперфіцій); право господарського відання; право оперативного управління; право постійного користування та право оренди земельної ділянки; право користування (найму, оренди) будівлею або іншими капітальними спорудами, їх окремими частинами; іпотека; довірче управління майном;

3) інші речові права відповідно до закону.

Речові права на нерухоме майно, зазначені в пунктах 2 і 3 частини першої цієї статті, є похідними і реєструються після державної реєстрації права власності на таке майно, крім випадків, передбачених статтею 4-1 цього Закону (ч.2 ст.4 Закону № 1952).

Тобто, державна реєстрація інших речових прав на нерухоме майно (у т. ч. й оренди земельної ділянки), що є похідними від права власності, проводиться після державної реєстрації права власності на таке майно.

За приписами статті 19 Закону № 1952 державна реєстрація прав проводиться, зокрема, на підставі договорів, укладених у порядку, встановленому законом.

У частині 2 статті 9 Закону № 1952 визначені повноваження Держреєстратора, серед яких, зокрема останній :

1) встановлює відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями, зокрема:

відповідність обов'язкового дотримання письмової форми правочину та його нотаріального посвідчення (у випадках, встановлених законом);

відповідність відомостей про нерухоме майно, наявних у Державному реєстрі прав та поданих документах;

наявність обтяжень прав на нерухоме майно, зареєстрованих відповідно до вимог цього Закону;

наявність факту виконання умов правочину, з якими закон та/або договір (угода) пов'язує можливість проведення державної реєстрації виникнення, переходу, припинення прав на нерухоме майно або обтяження таких прав;

2) приймає рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, про відмову в державній реєстрації, про її зупинення, внесення змін до Державного реєстру прав.

В свою чергу, у ч.1 ст.26 Закону № 1952 передбачено, що записи до Державного реєстру прав вносяться на підставі прийнятого рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень.

Поряд з цим, ч.1 ст.24 Закону № 1952 містить перелік обставин, за наявності яких у державній реєстрації прав та їх обтяжень може бути відмовлено.

Таким чином, Держреєстратор має обов'язок перед проведенням реєстрації встановити відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, а також відповідність повноважень особи, яка подає документи на державну реєстрацію прав та їх обтяжень, і у разі встановлення невідповідності цих повноважень винести рішення про відмову в державній реєстрації.

З визначенням ч.1 ст.93 ЗК України (в редакції на момент виникнення спірних відносин) право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності.

У ч.ч.1, 5 ст.6 Закону України «Про оренду землі» від 06.10.98 № 161-XIV (в редакції на момент виникнення спірних відносин) встановлено, що орендарі набувають права оренди земельної ділянки на підставах і в порядку, передбачених Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, цим та іншими законами України і договором оренди землі.

Право оренди земельної ділянки підлягає державній реєстрації відповідно до закону.

За приписами статті 125 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Стаття 116 ЗК України визначає підстави набуття права на землю із земель державної та комунальної власності.

Так, відповідно до ч.5 ст.116 ЗК України земельні ділянки, які перебувають у власності чи користуванні громадян або юридичних осіб, передаються у власність чи користування за рішенням органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування лише після припинення права власності чи користування ними в порядку, визначеному законом.

В свою чергу, у ч.1 ст.31 Закону України «Про оренду землі» передбачено, що договір оренди землі припиняється, зокрема, в разі поєднання в одній особі власника земельної ділянки та орендаря.

Стаття 72 КАС України визначає підстави для звільнення від доказування, згідно частини 1 якої обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Отже, обставини, встановлені вищевказаними судовим рішеннями, які набрали законної сили, щодо недійсності договору купівлі-продажу від 26.12.2008 не підлягають доведенню у даній адміністративній справі.

Згідно ч.1 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Відповідно до ч.1 ст.216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю.

У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Правові наслідки, передбачені частинами першою та другою цієї статті, застосовуються, якщо законом не встановлені особливі умови їх застосування або особливі правові наслідки окремих видів недійсних правочинів (ч.3 ст.216 ЦК України).

Таким чином, недійсний правочин з моменту його укладення не породжує жодних правових наслідків, а відтак й статусу власника у покупця за визнаним недійсним договором купівлі-продажу нерухомого майна.

Отже, визнання судовим рішенням недійсним договору купівлі-продажу від 26.12.2008, позбавило ОСОБА_4 статусу власника Земельної ділянки, в зв'язку чим відсутнє поєднання в особі ОСОБА_4 і власника Земельної ділянки, і її орендаря, тобто відсутнє припинення у ОСОБА_4 права користування Земельною ділянкою з підстав, наведених у вищенаведеній ч.1 ст.31 Закону України «Про оренду землі», на наявність яких хибно посилається скаржник.

При цьому колегія суддів наголошує на неправомірності доводів скаржника про те, що відповідно до ч.1 ст.31 Закону України "Про оренду землі" Договір оренди від 13.09.2005 остаточно та безповоротно припинив свою дію в момент поєднання в одній особі власника земельної ділянки та орендаря, оскільки відповідно до положень ч.1 ст.236 ЦК України «…правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення».

Також хибними є доводи скаржника про відсутність повернення сторін за договором купівлі-продажу від 26.12.2008 до первісного стану з огляду на відсутність судового рішення про двосторонню реституцію, оскільки у п.10 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.2009 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» зазначено, що «Реституція як спосіб захисту цивільного права (частина перша статті 216 ЦК застосовується лише в разі наявності між сторонами укладеного договору, який є нікчемним чи який визнано недійсним. У зв'язку з цим вимога про повернення майна, переданого на виконання недійсного правочину, за правилами реституції може бути пред'явлена тільки стороні недійсного правочину.

