Справа № 808/1856/14
Суддя: Лосєв А.М.
Дата ухвалення: 2016-03-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 березня 2016 року м. Київ К/800/12761/15

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:

Лосєва А.М.,

Бившевої Л.І.,

Шипуліної Т.М.,

за участю секретаря Титенко М.П.

представників сторін:

позивача Маленко Л.І., Поповських О.С., Ткаченко С.П.

відповідача Шипілова С.-Х.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні

касаційну скаргуСпеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників у місті Запоріжжі Міжрегіонального головного управління Міндоходів
на постановуЗапорізького окружного адміністративного суду від 15 липня 2014 року
та ухвалуДніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 24 лютого 2015 року
у справі№808/1856/14
за позовомКазенного підприємства «Науково-виробничий комплекс «Іскра»
доСпеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників у місті Запоріжжі Міжрегіонального головного управління Міндоходів
провизнання протиправними та скасування податкових повідомлень - рішень,

В С Т А Н О В И В:

Казенне підприємство «Науково-виробничий комплекс «Іскра» (далі по тексту - позивач, КП «НВК «Іскра») звернулось до Запорізького окружного адміністративного суду з позовом до Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників у місті Запоріжжі Міжрегіонального головного управління Міндоходів (далі по тексту - відповідач, СДПІ з ОВП у м. Запоріжжі МГУ Міндоходів), в якому, з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог, просило визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення - рішення: від 08 жовтня 2013 року № в сумі 6754436,00 грн. та від 15 жовтня 2013 року № в сумі 6744461,00 грн.

Постановою Запорізького окружного адміністративного суду від 15 липня 2014 року, яка залишена без змін ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 24 лютого 2015 року, позов задоволено.

Вважаючи, що рішення судів першої та апеляційної інстанцій прийняті з порушенням норм матеріального та процесуального права, відповідач звернувся до Вищого адміністративного суду України із касаційною скаргою, у якій просить скасувати постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 15 липня 2014 року та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 24 лютого 2015 року та постановити нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити.

Позивач в письмових запереченнях на касаційну скаргу просив в її задоволенні відмовити.

Як встановлено судами попередніх інстанцій, відповідачем в період з 09 по 20 вересня 2013 року було проведено позапланову виїзну перевірку КП «НВК «Іскра» з питань правильності відображення в податковому обліку показників, що вплинули на правильність формування залишку від'ємного значення за період з 01 серпня 2010 року по 31 липня 2013 року, правильності обчислення від'ємного значення ПДВ за квітень - липень 2013 року та достовірності нарахування суми бюджетного відшкодування ПДВ на рахунок платника у банках за квітень 2013 року, яка виникла за рахунок від'ємного значення з ПДВ, що декларувалось у лютому, березні 2013 року, за травень 2013 року, яка виникла за рахунок від'ємного значення з ПДВ, що декларувалось у березні, квітні 2013 року, за червень 2013 року, яка виникла за рахунок від'ємного значення з ПДВ, що декларувалось у березні, травні 2013 року, за липень 2013 року, яка виникла за рахунок від'ємного значення з ПДВ, що декларувалось у червні 2013 року.

За результатами проведеної перевірки 20 вересня 2014 року складений акт №143/25-2/14313866, відповідно до висновку якого перевіркою встановлено порушення позивачем:

- пункту 198.1 статті 198, пунктів 200.1, 200.3 статті 200 Податкового кодексу України, а саме завищення позивачем суми від'ємного значення різниці між сумою податкового зобов'язання та сумою податкового кредиту за липень 2013 на 207 грн.;

- підпункту 7.2.6 пункту 7.2, підпунктів 7.4.1, 7.4.5 пункту 7.4 статті 7 Закону України «Про податок на додану вартість», абзацу «б» пункту 200.4 статті 200 Податкового кодексу України, в результаті чого КП «НВК «Іскра» завищено залишок від'ємного значення, який після бюджетного відшкодування включається до складу податкового кредиту наступного податкового періоду (р.24 податкової декларації з ПДВ) за квітень 2013 року в сумі 7633277 грн., за травень 2013 року в сумі 7626287грн., за червень 2013 року в сумі 7624058грн., за липень 2013 року в сумі 7624058грн.;

- абзацу «а» пункту 200.4 статті 200 Податкового кодексу України, що призвело до заниження бюджетного відшкодування ПДВ у зменшення податкових зобов'язань з ПДВ у розмірі 878579 грн.

На підставі зазначеного акта перевірки відповідачем 08 жовтня 2013 року прийнято податкове повідомлення - рішення №, яким позивачу зменшено розмір залишку від'ємного значення з ПДВ на 7624265грн.

В подальшому, працівниками відповідача було проведено камеральну перевірку даних, задекларованих у податковій звітності з податку на додану вартість КП «НВК «Іскра». За результатами перевірки 27 вересня 2013 року складено акт №152/25-00/14313866.

Перевіркою, серед іншого, встановлено завищення позивачем залишку від'ємного значення, який після бюджетного відшкодування включається до складу податкового кредиту наступного податкового періоду (р.24) податкової декларації за серпень 2013 у сумі 7614083 грн.

На підставі акта перевірки СДПІ з ОВП у м. Запоріжжі МГУ Міндоходів 15 жовтня 2013 року прийнято податкове повідомлення - рішення №, яким позивачу зменшено розмір залишку від'ємного значення з ПДВ, який після бюджетного відшкодування включається до складу податкового кредиту наступного податкового періоду на суму 7614083 грн.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що наявними в матеріалах справи доказами спростовано позицію відповідача щодо непов'язаності отриманих комісіонером від компанії-нерезидента «Ramstein Invest S.A.» консультаційних послуг з господарською діяльністю КП «НВК «Іскра» в частині безпосереднього виконання зовнішньоекономічного контракту. З таким висновком погодився і суд апеляційної інстанції.

Перевіривши правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, юридичної оцінки обставин справи, колегія суддів Вищого адміністративного суду України приходить до висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Визначальним питанням для вирішення справи є встановлення правомірності формування підприємством податкового кредиту за рахунок сум податку на додану вартість, сплачених за надання послуг Державній компанії з експорту та імпорту продукції і послуг військового та спеціального призначення «Укрспецекспорт» за договором комісії №USE-16.22-140-D/K-09 від 21 травня 2009 року.

Як встановлено судами, 21 травня 2009 року між КП «НВК «Іскра» (комітент) та Державною компанією з експорту та імпорту продукції і послуг військового та спеціального призначення «Укрспецекспорт» (комісіонер) укладено Договір комісії №USE-16.22-140-D/K-09 (далі по тексту - Договір комісії).

Відповідно до пункту 1.1 Договору комісії, комісіонер зобов'язується, за дорученням Комітента від свого імені та за рахунок комітента за плату вчинити правочини щодо:

1. Продажу 5 комплектів РЛС 36Д6М1-1 вЮ1.231.038-10, 2 комплектів ЗІП-Г (груповий на 3 вироби) вЮ4.070.106ЗИ, 2 станцій МТО-36Д6 ПЛ2.009.014-05, 5 комплектів мобільного пункту радіолокаційного управління (РПУ-1) вЮ1.231.049-02, надалі іменуються Товар;

2. Надання послуг з організації і проведення технічної підготовки фахівців Покупця на території КП «НВК «Іскра» і виконання пусконалагоджувальних робіт на території Покупця, надалі іменуються Послуги.

З метою якісного та ефективного виконання Договору комісії, відповідно до підпункту 3.1.1 Договору комісії, комісіонер зобов'язується здійснити необхідну комерційно-маркетингову роботу та укласти з покупцем контракт. В разі необхідності вчинити інші правочини, спрямовані на забезпечення виконання наданого Комітентом доручення.

У свою чергу, КП «НВК «Іскра», у відповідності до підпункту 3.2.4 Договору комісії, зобов'язувалося відшкодувати комісіонеру витрати, зокрема за підпунктом 3.1.1 Договору комісії, щодо ефективного виконання наданого йому доручення.

Відповідно до пункту 6.4 Договору комісії, погоджена комітентом ціна товару і послуг включає: вартість товару і послуг; вартість маркування, пакування, консервації, тари, транспортування і страхування товару на умовах CIF-порт Хайфон, СРВ (1-а партія товару - підпункт 3.1.1), CIF-порт Хошимін, СРВ (2-а партія товару - підпункт 3.1.2), відповідно до Incoterms в редакції 2000 року, а також гарантійного супроводження, відрядження фахівців Комітента в країну покупця, транспортування товару до місця передачі на комісію, комісійної плати, інших витрат (підпункти 3.1.1-3.1.4).

За виконання доручення, зазначеного в даному Договорі, комісіонер отримує комісійну плату у розмірі 7,4% від ціни продажу товару та послуг.

Крім того, відповідно до абзацу 2 пункту 6.5 Договору комісії, обсяги витрат, пов'язаних з реалізацією покупцю товару та послуг, які комісіонер вправі відшкодувати на умовах підпунктів 3.1.1-3.1.4, 3.2.4 Договору без додаткового погодження з комітентом, не перевищать 10386648,98 доларів США.

Відповідно до звітів комісіонера ним було отримано консультаційні послуги за межами митної території України від компанії-нерезидента «RamsteinInvestS.A.» (Сейшельські острови, офшорна зона) за Угодою №USE-16.2-8-DK-07 від 25 вересня 2007 року, додаток №9 від 22 червня 2009 року, що підтверджується актами виконаних робіт.

Вартість зазначених послуг відшкодована позивачем та відображена в податковому обліку в податкових деклараціях з ПДВ у складі податкового кредиту.

У відповідності до пункту 1.7 статті 1 Закону України «Про податок на додану вартість» від 03 квітня 1997 року № 168/97-ВР (в редакції, яка була чинна на момент спірних правовідносин) (далі по тексту - Закон № 168/97-ВР) податковий кредит - сума, на яку платник податку має право зменшити податкове зобов'язання звітного періоду, визначена згідно з цим Законом.

Згідно з підпунктом 7.4.1 пункту 7.4 статті 7 Закону № 168/97-ВР податковий кредит звітного періоду визначається виходячи із договірної (контрактної) вартості товарів (послуг), але не вище рівня звичайних цін, у разі якщо договірна ціна на такі товари (послуги) відрізняється більше ніж на 20 відсотків від звичайної ціни на такі товари (послуги), та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 6.1 статті 6 та статтею 81 цього Закону, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій в необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання у виробництві та/або поставці товарів (послуг) для оподатковуваних операцій у межах господарської діяльності платника податку.

Підпунктом 7.5.1 пункту 7.5 ст. 7 Закону № 168/97-ВР передбачено, що датою виникнення права платника податку на податковий кредит вважається дата здійснення першої з подій: або дата списання коштів з банківського рахунку платника податку в оплату товарів (робіт, послуг), дата виписки відповідного рахунку (товарного чека) - в разі розрахунків з використанням кредитних дебетових карток або комерційних чеків; або дата отримання податкової накладної, що засвідчує факт придбання платником податку товарів (робіт, послуг).

Не підлягають включенню до складу податкового кредиту суми сплаченого (нарахованого) податку у зв'язку з придбанням товарів (послуг), не підтверджені податковими накладними чи митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з підпунктом 7.2.6 цього пункт) (абзац 1 підпункту 7.4.5 пункту 7.5 статті 7 Закону № 168/97-ВР).

З 01 січня 2011 року набрав чинності Податковий кодекс України, який регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов'язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов'язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства (далі по тексту - ПК України).

Згідно з підпунктом 14.1.181. пункту 14.1. статті 14 Податкового кодексу України у редакції, яка було чинна на час виникнення спірних правовідносин (далі по тексту - ПК України) податковим кредитом визнається сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно розділу V цього Кодексу.

Відповідно до підпункту «а» пункту 198.1. статті 198 ПК України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.

Пункт 198.2. названої статті встановлює, що датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг або дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Згідно з пунктом 198.3. статті 198 ПК України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг (у разі здійснення контрольованих операцій - не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу) та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з:

- придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку;

- придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Пунктом 198.6. статті 198 ПК України встановлено, що не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

При цьому, для договору комісії у спірних правовідносинах, базою оподаткування є вартість послуг (винагорода), які надаються комісіонером та включають в себе всю суму компенсації відповідної вартості послуг, у тому числі суму витрат, понесених комісіонером на виконання договору.

Порядок визначення суми податку, що підлягає відшкодуванню з Державного бюджету України (бюджетному відшкодуванню) та строки проведення розрахунків визначені у статті 200 Податкового кодексу України в редакції, яка була чинна на момент виникнення спірних правовідносин (далі по тексту - ПК України). Саме нормами зазначеної статті регулюються всі питання, пов'язані із порядком визначення суми податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або відшкодуванню з Державного бюджету України (бюджетному відшкодуванню), та строки проведення розрахунків.

Відповідно до пункту 200.1 статті 200 ПК України сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов'язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду.

Якщо в наступному податковому періоді сума, розрахована згідно з пунктом 200.1 цієї статті, має від'ємне значення, то бюджетному відшкодуванню підлягає частина такого від'ємного значення, яка дорівнює сумі податку, фактично сплаченій отримувачем товарів/послуг у попередніх та звітному податкових періодах постачальникам таких товарів/послуг або до Державного бюджету України, а в разі отримання від нерезидента послуг на митній території України - сумі податкового зобов'язання, включеного до податкової декларації за попередній період за отримані від нерезидента послуги отримувачем послуг.

За приписами пункту 200.7 статті 200 ПК України платник податку, який має право на отримання бюджетного відшкодування та прийняв рішення про повернення суми бюджетного відшкодування, подає відповідному органу державної податкової служби податкову декларацію та заяву про повернення суми бюджетного відшкодування, яка відображається у податковій декларації. При цьому платник податку в п'ятиденний термін після подання декларації податковому органу подає органу Державного казначейства України копію декларації, з відміткою податкового органу про її прийняття, для ведення реєстру податкових декларацій у розрізі платників.

З огляду на встановлення судами правомірності віднесення позивачем до складу податкового кредиту сум податку на додану вартість, сплачені комісіонеру за результатами виконання договору комісії, колегія суддів погоджується з висновками судів про наявність підстав для визнання протиправними та скасування податкових повідомлень - рішень.

Доводи касаційної скарги не дають підстав вважати, що при прийнятті оскаржуваних рішень судами першої та апеляційної інстанцій було порушено норми матеріального та процесуального права.

Відповідно до статті 224 Кодексу адміністративного судочинства України, суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанції не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Керуючись частиною 3 статті 160, статтями 210, 214, 215, 220, 221, 223, 224, 230, 231, частиною 5 статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

У Х В А Л И В:

1. Касаційну скаргу Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників у місті Запоріжжі Міжрегіонального головного управління Міндоходів залишити без задоволення.

2. Постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 15 липня 2014 року та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 24 лютого 2015 року у справі №808/1856/14 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути переглянута Верховним Судом України з підстав, у порядку та в строки, встановлені статтями 236 - 238, 2391 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя: А.М. Лосєв

Судді: Л.І. Бившева

Т.М. Шипуліна