Справа № 2а-0870/12132/11
Суддя: Гончар Л.Я.
Дата ухвалення: 2016-02-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 лютого 2016 року м. Київ К/800/31709/14

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України в складі:

Головуючої: Гончар Л.Я.,

Суддів: Конюшка К.В.,

Чалого С.Я.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні адміністративну справу за касаційною скаргою Державної фінансової інспекції в Запорізькій області на постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 06 серпня 2012 року та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 05 вересня 2013 року у справі за позовом Василівського районного центру зайнятості до Державної фінансової інспекції в Запорізькій області про визнання протиправною та скасування вимоги,

в с т а н о в и л а:

Василівський районний центр зайнятості звернувся до суду з позовом до Контрольно-ревізійного управління в Запорізькій області, правонаступником якого є Державна фінансова інспекція в Запорізькій області, про скасування вимоги від 12.12.2011 №006-11/1567.

Позовні вимоги мотивовано протиправністю оскаржуваної вимоги як такої, що сформована на підставі хибних висновків акту ревізії від 25.11.2011 №310/0014 щодо порушення позивачем вимог пункту 4 наказу Міністерства праці та соціальної політики України від 24.03.2006 №86 «Про умови оплати праці працівників державної служби зайнятості» в частині здійснення преміювання заступників директора центру зайнятості за відсутності рішення органу вищого рівня, а також щодо порушення позивачем вимог бюджетного законодавства, що виявилося у неефективному використанні коштів Фонду у зв'язку з придбанням генератору «Урал Електро» ГБО - 2700 вартістю 8,5 тис. грн..

Постановою Запорізького окружного адміністративного суду від 06 серпня 2012 року, залишеною без змін ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 05 вересня 2013 року, позов задоволено: визнано протиправною та скасовано вимогу Контрольно-ревізійного відділу в Василівському районі Запорізькій області щодо усунення порушень, виявлених ревізією фінансово-господарської діяльності в Василівському районному центрі зайнятості від 12.12.2011 № 006-11/1567.

У поданій касаційній скарзі Державна фінансова інспекція у Запорізькій області із посиланням на порушення судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, просила скасувати рішення судів попередніх інстанцій та постановити нове, яким відмовити у задоволенні позову.

Заслухавши доповідь судді Вищого адміністративного суду України стосовно обставин, необхідних для прийняття рішення судом касаційної інстанції, перевіривши і обговоривши доводи касаційної скарги, правильність правової оцінки обставин справи та застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Судами попередніх інстанцій встановлено та матеріалами справи підтверджено, що Контрольно-ревізійним відділом в Василівському районі Запорізькій області проведено ревізію фінансово-господарської діяльності в Василівському районному центрі зайнятості за період з 01.01.2009 по 01.10.2011, за результатами якої складено акт ревізії від 25.11.2011 №310/0014.

Ревізією встановлено порушення позивачем вимог пункту 4 наказу Міністерства праці та соціальної політики України від 24.03.2006 №86 «Про умови оплати праці працівників державної служби зайнятості», зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 29.03.2006 за №343/12217, п. 6 Постанови Кабінету Міністрів України від 09.03.2006 №268 «Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників апарату органів виконавчої влади, органів прокуратури, судів та інших органів», яке виразилось у тому, що заступнику директора ОСОБА_3 у червні-грудні 2010 року нараховано та виплачено премії на загальну суму - 3837,89 грн., у січні-вересні 2011 року - 6486,77 грн., заступнику директора ОСОБА_4 нараховано та виплачено премії протягом червня-грудня 2010 року на загальну суму 3618,72 грн., протягом січня-вересня 2011 року - 5180,54 грн. при відсутності наказів Запорізького обласного центру зайнятості, а лише на підставі наказів по районному центру зайнятості.

Ревізією також встановлено, що в порушення Методики формування бюджету Фонду загальнообов'язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття, затвердженої наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 04.10.2007 Василівським районним центром зайнятості безпідставно завищено потребу в бюджетних коштах та використано їх для придбання генератора «Урал Електро» ГБО-2700 вартістю 8500 грн., що призвело до неефективного використання коштів Фонду.