Норма частини першої статті 216 ЦК України не може застосовуватись як підстава позову про повернення майна, переданого на виконання недійсного правочину, яке було відчужене третій особі. Не підлягають задоволенню позови власників майна про визнання недійсними наступних правочинів щодо відчуження цього майна, які були вчинені після недійсного правочину.

У цьому разі майно може бути витребувано від особи, яка не є стороною недійсного правочину, шляхом подання віндикаційного позову, зокрема від добросовісного набувача -з підстав, передбачених частиною першою статті 388 ЦК…

…Рішення суду про задоволення позову про повернення майна, переданого за недійсним правочином, чи витребування майна із чужого незаконного володіння є підставою для здійснення державної реєстрації права власності на майно, що підлягає державній реєстрації, за власником, а також скасування попередньої реєстрації (статті 19, 27 Закону України від 1 липня 2004 року № 1952-IV "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень")».

Враховуючи наведене, реституція не являється єдиним способом приведення сторін за недійсним договором у первісний стан, і наявність судового рішення у справі №2/0828/628/2012 свідчить про повернення Земельної ділянки від ОСОБА_5 - добросовісного набувача за договором дарування від 09.01.2009 - у власність до первісного власника - територіальної громади Кирилівської селищної ради.

Таким чином, визнання договору купівлі-продажу земельної ділянки від 26.12.2008 судом недійсним не створило юридичного наслідку - припинення Договору оренди земельної ділянки від 13.09.2005 в частині користування Земельною ділянкою ОСОБА_4

Правомірність же прийняття рішення Кирилівською селищною радою рішення від 23.12.2014 № 24 про надання дозволу ТОВ «ЗАТ «Автомир» на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтованою площею 0,0100 га, яка, за твердженням позивача, частково накладається на земельну ділянку, право на оренду якої зареєстроване за ОСОБА_4, в контексті приписів вищенаведеної ч.5 ст.116 ЗК України, лежить поза межами даного спору.

Отже, прийняття Держреєстратором рішення від 02.03.2015 № 19730059 про проведення державної реєстрації іншого речового права - права оренди Земельної ділянки за ОСОБА_4, на підставі Договору оренди від 13.09.2005 є правомірним.

Поряд з цим, колегія суддів звертає увагу на невірно обраний Товариством спосіб захисту порушеного права при висуванні основної позовної вимоги про скасування державної реєстрації права оренди Земельної ділянки за ОСОБА_4, оскільки згідно вищенаведеної ч.1 ст.26 Закону № 1952 записи до Державного реєстру прав вносяться на підставі прийнятого рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень.

При цьому згідно п.1 ч.2 ст.17 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема: спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

Отже, до адміністративних судів можуть бути оскаржені рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, які породжують, змінюють або припиняють права та обов'язки у сфері публічно-правових відносин, вчинених ним при здійсненні владних управлінських функцій на основі законодавства, у тому числі на виконання делегованих повноважень, якщо позивач вважає, що цими рішеннями, діями чи бездіяльністю його права чи свободи порушуються, створено або створюють перешкоди для реалізації або мають місце інші ущемлення прав чи свобод.

Проте, ТОВ «ЗАТ «Автомир», як позивачем, не висувались позовні вимоги щодо скасування рішення від 02.03.2015 № 19730059 про проведення державної реєстрації іншого речового права - права оренди Земельної ділянки за ОСОБА_4, чи щодо визнання протиправним дій з проведення такої державної реєстрації.

Крім того, колегія суддів, як і суд першої інстанції, не вбачає які саме права та охоронювані законом інтереси безпосередньо позивача порушені здійсненням державної реєстрації іншого речового права - права оренди Земельної ділянки за ОСОБА_4, оскільки за приписами ст.6 КАС України право на звернення до адміністративного суду з відповідним позовом виникає у особи у разі, якщо така особа вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси, тобто коли таке порушення вже мало місце і створило для особи негативні правові наслідки.

Так, самі по собі дії з проведення реєстрації права оренди за третьою особою не створюють для позивача, який лише планує орендувати земельну ділянку, що частково накладається на Земельну ділянку, право на оренду якої зареєстроване за ОСОБА_4, будь-яких негативних наслідків, та жодним чином не можуть порушити права позивача, які ще не існують, оскільки позивач на момент розгляду даної адміністративної справи не являється ані орендарем, ані користувачем, ані власником земельної ділянки, дозвіл на розроблення проекту якої отримано Товариством.

Такі висновки узгоджується з приписами ч.2 ст.152 ЗК України, згідно якої власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

З огляду на вищевикладене судова колегія вважає, що при розгляді даної справи судом першої інстанції повно та всебічно з'ясовано всі обставини справи, надана вірна правова оцінка позиціям сторін, і тому з урахуванням встановлених обставин, доводи апеляційної скарги ніяким чином не спростовують правового обґрунтування, покладеного в основу судового рішення, а тому не можуть бути підставою для скасування постанови суду першої інстанції та застосування ст. 202 КАС України.

Керуючись ст.ст. 196, 198, 200, 205, 206 КАС України, суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Закритого акціонерного товариства "Автомир" на постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 01 жовтня 2015 р. у справі № 808/6205/15 - залишити без задоволення.

Постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 01 жовтня 2015 р. у справі № 808/6205/15 - залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили відповідно до ст. 254 КАС України та може бути оскаржена відповідно до ст. 212 КАС України.

Головуючий: Н.А. Бишевська

Суддя: І.Ю. Добродняк

Суддя: Я.В. Семененко