Справа № 686/23380/15-а
Суддя: Стефанишин С. Л.
Дата ухвалення: 2016-03-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.03.2016 м. Хмельницький

Хмельницький міськрайонний суд Хмельницької області

у складі: головуючого - судді Стефанишина С.Л.,

при секретарі Ніколайчук А.В. за участю учасників процесу

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Хмельницький справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області про визнання протиправним рішення, дії, бездіяльності про припинення виплати пенсії та зобов`язання поновити виплату пенсії,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду із вище вказаним позовом, в якому просить визнання протиправним рішення, дії, бездіяльності про припинення виплати пенсії та зобов`язання поновити виплату пенсії з 01 квітня 2015 року посилаючись на те, що головним управлінням Пенсійного фонду України в Хмельницькій області незаконно з 01 квітня 2015 року по 31 грудня 2015 року було припинено виплату призначеної пенсії.

В судовому засіданні позивач та представник позивача підтримав позовні вимоги, просять їх задовольнити з мотивів, викладених в позовній заяві.

Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечила, вказавши, що дії відповідача з приводу виконання вказаного позивачем судового рішення є правомірними, пенсію в межах наявних бюджетних асигнувань та чинного законодавства позивачеві виплачується. Просить відмовити в позові в повному обсязі.

Суд, заслухавши доводи представників сторін, перевіривши матеріали справи доказами, вважає, що в позові слід відмовити з наступних міркувань.

Встановлено, що ОСОБА_1 перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Хмельницькій області та отримує пенсію відповідно до вимог Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» за вислугою років з 05 квітня 2014 року. Вислуга років на день звільнення складає 32 роки, в т.ч.22 роки календарної вислуги. Пенсія призначена з 80 % грошового забезпечення та складає 5702,06 грн. ВУ матеріалах пенсійної справи знаходиться виписка з акту огляду МСЕК про встановлення третьої групи інвалідності, повязаної з проходженням військової служби.

Згідно даних трудової книжки позивач з 17 квітня 2014 року призначений на посаду заступника начальника відділу спецпідготовки з протидії митним та податковим правопорушенням та організації оперативно розшукової діяльності.

З 01 квітня 2015 року набрав чинності Закон України від 02 березня 2015 року № 213-VІП "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" (213), яким встановлено особливий порядок виплати пенсій працюючим пенсіонерам, зокрема, внесено зміни до ст.54 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» та передбачено, що тимчасово у період з 01.04.2015 року по 31.12.2015 року особам, яким пенсія призначена відповідно до вимог цього Закону (крім інвалідів І та ІІ груп, інвалідів війни ІІІ групи та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія п.1 ст.10 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту») у період роботи на посадах, які дають право на призначення пенсії щодо місячного довічного грошового утримання у порядку та на умовах, передбачених законами України "Про статус народного депутата України", «Про державну службу», «Про прокуратуру», «Про судоустрій і статус суддів» пенсії, призначені відповідно до цього Закону, не виплачуються.

З 01 січня 2016 року пенсії виплачуються без урахування одержуваної заробітної плати (доходу) або пенсійних виплат з накопичувальної системи пенсійного страхування чи пенсійних виплат із системи недержавного пенсійного забезпечення.

Позивач отримуючи пенсію, призначену відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», з квітня 2014 року є державним службовцем, а отже дія Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" в частині встановленого обмеження щодо отримання пенсії особами у період служби в державних органах на нього поширюється у повному обсязі.

Станом на 1 квітня 2015 року посада, на якій працює позивач, дійсно, давала право на призначення пенсії у порядку та на умовах, передбачених Законами України "Про статус народного депутата України", «Про державну службу», «Про прокуратуру», «Про судоустрій і статус суддів» у зв'язку з чим відповідачем було припинено виплату пенсії позивачеві з 1 квітня 2015 року.

Суд вважає, зміни внесені Законом №213-УІІІ до ст.54 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» дійсно підпадають застосуванню до спірних правовідносин тому дії відповідача не можуть бути визнанні неправомірними та такими, що не відповідають законодавству України оскільки, іншого порядку виплати пенсій не існує.