На підставі акту ревізії від 25.11.2011 №310/0014 Контрольно-ревізійним відділом в Василівському районі Запорізькій області винесено вимогу від 12.12.2011 №006-11/1567, якою позивача зобов'язано забезпечити повернення безпідставно виплачених сум заробітної плати, в тому числі, і шляхом стягнення з особи, винної у зайвих грошових виплатах коштів у сумі 19223, 92 грн. у порядку та розмірах, встановлених ст.ст. 133-136 КЗпП України; провести взаєморозрахунки щодо сплати внесків до державних цільових фондів та повернути, або зарахувати в рахунок майбутніх платежів, зайво сплачені кошти в сумі 7066,71 грн. Також вказано на необхідність раціонального використання коштів Фонду та в подальшому дотримуватися вимог Методики №75.

Вказуючи на протиправність вимоги від 12.12.2011 №006-11/1567, Василівський районний центр зайнятості звернувся до суду із даним позовом.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції, з позицією якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив з того, що при призначенні премій заступникам директора позивач керувався Положенням про порядок преміювання працівників центрів зайнятості Запорізької області, затвердженим органом вищого рівня, відповідними наказами органу вищого рівня, що відповідає вимогам чинного законодавства.

Колегія суддів, виходячи з меж касаційного перегляду, встановлених статтею 220 Кодексу адміністративного судочинства України, погоджується із вказаними висновками судів попередніх інстанцій, з огляду на наступне.

Підпунктом 2 пункту 2 Наказу Міністерства праці та соціальної політики України від 24.03.2006 №86 «Про умови оплати праці працівників державної служби зайнятості» (далі - Наказ №86) керівникам органів державної служби зайнятості у межах затвердженого фонду оплати праці надано право здійснювати преміювання працівників відповідно до їх особистого вкладу в загальні результати роботи, а також до державних, професійних свят та ювілейних дат у 2006 році в межах коштів, передбачених на преміювання у кошторисі відповідного органу, та економії коштів на оплату праці, а починаючі з 1 січня 2007 року, - у межах фонду преміювання, утвореного в розмірі не менше 10 відсотків посадових окладів та економії фонду оплати праці. Підпунктом 2 пункту 2 Наказу №86 також встановлено, що конкретні умови, порядок та розмір преміювання працівників визначаються у положенні про преміювання, що діє у відповідному центрі зайнятості.

Пунктом 4 Наказу №86 встановлено, що преміювання керівників, їх заступників, керівників фінансових, бухгалтерських і контрольно-ревізійних підрозділів та інспекцій по контролю за додержанням законодавства про зайнятість, надання їм матеріальної допомоги і встановлення надбавок та доплат до посадових окладів здійснюється у порядку та розмірі, установлених цим наказом, у межах затверджених видатків на оплату праці. Рішення про зазначені виплати приймається органом вищого рівня.

Наказом Запорізького обласного центру зайнятості від 29.06.2010 № 3-0 затверджено Положення про порядок преміювання працівників центрів зайнятості Запорізької області, у якому зазначено, що розмір щомісячної премії встановлюється наказами директорів міських, міськрайонного та районних центрів зайнятості, які знаходяться на самостійному балансі - керівникам, спеціалістам, службовцям та робітникам (за виключенням директорів районних центрів зайнятості м. Запоріжжя та начальників відділів бухгалтерського обліку-головних бухгалтерів) за поданням начальників відділів.

Відповідно до Класифікатора професій ДК 003:2010, затвердженого наказом Державного комітету України з питань технічного регулювання та споживчої політики № 327 від 28.07.2010, посада заступника директора належить до переліку керівних посад.

Судом встановлено, що умови, порядок та розміри преміювання працівників позивача визначено Положенням про порядок преміювання працівників центрів зайнятості Запорізької області, яке затверджено Наказом органу вищого рівня, а саме Запорізького обласного центру зайнятості.

Листом Запорізького обласного центру зайнятості від 05.01.2011 № 34/10 про кошторис видатків на 2011 рік, до позивача доведено, що при розрахунку фонду заробітної плати враховано відсоток премії за особистий внесок в загальні результати роботи до 50 % посадового окладу, також у листі не наведено виключень щодо розміру премії жодної категорії працівників.

Пунктами 2 наказів Запорізького обласного центру зайнятості № 217 від 19.07.2010, № 288 від 22.09.2010, № 410 від 22.12.2010 встановлено: директорам базових центрів зайнятості розмір премії керівникам, спеціалістам, службовцям та робітникам (за виключенням начальників відділів бухгалтерського обліку-головних бухгалтерів) встановити своїми наказами, керуючись Положенням про порядок преміювання працівників центрів зайнятості Запорізької області, затвердженого наказом Запорізького обласного центру зайнятості від 29.06.2010 № 3-о.

Пунктами 2 наказів Запорізького обласного центру зайнятості № 250 від 20.08.2010, № 332 від 28.10.2010, № 370 від 22.11.2010 встановлено: директорам базових центрів зайнятості премію керівникам, спеціалістам, службовцям та робітникам (за виключенням начальників відділів бухгалтерського обліку - головних бухгалтерів) встановити своїми наказами у розмірі до 40% посадового окладу, керуючись положенням про порядок преміювання працівників центрів зайнятості Запорізької області, затвердженого наказом третьої особи від 29.06.2010 № 3-0.

Пунктами 2 наказів третьої особи № 8-п від 20.01.2011, № 28-п від 24.02.2011, № 39-П від 18.03.2011, № 57-П від 22.04.2011, № 70-п від 24.05.2011, № 90-П від 21.06.2011, № 107-п від 22.07.2011, № 124-П від 23.08.2011, № 134-П від 26.09.2011 встановлено: директорам базових центрів зайнятості премію керівникам, спеціалістам, службовцям та робітникам (за виключенням начальників відділів бухгалтерського обліку - головних бухгалтерів) встановити своїми наказами, керуючись положенням про порядок преміювання працівників центрів зайнятості Запорізької області, затвердженого наказом Запорізького обласного центру зайнятості від 29.06.2010 № 3-0, та врахувавши рекомендації, викладені у листі Запорізького обласного центру зайнятості від 05.01.2011 № 34/10.

Враховуючи зазначені обставини, колегія суддів вказує на обґрунтованість позиції судів в частині того, що при призначенні премій заступникам директора позивач керувався Положенням про порядок преміювання працівників центрів зайнятості Запорізької області, затвердженим органом вищого рівня, відповідними наказами органу вищого рівня з урахуванням рекомендацій, викладених у листі Запорізького обласного центру зайнятості від 05.01.2011 № 34/10. Так, преміювання заступників директора здійснювалось у порядку та розмірі, установлених Наказом №86, у межах затверджених видатків на оплату праці та відповідно до Рішення про зазначені виплати органу вищого рівня.

За вказаних обставин, позиція судів попередніх інстанцій щодо недоведеності з боку відповідача порушення центром зайнятості вимог пункту 4 Наказу №86 є обґрунтованою, у зв'язку з чим колегія суддів погоджується із висновками судів попередніх інстанцій щодо протиправності вимоги від 12.12.2011 №006-11/1567 у відповідній частині.

Колегія суддів також погоджується із позицією судів попередніх інстанцій в частині того, що висновок, викладений у вимозі від 12.12.2011 №006-11/1567 про неефективне використання коштів Фонду, що викликане придбанням генератору «Урал Електро» ГБО - 2700 вартістю 8,5 тис. грн., є суб'єктивним. Так, судами попередніх інстанцій не встановлено факту придбання зазначеного генератора із порушенням чинного законодавства або його неефективне використання.

Погоджуючись із позицією судів попередніх інстанцій щодо наявності підстав для задоволення позову, колегія суддів також вважає за необхідне зазначити наступне.

Положенням про Державну фінансову інспекцію України, затвердженим Указом Президента України від 23 квітня 2011 року № 499/2011 (у редакції, чинній на час виникнення спірних відносин; далі - Положення, Держфінінспекція відповідно), її визначено як центральний орган виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра фінансів України та який входить до системи органів виконавчої влади і забезпечує реалізацію державної політики у сфері державного фінансового контролю (пункт 1 цього Положення).

