Справа № 2-а-5609/11
Суддя: Плохотніченко Л. І.
Дата ухвалення: 2016-03-01 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 2-а-5609/11
01 березня 2016 року Ленінський районний суд м. Кіровограда у складі:
головуючого судді Плохотніченко Л.І.
за участю секретаря: Волошиної І.С.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кіровограді адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління Міністерства внутрішніх справ України в Кіровоградській області про поновлення на службі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та заборгованості при звільненні,-
Позивач звернувся в Ленінський районний суд м. Кіровограда з вказаним вище позовом, за наслідками розгляду якого 12.04.2006 року Ленінським районним судом м. Кіровограда позов було задоволено. Скасовано наказ начальника УМВС України в Кіровоградській області від 05.11.2004 року № 309 в частині його звільнення за п. 4 ст. 40 КЗпП України; поновлено ОСОБА_1 на посаді начальника відділення матеріально-технічного забезпечення відділу ресурсного забезпечення УМВС України в Кіровоградській області з 05.11.2004 року; зобовязано УМВС України в Кіровоградській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу та заборгованість на день звільнення. Постанову в частині поновлення на службі та стягнення середнього заробітку в межах місячного строку платежу звернено до негайного виконання.
11.03.2009 року позивач звернувся до суду з заявою про ухвалення додаткового рішення у зв`язку з тим, що при задоволенні вимоги про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та заборгованості при звільненні, судом не були визначені суми, які підлягають стягненню з відповідача, до якої в подальшому були надані письмові доповнення та пояснення.
Позивач у судове засідання з`явився, надав пояснення, відповідно до яких заяву про ухвалення додаткового судового рішення, з урахуванням письмових доповнень до заяви підтримав та просив задовольнити.
Представники відповідача у судове засідання з`явилися, надали пояснення, згідно з якими заяву про ухвалення додаткового судового рішення вважали безпідставною та необґрунтованою, оскільки на день розгляду даної справи, усі кошти, які відповідач повинен був сплатити за користь позивача за вказаним вище вішенням суду виплачені, в задоволенні заяви просили відмовити.
Заслухавши сторін, дослідивши матеріали даної справи та з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується вимога позивача, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що заява про ухвалення додаткового судового рішення не підлягає задоволенню з таких підстав.
Встановлено, що 12.04.2006 року Ленінським районним судом м. Кіровограда прийнято рішення, відповідно до якого було скасовано наказ начальника УМВС України в Кіровоградській області від 05.11.2004 року № 309 в частині звільнення позивача за п. 4 ст. 40 КЗпП України, поновлено позивача на посаді начальника відділення матеріально-технічного забезпечення відділу ресурсного забезпечення УМВС України в Кіровоградській області з 05.11.2004 року та зобовязано УМВС України в Кіровоградській області нарахувати та виплатити позивачу середній заробіток за час вимушеного прогулу та заборгованість на день звільнення. Постанову в частині поновлення на службі та стягнення середнього заробітку в межах місячного строку платежу звернено до негайного виконання.
Відповідно до ч. ч. 1 та 2 ст. 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у звязку з повідомленням про порушення вимог Закону України "Про запобігання корупції" іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.
При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.
У разі затримки власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки ( ст. 236 КЗпП України).
Таким чином, відповідно до постанови суду від 12.04.2006 року відповідачем було видано від 27.04.2006 № 113 о/с, згідно яким наказ УМВС від 05.11.2004 № 309 о/с в частині звільнення ОСОБА_1 скасовано.
Крім того, на виконання постанови суду в частині негайної виплати коштів за один місяць вимушеного прогулу, відповідачем були нараховані кошти в сумі 552,20 грн., стягнення склали 89,73 грн., виплачено позивачу 462,47 грн. (том 4, а. с. 106, 123).
Проте постанова в частині зобовязання відповідача нарахувати та виплатити позивачу середній заробіток за час вимушеного прогулу та заборгованість на день звільнення, відповідачем не виконана, оскільки при вирішенні питання про право судом не було визначено розмір заробітку, який підлягав до сплати позивачу в порядку негайного виконання.
Згідно з постановою Апеляційного суду Кіровоградської області від 25.07.2006 року (том. 1, а. с. 153 155), постанова Ленінського районного суду м. Кіровограда від 12.04.2006 року скасована, позов було залишено без задоволення. У звязку з цим, наказом УМВС від 03.08.2006 № 214 о/с було відмінено пункт наказу УМВС від 27.04.2006 № 113 о/с щодо скасування наказу УМВС від 05.11.2004 № 309 о/с в частині звільнення ОСОБА_1
Відповідно до ухвали ВАС України від 02.12.2008 року (том 1, а. с. 182 183), постанову Апеляційного суду Кіровоградської області від 25.07.2006 року скасовано, а постанову Ленінського районного суду м. Кіровограда від 12.04.2006 року - залишено в силі, з урахуванням чого, на підставі платіжного доручення № 779 від 20 березня 2009 року (том 4, а. с. 128), відповідачем було сплачено позивачу 13 244,52 грн., призначення платежу: для зарахування зарплати та поновлено позивача на посаді начальника відділення матеріально технічного забезпечення відділу ресурсного забезпечення УМВС України в області.
Відповідно до ухвали Вищого адміністративного суду України від 22.04.2015 року в даній справі, касаційну скаргу позивача було задоволено частково. Скасовано додаткову постанову Ленінського районного суду м. Кіровограда від 22.09.2011 року та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 17.04.2012 року.
Судами вирішувались питання щодо виплати коштів по заробітній платі та за час вимушеного прогулу. Згідно з ухвалою Вищого адміністративного суду України від 22.04.2015 року вказано, що справу в частині оплати вимушеного прогулу позивача та заборгованості з виплати заробітної плати при звільнені направити на новий судовий розгляд до суду першої інстанції.
Отже, зясовуючи обставини справи суд встановив, що у відповідності до ухвали Ленінського районного суду м. Кіровограда від 06.06.2012 року (том 2, а. с. 202), винесеної за наслідками розгляду заяви старшого державного виконавця підрозділу примусового виконання рішень відділу Державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Кіровоградській області про розяснення рішення суду від 12.04.2006 року по даній справі було встановлено, що позов ОСОБА_1 до УМВС України в області про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та заборгованості по заробітній платі на час звільнення розглядався більше одного року не з вини ОСОБА_1, у звязку з чим середній заробіток за час вимушеного прогулу підлягає виплаті за весь час вимушеного прогулу.
Ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 22.04.2013 року, у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою УМВС України в Кіровоградській області на ухвалу суду від 06.06.2012 року відмовлено (том 3, а. с. 9).
Відповідно до наказу МВС від 28.07.2007 № 296 дск та наказу УМВС від 28.08.2007 № 1645 дск в структурі та штатах УМВС, відбулася реорганізація. Посади штату були скорочені (в тому числі відділу ресурсного забезпечення).
11 листопада 2011 року Кіровоградським окружним адміністративним судом, у справі за позовом ОСОБА_1 до Управління Міністерства внутрішніх справ України в Кіровоградській області, Головного управління Державного казначейства України в цій же області про визнання протиправним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу і затримки розрахунку при звільненні, зобовязання внести зміни до штатного розпису та надання чергових відпусток прийнято постанову, (том. 4, а.с. 45-47), згідно з якою було визнано протиправним та скасовано наказ УМВС України в Кіровоградській області № 156 о/с від 14 квітня 2009 року в частині дати звільнення ОСОБА_1 з посади начальника відділення матеріально-технічного забезпечення відділу ресурсного забезпечення на підставі пункту 1 частини 1 статті 40 КЗпП України, змінено дату звільнення на 25 травня 2009 року. Крім того, під час розгляду вказаної справи було встановлено, що у звязку з організаційно штатними змінами в Управлінні, відповідно до вимог Наказів № 1645 від 28 липня 2007 року, № 310 від 20 лютого 2008 року та № 720 від 14 травня 2008 року посада начальника відділення матеріально-технічного забезпечення відділу ресурсного забезпечення реорганізовувалась, а згодом зазнала скорочення. Тому, на час виконання рішення суду про поновлення позивача на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, посади начальника відділення не існувало. Більш того, Управління не могло внести зміни до штатного розпису стосовно введення посади начальника відділення, оскільки скорочення відбулось у звязку з виконанням наказів МВС України. Невнесення змін до штатного розпису ніяким чином не порушувало права ОСОБА_1, він одержував заробітну плату за рахунок коштів Державного бюджету України та перебував у черговій відпустці за 2008 рік. Управлінням здійснювалися необхідні відрахування з заробітної плати з перерахуванням до відповідних фондів.
Отже, після виконання рішення Ленінського районного суду м. Кіровограда від 12.04.2006 року про поновлення позивача на посаді, у період до 01.05.2007 року, відповідач здійснював позивачу оплату виходячи з окладу завідувача сектору у складі управління, відділу служби ( том 4, а.с. 83), відповідно до Постанови КМУ від 9 березня 2006 року № 268 (наказ МВС від 29.03.2006 року № 319); з 01.05.2007 року 689,00 грн. (том 4, а. с. 85-86), згідно з наказом МВС від 04.07.2007 року № 218 та Постанови КМУ України від 12.05.2007 року № 700; з 01.02.2008 року посадовий оклад позивача, згідно з наказом МВС України від 19.02.2008 року № 78, від 18.11.2008 року № 604 та Постанови КМУ України від 06.02.2008 року № 34 було встановлено в сумі 1000, 00 грн.
З 01.02.2008 року умови оплати праці за посадою позивача не змінювалися.
12 лютого 2014 року територіальною Державною інспекцією з питань праці у Кіровоградській області, в присутності позивача було проведено позапланову перевірку додержання законодавства про працю в УМВС України в Кіровоградській області, під час якої встановлено факт порушення вимог п. 10 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів від 08.02.1995 року № 100 щодо не проведення вчасно коригування заробітної плати для оплати вимушеного прогулу; порушення вимог ст.83 КЗпП України щодо не проведення вчасного нарахування грошової компенсації працівнику при звільненні за всі дні невикористаної відпустки, з приводу чого керівнику УМВС України в Кіровоградській області внесено припис щодо дотримання законодавства України та усунення виявлених порушень (том.4, а. с. 120).
Під час розгляду справи, на запитання представника відповідача позивач пояснив, що компенсацію за не отримані відпустки він не отримував, проте суд критично ставиться до даного твердження позивача, вважає його нещирим та таким, що не відповідає фактичним даним, оскільки, як встановлено, на виконання вище зазначеного припису територіальної Державної інспекції з питань праці у Кіровоградській області, за період з 05.11.2004 року по 02.12.2008 року, відповідачем були нараховані та виплачені позивачу кошти (компенсацію) за 103 дні невикористаної ним відпустки в сумі 5 142, 79 грн., з яких після утриманих податків належало до сплати 4 371, 37 грн. Кошти були виплачені позивачу в березні 2014 року, згідно з видатковим касовим ордером від 05.03.2014 року № 18.
Під час розгляду справи, у судовому засіданні від 26.01.2016 року позивач визнав, що 27.09.2012 року ним було отримано від відповідача 18 521, 22 грн. по рішенню суду, яке в подальшому було скасовано (том 3, а. с. 83 86), що також підтверджується матеріалами справи (том. 4 а. с. 126), а 05.03.2014 року позивач отримав від відповідача кошти по перерахунку середнього заробітку у розмірі 7 418 грн., що також підтверджується матеріалами справи (том. 4 а. с. 127)
В ході перевірки територіальною Державною інспекцією з питань праці у Кіровоградській області від 12.02.2014 року, був проведений перерахунок середнього заробітку позивача, застосований для коригування коефіцієнт підвищення 1,1678 та 1,45 до заробітку з 01.05.2007 по 01.12.2008 роки. Сума перерахунку склала 3 584,91 грн., з яких, після утримання податків, у березні 2014 року, згідно з видатковим касовим ордером № 18 від 05.03.2014 року, позивачу були сплачені кошти в сумі 3 047,17 грн., проти чого позивач не заперечував.
Отже, всього за час вимушеного прогулу (з 05.11.2004 по 01.12.2008 року включно) позивачу було нараховано 41 440,28 грн., з яких, після утримання податків сплачено та отримано позивачем 34 381,14 грн., у тому числі 462,47 грн., які отримані при негайному виконанні постанови суду в частині негайної виплати коштів за один місяць вимушеного прогулу, (том 4, а. с. 106, 123), чого позивач у судовому засіданні не заперечував.
Середній заробіток відповідачем визначався відповідно до вимог п. 2, п.4 абз.3, п.8, п.10 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою КМУ від 08.02.1995 № 100, відповідно до яких у випадках підвищення тарифних ставок і посадових окладів на підприємстві, установі, організації відповідно до актів законодавства, як у розрахунковому періоді, так і в періоді, протягом якого за працівником зберігається середній заробіток, заробітна плата, за проміжок часу до підвищення коригування на коефіцієнт їх підвищення.
Згідно з поясненнями спеціаліста ОСОБА_2, якого було залучено до участі у розгляді даної справи ухвалою суду від 26.01.2016 року (том 4, а. с. 32), спеціаліст пояснив, що нарахування позивачу середнього заробітку проводилося після проведеної територіальною Державною інспекцією з питань праці у Кіровоградській області перевірки та такі нарахування були здійсненні у відповідності до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів від 08.02.1995 року № 100. З урахуванням фактично виплачених позивачу раніше коштів, які УМВС України в Кіровоградській області повинно було виплатити позивачу за весь час вимушеного прогулу, позивач отримав усі належні йому до виплати кошти, тому будь - які підстави для перерахунку відсутні.
У відповідності до п. 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів від 08.02.1995 року № 100 - у всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата. Працівникам, які пропрацювали на підприємстві, в установі, організації менше двох календарних місяців, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактично відпрацьований час.
Згідно з п. 4 абз.3 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів від 08.02.1995 року № 100 - в інших випадках, коли нарахування проводяться виходячи із середньої заробітної плати, працівник не мав заробітку, не вини працівника, розрахунки проводяться виходячи з установлених йому в
трудовому договорі тарифної ставки, посадового (місячного) окладу.
Відповідно до п. 8 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів від 08.02.1995 року № 100 - нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком.
Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.
Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства.
За станом на 01 лютого 2016 року, за даними бухгалтерського обліку, звіту ф. 7 «Про заборгованість бюджетних установ» кредиторська заборгованість по оплаті праці перед позивачем у відповідача відсутня.
Згідно зі ст. 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.
Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини (ст.. 72 КАС України).
Відповідно до правової позиції Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України у справі за № 6-40цс15, частиною другою статті 40 КЗпП України встановлено, що звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.
Згідно із частинами першою та третьою статті 492 цього Кодексу про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. Одночасно з попередженням про звільнення у звязку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації.
Власник є таким, що належно виконав вимоги частини другої статті 40, частини третьої статті 492 КЗпП України щодо працевлаштування працівника, якщо запропонував йому наявну на підприємстві роботу, тобто вакантну посаду чи роботу за відповідною професією чи спеціальністю, чи іншу вакантну роботу, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду тощо.
При цьому роботодавець зобовязаний запропонувати всі вакансії, що відповідають зазначеним вимогам, які існують на цьому підприємстві, незалежно від того, в якому структурному підрозділі працівник, який вивільнюється, працював.
Оскільки обовязок по працевлаштуванню працівника покладається на власника з дня попередження про вивільнення до дня розірвання трудового договору, за змістом частини третьої статті 492 КЗпП України роботодавець є таким, що виконав цей обовязок, якщо працівникові були запропоновані всі інші вакантні посади (інша робота), які зявилися на підприємстві протягом цього періоду і які існували на день звільнення.
Вжиття роботодавцем заходів для працевлаштування працівника на іншому підприємстві чи після розірвання з працівником трудового договору відповідно до вимог частини другої статті 40, частини третьої статті 492 КЗпП України не є обовязком роботодавця.
Відповідно до ч. 1 ст. 168 КАС України суд, що ухвалив судове рішення, може за заявою особи, яка брала участь у справі, чи з власної ініціативи прийняти додаткову постанову чи постановити додаткову ухвалу у випадках, якщо: щодо однієї із позовних вимог, з приводу якої досліджувалися докази, чи одного з клопотань не ухвалено рішення; суд, вирішивши питання про право, не визначив способу виконання судового рішення; судом не вирішено питання про судові витрати.
Отже, з враховуючи приписи територіальної Державної інспекції з питань праці у Кіровоградській області, на виконання постанови Ленінського районного суду м. Кіровограда від 12.04.2006 року, беручи до уваги ухвалу цього ж суду від 06.06. 2012 року щодо розяснення судового рішення, з урахування зясованих фактичних даних судом встановлено, що позивачу, середній заробіток за весь час вимушеного прогулу, у тому числі й компенсацію за невикористані відпустки, відповідач сплатив повністю.
У відповідності до ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.
Згідно з ч. ч. 1 та 2 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст.. 72 КАС України. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.
Згідно зі ст. 8 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.
Відповідно до ст. 9 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого: суд вирішує справи відповідно до Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України; суд застосовує інші нормативно-правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, у межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією та законами України.
У відповідності до ст. 10 КАС України усі учасники адміністративного процесу є рівними перед законом і судом. Не може бути привілеїв чи обмежень прав учасників адміністративного процесу за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.
Розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості (ст. 11 КАС України).
Згідно з ч. 3 ст. 12 КАС України розгляд справ в адміністративних судах проводиться відкрито
Відповідно до ст. 13 КАС України Особам, які беруть участь у справі, а також особам, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси чи обов'язки, забезпечується право на апеляційне та касаційне оскарження рішень адміністративного суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом
Судове рішення, яким закінчується розгляд справи в адміністративному суді, ухвалюється іменем України. Постанови та ухвали суду в адміністративних справах, що набрали законної сили, є обов'язковими до виконання на всій території України. Невиконання судових рішень тягне за собою відповідальність, встановлену законом (ст. 14 КАС України).
Керуючись ст. ст. 2, 8 14, 158-163, 167,168 КАС України
В задоволенні заяви ОСОБА_1 про ухвалення додаткового судового рішення відмовити.
Додаткова постанова може бути оскаржена до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Ленінський районний суд м. Кіровограда. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції. Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення.
Суддя Ленінського районного суду
м. Кіровограда Л.І. Плохотніченко