Зважаючи на викладене, судом не береться до уваги твердження представника позивача, що ОСОБА_1 не набув права на призначення пенсії відповідно до Закону України «Про державну службу», оскільки Закон №213-УІІІ вказує, що його дія поширюється на осіб, котрі працюють на визначених умовах Законом України «Про державну службу».

Варто також зазначити, що у рішенні від 26 грудня 2011 року № 20-рп/2011 Конституційний Суд України зазначив, що розміри соціальних виплат залежать від соціально-економічних можливостей держави.

Також Конституційний Суд України у рішенні від 25 січня 2012 року № 3рп/2012 зробив висновок, що соціальний захист державою осіб, які мають право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом, охоплює комплекс заходів, які здійснює держава в межах її соціально-економічних можливостей.

Такий принцип закладений, зокрема, в Загальній декларації прав людини 1948 року, згідно з якою кожна людина, як член суспільства, має право на соціальне забезпечення та на здійснення необхідних для підтримання її гідності та для вільного розвитку її особистості прав у економічній, соціальній і культурній галузях за допомогою національних зусиль і міжнародного співробітництва та відповідно до структури і ресурсів кожної держави (стаття 22). Міжнародний пакт про економічні, соціальні і культурні права 1966 року встановлює загальний обов'язок держав забезпечити здійснення прав, що передбачені цим пактом, у максимальних межах наявних ресурсів (пункт 1 статті 2).

Крім того, Європейський суд з прав людини у рішенні від 09 жовтня 1979 року у справі Ейрі проти Ірландії також констатував, що здійснення соціально-економічних прав людини значною мірою залежить від становища в державах, особливо фінансового. Такі положення поширюються й на питання допустимості зменшення соціальних виплат, про що зазначено в рішенні цього суду у справі Кйартан Асмундсон проти Ісландії від 12 жовтня 2004 року.

Отже, одним із визначальних елементів у регулюванні суспільних відносин у соціальній сфері є додержання принципу пропорційності між соціальним захистом громадян та фінансовими можливостями держави, а також гарантування права кожного на достатній життєвий рівень.

Конституційний Суд України також зазначив, що передбачені законами соціально - економічні права не є абсолютними. Механізм реалізації цих прав може бути змінений державою, зокрема, через неможливість їх фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження балансу інтересів усього суспільства. Крім того, такі заходи можуть бути обумовлені необхідністю запобігання чи усунення реальних загроз економічній безпеці України, що згідно з частиною першою статті 17 Конституції України є найважливішою функцією держави.

Враховуючи позицію Європейського Суду, висновки Конституційного Суду України, та беручи до уваги, що норми ст.54 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» не визнані неконституційними, позивач не є інвалідом І, ІІ групи, інвалідом війни ІІІ групи, учасником бойовий дій, не займає посади в органах, перелічених пунктом 3 Прикінцевих положеннях Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення", а обіймає посаду державного службовця, що в розумінні вимог Закону України " Про державну службу" є службою, суд приходить до висновку, що відповідач тимчасово припинив виплату пенсії останньому, керуючись саме чинними нормами законодавства України.

Таким чином суд вважає, що відповідач відмовляючи позивачу з 01 квітня 2015 року у відновленні виплати пенсії, діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені чинним пенсійним законодавством України, зокрема, на виконання приписів Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" № 213-VIII від 02 березня 2015 року.

Керуючись ст.ст. 6, 162, 163, 167 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про визнання протиправним рішення, дії, бездіяльності про припинення виплати пенсії та зобов`язання поновити виплату пенсії відмовити.

На постанову може бути подано апеляційну скаргу до Вінницького апеляційного адміністративного суду через Хмельницький міськрайонний суд протягом десяти днів з дня її проголошення.

Постанову у повному обсязі буде складено 04 березня 2016 року.

Суддя С. Стефанишин