Держфініспекція утворена шляхом реорганізації Головного контрольно-ревізійного управління України відповідно до Указу Президента України від 9 грудня 2010 року № 1085/2010.

Частиною першою статті 1 Закону України від 26 січня 1993 року № 2939-ХІІ "Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні" (у редакції, чинній на час виникнення спірних відносин; далі - Закон № 2939-ХІІ) встановлено, що головним завданням державної контрольно-ревізійної служби є здійснення державного фінансового контролю за використанням і збереженням державних фінансових ресурсів, необоротних та інших активів, правильністю визначення потреби в бюджетних коштах та взяття зобов'язань, ефективним використанням коштів і майна, станом і достовірністю бухгалтерського обліку і фінансової звітності в міністерствах та інших органах виконавчої влади, в державних фондах, у бюджетних установах і у суб'єктів господарювання державного сектору економіки, а також на підприємствах і в організаціях, які отримують (отримували в періоді, який перевіряється) кошти з бюджетів усіх рівнів та державних фондів або використовують (використовували у періоді, який перевіряється) державне чи комунальне майно, виконанням місцевих бюджетів, розроблення пропозицій щодо усунення виявлених недоліків і порушень та запобігання їм у подальшому.

Держфінінспекція відповідно до покладених на неї завдань вживає в установленому порядку заходів до усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства та притягнення до відповідальності винних осіб, а саме: вимагає від керівників та інших підконтрольних установ усунення виявлених порушень законодавства; звертається до суду в інтересах держави, якщо підконтрольною установою не забезпечено виконання вимог до усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства з питань збереження і використання активів (підпункт 4 пункту 4 Положення).

Пункт 7 статті 10 Закону № 2939-XII закріплює право пред'являти керівникам та іншим службовим особам підконтрольних установ, що ревізуються, вимоги щодо усунення виявлених порушень законодавства з питань збереження і використання державної власності та фінансів, вилучати в судовому порядку до бюджету виявлені ревізіями приховані і занижені валютні та інші платежі, ставити перед відповідними органами питання про припинення бюджетного фінансування і кредитування, якщо отримані підприємствами, установами та організаціями кошти і позички використовуються з порушенням чинного законодавства.

Процедуру проведення інспектування в міністерствах та інших органах виконавчої влади, державних фондах, фондах загальнообов'язкового державного соціального страхування, бюджетних установах і у суб'єктів господарювання державного сектору економіки, а також на підприємствах, в установах та організаціях, які отримують (отримували в період, який перевіряється) кошти з бюджетів всіх рівнів, державних фондів або використовують (використовували у період, який перевіряється) державне чи комунальне майно (далі - підконтрольні установи), а на підставі рішення суду - в інших суб'єктів господарювання визначає Порядок проведення інспектування державною фінансовою інспекцією, її територіальними органами, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 20.04.2006 №550.

За правилами пункту 2 зазначеного Порядку інспектування полягає у документальній і фактичній перевірці певного комплексу або окремих питань фінансово-господарської діяльності об'єкта контролю і проводиться у формі ревізії, яка повинна забезпечувати виявлення фактів порушення законодавства, встановлення винних у їх допущенні посадових і матеріально відповідальних осіб.

За змістом частини шостої статті 2 Закону № 2939-XII порядок проведення Держфінінспекцією державного фінансового аудиту та інспектування встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Так, за правилами пунктів 45, 46 Порядку проведення інспектування у міру виявлення ревізією порушень законодавства посадові особи органу державної контрольно-ревізійної служби, не чекаючи закінчення ревізії, мають право усно рекомендувати керівникам об'єкта контролю невідкладно вжити заходів для їх усунення та запобігання у подальшому. Якщо ж вжитими в період ревізії заходами не забезпечено повне усунення виявлених порушень, контролюючим органом у строк не пізніше ніж 10 робочих днів після реєстрації акта ревізії, а у разі надходження заперечень (зауважень) до нього - не пізніше ніж 3 робочих дні після надіслання висновків на такі заперечення (зауваження) надсилається об'єкту контролю письмова вимога щодо усунення виявлених ревізією порушень законодавства із зазначенням строку зворотного інформування.

Згідно з пунктом 50 цього Порядку за результатами проведеної ревізії у межах наданих прав контролюючі органи вживають заходів для забезпечення, зокрема, звернення до суду в інтересах держави щодо усунення виявлених ревізією порушень законодавства з питань збереження і використання активів, а також стягнення у дохід держави коштів, одержаних за незаконними договорами, без встановлених законом підстав або з порушенням вимог законодавства.

На підставі наведеного колегія суддів вказує на наявність у органу державного фінансового контролю права заявляти вимогу про усунення порушень, виявлених у ході перевірки підконтрольних установ, яка обов'язкова до виконання .

У справі, яка розглядається, Інспекція пред'явила вимогу, якою позивача зобов'язано забезпечити повернення безпідставно виплачених сум заробітної плати, в тому числі, і шляхом стягнення з особи, винної у зайвих грошових виплатах коштів у сумі 19223, 92 грн. у порядку та розмірах, встановлених ст.ст. 133-136 КЗпП України; провести взаєморозрахунки щодо сплати внесків до державних цільових фондів та повернути, або зарахувати в рахунок майбутніх платежів, зайво сплачені кошти в сумі 7066,71 грн.

Предметом заявленого у справі позову є оскарження зазначеної вимоги з підстав неправомірності висновку Інспекції про наявність самого порушення законодавства при здійсненні преміювання працівників центру зайнятості. Сума збитків, що визначені Інспекцією та необхідність їх відшкодування за умови наявності самого порушення, позивачем не оспорюється.

Відповідно до частини другої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень , крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового оскарження.

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 17 Кодексу адміністративного судочинства України юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктами владних повноважень щодо оскарження його рішень, у тому числі правових актів індивідуальної дії.

Аналіз зазначених норм законодавства дає підстави дійти висновку, що обов'язкова до виконання вимога державної фінансової інспекції в частині встановлення порушень законодавства, виявлених ревізією та шляхів їх усунення, є правовим актом індивідуальної дії суб'єкта владних повноважень, а отже може бути оскаржена до суду.

При цьому, правильність обчислення збитків перевіряє суд, який розглядає позов органу державного фінансового контролю про їх стягнення.

Аналогічна правова позиція щодо застосування зазначених норм матеріального права висловлена колегією суддів Судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України у постановах від 15 квітня та 13 травня 2013 року (справи №№ 21-40а14, 21-89а14 відповідно) та у поставної від 20 січня 2015 року у справі №21-603а14.

Відповідно до положень статті 244-2 Кодексу адміністративного судочинства України висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 237 цього Кодексу, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права.

Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Враховуючи викладене, зважаючи на те, що позивачем при оскарженні вимоги від 12.12.2011 №006-11/1567 не ставилось питання щодо її протиправності саме з мотивів розміру збитків, що були, за посиланням органу державного фінансового контролю, заподіяні державі, колегія суддів погоджується із позицією судів попередніх інстанцій щодо протиправності вимоги від 12.12.2011 №006-11/1567 як такої, що сформовано та надіслано позивачеві на підставі хибних висновків щодо недотримання позивачем вимог законодавства при визначенні потреби в коштах Фонду.

Доводи касаційної скарги висновків судів першої та апеляційної інстанцій не спростовують.

Правова оцінка встановлених обставин справи судами першої та апеляційної інстанцій дана вірно, порушень норм матеріального та процесуального права при ухваленні оскаржуваних судових рішень судами не допущено.

Відповідно до частини третьої статті 220-1 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись статтями 160, 167, 220, 220-1, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів ,-

У Х В А Л И Л А :

Касаційну скаргу Державної фінансової інспекції в Запорізькій області відхилити, а постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 06 серпня 2012 року та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 05 вересня 2013 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення копій особам, які беруть участь у справі, та може бути переглянута в порядку статей 235-238 Кодексу адміністративного судочинства України.

Судді: