Справа № 2а-4108/12/1470
Суддя: Димерлій О.О.
Дата ухвалення: 2016-03-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

2а-4108/12/1470

——————————————————————

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 березня 2016 р.

м.Одеса

Справа № 2а-4108/12/1470

Категорія: 8.3.3

Головуючий в 1 інстанції: Малих О.В.

Одеський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

доповідача, судді - Димерлія О.О.

суддів – Романішина В.Л., Єщенка О.В.

за участю секретаря – Жукова Г.В.

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Одесі адміністративну справу за апеляційною скаргою Жовтневої об’єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Миколаївській області на постанову Миколаївського окружного адміністративного суду від 16 травня 2013 року за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Ареал-Снігурівка» до Жовтневої об’єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Миколаївській області про скасування податкового повідомлення-рішення,

У С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з вказаним вище адміністративним позовом та, вказав, що податковим органом зроблено невірний висновок про заниження суми, що підлягає нарахуванню, по особливому рахунку платника на суму 238068 грн., не перерахування цих коштів з поточного рахунку на спеціальний рахунок внаслідок застосування податкової пільги в супереч умовам її надання.

За наслідками розгляду адміністративного позову Миколаївським окружним адміністративним судом 16 травня 2013 року ухвалено постанову про часткове задоволення адміністративного позову.

Приймаючи означене рішення, суд першої інстанції виходив з того, що до обов’язку підприємства, яке проводить підприємницьку діяльність у сфері сільського господарства і має спеціальний режим, не перераховує суму податку на додану вартість до бюджету, а тому ці кошти не підпадають під поняття грошового або податкового зобов'язання позивача. За таке порушення, як заниження податкового кредиту по скороченій декларації з ПДВ в 2011 році не передбачалося відповідальності у вигляді донарахування заниженої суми як податкового або грошового зобов'язання (тобто до бюджету) та застосування штрафної санкції в сумі 25%. В оскаржуваному позивачем податковому повідомлені-рішенні не зазначена норма податкового кодексу України, за якою ДПІ збільшила грошове зобов'язання та застосувала штрафну санкцію за 2011 рік.

В апеляційній скарзі ДПІ, не обґрунтовуючи вимог та не зазначаючи у чому полягає неправильність чи неповнота дослідження судом першої інстанції доказів і встановлення обставин у справі та (або) застосування норм права, просить рішення суду скасувати, повністю відмовити позивачу у задоволенні заявлених позовних вимог.

Сторони в судове засідання не з’явились, відповідно до ч.1 ст. 41 КАС України, суд апеляційної інстанції розглядає справу без фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Суд апеляційної інстанції заслухав суддю-доповідача, розглянув та обговорив доводи апеляційної скарги, перевірив матеріали справи та вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Перевіряючи повноту з'ясування судом першої інстанції обставин справи та правильність застосування правових норм, апеляційний суд звертає увагу на таке.

З матеріалів справи вбачається, що позивач є юридичною особою, сільгоспвиробником, платником податків, в тому числі фіксованого сільгоспподатку та податку на додану вартість та перебуває на обліку в Жовтневій міжрайонній державній податковій інспекції Миколаївської області.

ДПІ в період з 18 червня 2012 року по 09 липня 2012 року було проведено документальну позапланову виїзну перевірку Товариства з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.04.2010р. по 31.03.2012р., валютного законодавства за період з 01.04.2010р. по 31.03.2012р.

За результатами проведеної перевірки податковим органом було складено акт № 508/22/31427847 від 16.07.2012 року, де викладено наступні висновки про порушення:

3) абз. «а» та «б» 176.2 ст. 176 розділу IV ПК України в частині подання розрахунку за формою 1-ДФ не у повному обсязі, з недостовірними відомостями про суми доходів, нарахованих (сплачених) на користь платника податків за І- IV квартали 2011 та І квартал 2012 ;

5)абзацу «А» п.п. 4.1.4 п.4.1 ст. 4 Закону України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами» в частині несвоєчасного надання декларацій з податку на додану вартість (скорочена) за квітень 2010, травень 2010, липень 2010, серпень 2010, жовтень 2010, листопад 2010 та декларації з податку на додану вартість (загальна) за квітень 2010, травень 2010, липень 2010 серпень 2010, жовтень 2010, листопад 2010.

Не погоджуючись з актом перевірки позивач надіслав до податкового органу свої заперечення.

ДПІ 24 липня 2012 року розглянуто заперечення Товариства та прийнято рішення про їх задоволення на суму 1061415 грн (Т.1 а.с. 59). При цьому, в рішенні зазначено, що: «по п.3 заперечення. До заперечення не надано документів, які спростовують висновки акту перевірки щодо формування податкового кредиту на підставі двічі включених податкових накладних. Дані заперечення мають загальний характер та не дають підстав для перегляду висновку акту перевірки».

Отже, із встановленої під час перевірки і визначеної в акті № 508/22/31427847 від 16.07.2012 року, суми заниження податкового зобов’язання, що підлягає нарахуванню, по особовому рахунку, платника в розмірі 1881268 грн (940634 грн+940634 грн) податковим органом, задоволено скарги Товариства та зменшено суму нарахування на 1061415 грн.

В розрахунку ДПІ послалося на абзац 2 підпункт 123.1 ст. 123 ПК України де передбачено, що: «У разі якщо контролюючий орган самостійно визначив суми податкового зобов'язання, зменшення суми бюджетного відшкодування та/або зменшення від’ємного значення об’єкта оподаткування податком на прибуток або від’ємного значення суми податку на додану вартість платника податків на підставах, визначених підпунктами 543.1, 54.3.2, 54.3.5, 54.3.6 пункту 54.3 ст. 54 цього Кодексу, що тягне за собою накладення на платника податків штрафу в розмірі 25 відсотків суми нарахованого податкового зобов'язання, неправомірно заявленої суми від’ємного значення об’єкта оподаткування податком на прибуток або від’ємного значення суми податку на додану вартість».

Суд першої інстанції не звернув увагу на вказане протиріччя, не з’ясував цих обставин та не дав їм належної правової оцінки.

Податковим органом надано розрахунки, де у порівнянні з актом перевірки, без посилань на підстави, зменшено показники виявлених під час перевірки сум заниження податкового зобов’язання, що підлягає нарахуванню, по особовому рахунку платника та виправлено арифметичні помилки допущені в раніше наданому розрахунку (т.2 а.с.121), на які вказав суд апеляційної інстанції. Пояснень щодо збільшення грошового зобов'язання Товариству за основним платежем на суму 238068 грн відповідачем не надано.

Разом з тим, суд апеляційної інстанції визнає обґрунтованим рішення податкового органу стосовно порушення Товариством абзацу «а» п.п. 4.1.4 п.4.1 ст. 4 Закону України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами» в частині несвоєчасного надання декларацій з податку на додану вартість (скорочена) за квітень 2010, травень 2010, липень 2010, серпень 2010, жовтень 2010, листопад 2010 та декларації з податку на додану вартість (загальна) за квітень 2010, травень 2010, липень 2010 серпень 2010, жовтень 2010, листопад 2010.

Так з матеріалів справи вбачається, що декларації (загальну, скорочену) з податку на додану вартість за: квітень 2010 Товариство подало 03 червня 2010 при терміні подачі 20 травня 2010; травень 2010 Товариство подало 21 червня 2010 при терміні подачі 20 червня 2010; липень 2010 Товариство подало 26 серпня 2010 року при терміні подачі 20 серпня 2010; серпень 2010 Товариство подало 27 вересня 2010 при терміні подачі 20 вересня 2010; жовтень 2010 Товариство подало 29 листопада 2010 при терміні подачі 20 листопада 2010; листопад 2010 Товариство подало 23 грудня 2010 при терміні подачі 20 грудня 2010.

Відповідно до абзацу 2 п.120.1 ст. 120 ПК України неподання або несвоєчасне подання платником податків або іншими особами, зобов’язаними нараховувати та сплачувати податки, збори податкових декларацій (розрахунків) тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі 170 грн. за кожне таке неподання або несвоєчасне подання.

Виходячи з цього, рішення ДПІ про стягнення з позивача штрафу в сумі 2040 грн за несвоєчасне подання податкових декларацій є правильним.

Згідно до п.1, 3 ч.1 ст.202 КАС України: «Підставами для скасування постанови або ухвали суду першої інстанції та ухвалення нового рішення є неповне з'ясування судом обставин справи, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи…».

Зважаючи на те, що приймаючи постанову від 16 травня 2013 року Миколаївський окружний адміністративний суд не з’ясував всіх обставин обґрунтованості збільшення суми грошового зобов'язання Товариству за основним платежем визначених податковим органом і дійшов не вірного висновку щодо відсутності порушень позивачем абзацу «а» п.п. 4.1.4 п.4.1 ст. 4 Закону України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами», суд апеляційної інстанції вважає за необхідне скасувати це рішення та ухвалити нову постанову суду про часткове задоволення позову.

Керуючись: ст.. ст..185, 195, 198, 202, 205, 207, 254 КАС України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Жовтневої об’єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Миколаївській області – задовольнити частково.

Постанову Миколаївського окружного адміністративного суду від 16 травня 2013 року – скасувати та прийняти нову постанову суду.

Адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Ареал-Снігурівка» до Жовтневої об’єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Миколаївській області про скасування податкового повідомлення-рішення – задовольнити частково.

У задоволенні решти позовних вимог – відмовити.

Постанова суду набирає законної сили негайно після її проголошення та може бути оскаржена безпосередньо до Вищого адміністративного суду України на протязі двадцяти днів.

Суддя-доповідач: