Справа № 820/99/16
Суддя: Нуруллаєв І.С.
Дата ухвалення: 2016-02-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Харків

29 лютого 2016 р. № 820/99/16

Харківський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого - судді Нуруллаєва І.С.,

при секретарі судового засідання - Мараєвій О.В.,

за участю: представника позивача - Авагімової Р.Р.,

представника позивача - Плужник Т.В.,

представника відповідача - Таран М.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського окружного адміністративного суду адміністративну справу за позовом Державного підприємства "Харківський обласний радіотелевізійний передавальний центр" до Державної податкової інспекції у Дзержинському районі м. Харкова Головного управління ДФС у Харківській області про скасування податкових повідомлень-рішень, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач, Державне підприємство "Харківський обласний радіотелевізійний передавальний центр", звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до Державної податкової інспекції у Дзержинському районі м. Харкова Головного управління ДФС у Харківській області, в якому просить суд скасувати податкові повідомлення - рішення № від 29.12.2015 року на суму 9162,50 грн. та № від 29.12.2015 року на суму 138 448,75 грн.

Позивач обґрунтовував свій позов тим, що податкові повідомлення - рішення Державної податкової інспекції у Дзержинському районі м. Харкова Головного управління ДФС у Харківській області ґрунтуються на помилкових судженнях суб'єкта владних повноважень, тому є неправомірними та прийнятими з порушенням норм діючого законодавства України, що є підставою для їх скасування.

У судовому засіданні представники позивача позовні вимоги підтримали з підстав, викладених у позові, просили суд задовольнити позов у повному обсязі.

Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнав та просив в їх задоволенні відмовити через безпідставність. Згідно наданих до суду письмових заперечень зазначив, що оскаржувані в даній справі податкові повідомлення - рішення є цілком законними та обґрунтованими, винесеними відповідно до чинного законодавства, а позовні вимоги позивача є безпідставними та необґрунтованими.

Вивчивши доводи позову та заперечень проти нього, заслухавши пояснення представників сторін, вивчивши зібрані по справі докази в їх сукупності, проаналізувавши зміст норм матеріального і процесуального права, які врегульовують спірні правовідносини, суд виходить з таких підстав.

Судом встановлено, що Державною податковою інспекцією у Дзержинському районі м. Харкова Головного управління ДФС у Харківській області проведено планову виїзну перевірку Державного підприємства "Харківський обласний радіотелевізійний передавальний центр" з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.01.2012 року по 31.12.2014 року, валютного законодавства та іншого законодавства за період з 01.01.2012 року по 31.12.2014 року, за результатами якої складено акт від 11.12.2015 року №1688/20-30-22-01/01188827(а.с.17-52 том 1).

У вказаному акті перевірки містяться висновки про порушення Державного підприємства "Харківський обласний радіотелевізійний передавальний центр":

- п. 138.1, п. 138.2, 138.8 ст. 138, пп. 139.1.9 п. 139 ст. 139 пп. 269.1.2 п. 269.1 ст. 269 Податкового кодексу України від 02.12.10 р. за №2755-VІ із урахуванням змін та доповнень, в результаті чого встановлено заниження податку на прибуток, в сумі 110759 грн., в т.ч. 2012 рік - 42524 грн. (в т.ч. 3 кв. 7248 грн.), 2013 рік - 37999 грн., 2014 рік - 30236 грн.;

- пп. 198.1, п.198.6, 198.3 ст. 198, п. 201.6 ст. 201 Податкового кодексу України від 02.12.10 р. за №2755-VІ (із урахуванням змін та доповнень) в результаті чого встановлено заниження ПДВ в сумі 19260 грн., в т.ч. серпень 2012 р. - 6040 грн., жовтень 2012 р. - 5890 грн., січень 2013 р. - 494 грн., лютий 2013 р. - 6836 грн.

На підставі висновків акту перевірки від 11.12.2015 року №1688/20-30-22-01/01188827 Державною податковою інспекцією у Дзержинському районі м. Харкова Головного управління ДФС у Харківській області прийняті податкові повідомлення - рішення № від 29.12.2015 року на суму 9162,50 грн. та № від 29.12.2015 року на суму 138448,75 грн.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді у судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов наступного висновку.

Слід вказати на те, що фактично контролюючим органом зроблені висновки по господарським операціям між підприємством позивача та ТОВ «Етро-М», ПП «Будком - Алон», ПП «Компанія «Антарес - Україна» та ТОВ «Моноліт - Юніон».

Додатково суд вважає за необхідне відзначити, що податкове повідомлення - рішення № від 29.12.2015 року прийнято відповідачем саме на підставі виявлених порушень з вказаними вище контрагентами.

Щодо господарських взаємовідносин позивача з Товариством з обмеженою відповідальністю «Етро-М», суд зазначає наступне.

Судом встановлено, що за виконання комплексу робіт по повірці засобів вимірювальної техніки Державному підприємству «Харківський обласний радіотелевізійний передавальний центр» 19 липня 2012 року Товариством з обмеженою відповідальністю «Етро-М» було надано рахунок - фактуру №9/7/12 на суму 6079,92 грн., у тому числі ПДВ 1013,32 грн.

Відповідно до платіжного доручення №1090 від 24.07.2012 року позивачем в повному обсязі сплачено суму за надання комплексу робіт по повірці теплолічильників згідно рахунку №9/7/12 від 19.07.2012 р.(а.с.58).

За результатами наданих послуг ТОВ «Етро-М» була виписана податкова накладна №222 від 24.07.2012 р. (а.с.67).

Поряд з цим, між ТОВ «Етро-М» (в якості виконавця) та ДП "Харківський обласний радіотелевізійний передавальний центр" (в якості замовника) 30.07.2012 року укладено договір №9/7/12(а.с.53 том 1).

Відповідно до п. 1.1 договору №9/7/12 замовник доручає, а виконавець приймає до виконання наступні послуги: комплекс робіт, пов'язаних з перевіркою теплолічильника «Supercal-432» Ду32; комплекс робіт, пов'язаних з перевіркою теплолічильника «Supercal-432» Ду20; комплекс робіт, пов'язаних з перевіркою теплолічильника «ТЄРМ-02»; комплекс робіт, пов'язаних з перевіркою лічильника гарячої води Ду20; заміна елементів живлення тепло лічильника «Supercal-432» Ду32; заміна датчиків температури Pt 500/84 теплолічильника «Supercal-432» Ду32; демонтаж, монтаж тепло лічильників на об'єкті; демонтаж, монтаж лічильника гарячої води на об'єкті.

Згідно п. 3.1 договору №9/7/12 послуги вважаються прийнятими з моменту підписання уповноваженими представниками сторін акту виконаних послуг.

На виконання умов договору 31.07.2012 року між сторонами договору підписано акт виконаних послуг(а.с.61).

Таким чином, господарські операції у лютому 2013 року між позивачем та ТОВ «Етро-М» є реальними, що підтверджується наданими до суду первинними документами.

Щодо господарських взаємовідносин позивача з ПП «Будком - Алон», суд зазначає наступне.

Між ПП «Будком - Алон» (в якості підрядника) та ДП "Харківський обласний радіотелевізійний передавальний центр" (в якості замовника) 10.08.2012 року укладено договір №1/8(а.с.69-70 том 1).

Відповідно до п. 1.1 договору №1/8 замовник доручає, а підрядник приймає на себе виконання робіт (з матеріалів підрядника) з ремонту внутрішньо димової системи опалення житлового будинку, розташованого за адресою: м. Харків, вул. Кінної Армії, 112.

Розділом 3 договору №1/8 визначено вартість робіт та порядок розрахунків.

Оплата за договором була здійснена 14.08.2012 платіжним дорученням №1213 на суму 17669,50 грн. та 16.10.2012 платіжним дорученням №1540 на суму 17668,75 грн.( 73-74 том 1).

На підставі здійсненої позивачем оплати за виконання робіт ПП «Будком - Алон» сформовано податкові накладні №85 від 14.08.2012 року, №145 від 28.09.2012 року(а.с. 75,77 том 1).

Згідно п. 4.1 договору №1/8 фактом виконання робіт за даним договором є підписання замовником акту приймання-передачі виконаних робіт.

За фактом виконання робіт між сторонами договору 28.09.2012 року був підписаний акт приймання-передачі робіт №1-42(а.с.76 том 1).

Крім того, надання та виконання послуг з ремонту житлового будинку, розташованого за адресою: м. Харків, вул. Кінної Армії, 112, відповідно до договору №1/8, також підтверджується наявним в матеріалах справи актом готовності до опалювального періоду 2012-2013 року від 14.09.2012 року №178/1650(а.с.85 том 1).

Разом з тим, суд зазначає, що листом від 05.07.2013 р. за № 12360/10/224-21 Державна податкова інспекція у Дзержинському районі м. Харкова Головного управління ДФС у Харківській області просила надати інформацію та документальне підтвердження щодо включення до складу витрат сум взаємовідносин з ПП «Будком - Алон» за період серпень, вересень 2012 року(а.с.87 том 1).

Матеріалами справи підтверджено, що ДП "Харківський обласний радіотелевізійний передавальний центр" надало пояснення листом від 23.07.2013 року №844, яким повідомило, що дійсно отримувало послуги по ремонту внутрішньо будинкової системи опалення від ПП «Будком - Алон» згідно договору №1/8 від 10.08.2012 року у періоді серпень-вересень 2012 року на загальну суму 35338,25 грн. та надали копії підтверджуючих документів(а.с.88 том 1).

Щодо господарських взаємовідносин позивача з ПП «Компанія «Антарес - Україна», суд зазначає наступне.

Між ПП «Компанія «Антарес - Україна» (в якості продавця) та ДП "Харківський обласний радіотелевізійний передавальний центр" (в якості покупця) 10.01.2012 року укладено договір купівлі-продажу №1/зп-12(а.с.89 том 1).

Згідно п. 1.1 договору №1/зп-12 за даним договором продавець передає товар (лампи генераторні), згідно рахунку, у власність покупцеві, а покупець приймає товар і сплачує за нього певну грошову суму.

Слід вказати, що до договору №1/зп-12 сторонами також була складена та підписана додаткова угода №1 від 01.12.2012 року(а.с.90 том 1).

Судом встановлено, що в підтвердження факту виконання договору купівлі-продажу №1/зп-12 до матеріалів справи позивачем надані належним чином завірені копії рахунків №25 від 02.07.2012 року(а.с.91 том 1), №26 від 03.07.2012 року(а.с.95 том 1), №б/н від 17.12.2012 року(а.с.99 том 1).

Отримання позивачем товару (ламп) підтверджується накладними №24 від 23.07.2012 року(а.с.93 том 1), №25 від 27.07.2012 року(а.с.97 том 1), №40 від 18.12.2012 року(а.с.101 том 1).

Слід вказати, що між ТОВ «Нова пошта» (в якості виконавця) та ДП "Харківський обласний радіотелевізійний передавальний центр" (в якості замовника) 28.11.2012 року укладено договір №28985 про надання транспортно-експедиторських послуг(а.с.143-144 том 1).

Відповідно до п.1.1 договору №28985 виконавець надає транспортно - експедиторські послуги замовнику, згідно його замовлення та товарно - транспортної накладної на умовах, що вказані у цьому договорі.

Протоколом розбіжностей до договору №28985 від 28.11.2012 року було додатково урегульовані деякі пункти договору.

Разом з тим, до договору №28985 додано додаток №1 «Умови перевезення вантажів ТОВ «Нова пошта»»(а.с.146-148 том 1).

Таким чином, отримання товару (ламп) позивачем відбувалось за допомогою послуг за договором з ТОВ «Нова пошта».

Відповідно до умов додаткової угоди №1 від 01.12.2012 року сума договору складає не більше 103000,00 грн.(п.2.1).

Факт оплати за договором підтверджується платіжними дорученнями №1014 від 11.04.2012 року(а.с.92 том 1), №1082 від 23.07.2012 року(а.с.96 том 1), №1876 від 18.12.2012 року(а.с.100 том 1).

Разом з тим, судом встановлено, що 17.01.2013 року між ПП «Компанія «Антарес - Україна» (в якості продавця) та ДП "Харківський обласний радіотелевізійний передавальний центр" (в якості покупця) укладено договір поставки №1(а.с.103 том 1).

Відповідно до п. 1.1 договору за даним договором продавець передає товар (лампи генераторні), згідно рахунку, у власність покупця, а покупець приймає товар і сплачує за нього певну грошову суму.

Для підтвердження реальності господарської операції позивачем до матеріалів справи надані копії: рахунків №1 від 18.01.2013 року(а.с.104 том 1), №4 від 18.02.2013 року (а.с.111 том 1), видаткової накладної №1 від 22.01.2013 року, податкової накладної №1 від 18.01.2013 року, №4 від 18.02.2013 року, прибуткового ордеру №6046376 від 22.01.2013 року, накладної №4 від 20.02.2013 року.

Відповідно до п.2.1 договору покупець зобов'язаний оплатити товар після отримання рахунку на нього протягом 14 робочих у національній валюті України в розмірі 100% у безготівковій формі.

Здійснення оплати за отриманий товар від ПП «Компанія «Антарес - Україна» підтверджується платіжними дорученнями №80 від 18.01.2013 року (а.с.105 том 1), №141 від 18.02.2013 року(а.с.112 том 1).

Слід вказати, що контролюючим органом в акті перевірки від 11.12.2015 року вказано, що податкова накладна на суму 36460,00 грн. (з ПДВ) від 18.01.2013 виписана з порушенням, так як оплату здійснено 18.12.2012 року (сторінка 36 акту перевірки).

Суд зазначає, що податкова накладна №1 від 18.01.2013 року виписана на підставі платіжного доручення № 80 від 18.01.2013 року на суму 36460,00 грн.

На таку ж саму суму 36460,00 грн. (з ПДВ) виписана податкова накладна №44 від 18.12.2012 року на підставі платіжного доручення від 18.12.2012 року № 1876.

Крім того, всі податкові накладні були своєчасно зареєстровані в Єдиному державному реєстрі податкових накладних.

Суд зазначає, що представник контролюючого органу посилався на вимоги Закону України «Про підтвердження відповідності» та Декрету Кабінету Міністрів України «Про стандартизацію та сертифікацію» в частині обов'язкової сертифікації товару, з цього приводу суд вважає за необхідне вказати слідуюче.

Відповідно до ст. 18 Декрету Кабінету Міністрів України «Про стандартизацію та сертифікацію» відповідність продукції (товару), що ввозиться і реалізується на території України та включена до переліку продукції, що підлягає обов'язковій сертифікації, стандартам, що діють в Україні, повинна підтверджуватися сертифікатом відповідності чи свідоцтвом про визнання відповідності, виданим призначеним органом.

Наказом Державного комітету України з питань технічного регулювання та споживчої політики від 01.02.2005 р. № 28 (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 4 травня 2005 р. за №466/10746) затверджено Перелік продукції, що підлягає обов'язковій сертифікації в Україні.

Проте, лампи які були отримані згідно договору між ПП «Компанія «Антарес - Україна» та ДП "Харківський обласний радіотелевізійний передавальний центр" не вказані у Переліку продукції, що підлягає обов'язковій сертифікації в Україні.

Крім того, посилання представника відповідача на те що, товар (лампи) є продуктом імпортного виробництва є безпідставним, оскільки не підтверджено жодним документом.

До того ж, у письмових запереченнях містяться посилання на Порядок провадження торговельної діяльності та Правила торговельного обслуговування на ринку споживчих товарів, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 15 червня 2006 р. №833 не можуть розглядатися як підстава для визнання угоди не реальною, так як Порядком передбачено, що Порядок та Правила визначають загальні умови провадження торговельної діяльності суб'єктами оптової торгівлі, роздрібної торгівлі, закладами ресторанного господарства, основні вимоги до торговельної мережі, мережі закладів ресторанного господарства і торговельного обслуговування споживачів (покупців), які придбавають товари у підприємств, установ та організацій незалежно від організаційно-правової форми власності, фізичних осіб - підприємців та іноземних юридичних осіб, що провадять підприємницьку діяльність на території України.

Суд зазначає, що споживчими товарами є товари, які використовуються споживачами для особистого споживання.

Відповідно до наданих пояснень представника позивача генераторні лампи є електровакуумними засобами, таким чином останні не використовуються в загальному користуванні та є специфічним продуктом, який застосовується при роботі телекомунікаційного обладнання.

Щодо господарських взаємовідносин позивача з ТОВ «Моноліт - Юніон», суд зазначає наступне.

Між ТОВ «Моноліт - Юніон» (в якості постачальника) та ДП "Харківський обласний радіотелевізійний передавальний центр" (в якості покупця) 18.04.2012 року укладено договір поставки №140(а.с.119 том 1).

Відповідно до п. 1.1 договору №140 постачальник зобов'язується передати товар у власність, а покупець прийняти цей товар і своєчасно здійснити оплату на умовах даного договору.

Факт поставки підтверджено видатковою накладною №МЮ-0000040 від 18.04.2012 року та податковою накладною №26 від 18.04.2012 року.

Як вбачається з матеріалів справи трансформатор ТМ25/10 у кількості 1 шт. прийнятий в експлуатацію 19.04.2012 року згідно акту прийняття-передачі основних засобів(а.с.121 том 1).

Досліджуючи питання реальності господарських операцій, суд дійшов висновку, що зміст оглянутих документів містить назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; особистий підпис особи, яка брала участь у здійсненні господарської операції; первинні документи виписані реально існуючими суб'єктами права, з огляду на наступне.

Відповідно до п. 2 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» від 16.07.1999 року №996-XIV (із змінами та доповненнями) податкова звітність ґрунтується на даних бухгалтерського обліку.

Первинний документ це документ, який містить відомості про господарські операції та підтверджує факт їх здійснення (ст. 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» від 16.07.1999 року №996-XIV), тобто це письмове свідоцтво, що фіксує та підтверджує господарську операцію, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації (власника) на їх проведення.

До первинних документів бухгалтерського обліку належать видаткові накладні, акти виконаних робіт, платіжні доручення, касові ордери тощо. Всі ці документи містять відомості про відповідні господарські операції та підтверджують факт їх проведення.

Статтею 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» встановлено вимоги до первинних документів, які є підставою для бухгалтерського та податкового обліку. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Суд оцінивши наявні в справі докази зазначає, що матеріалами справи підтверджено факт виконання позивачем та контрагентами позивача зобов'язань за спірними правочинами.

Щодо підстав винесення податкового повідомлення рішення № від 29.12.2015 року, судом встановлено наступне.

Підприємством позивача до перевірки надано документи, які характеризують земельну ділянку, розташовану за адресою: Харківська область, Зміївський район, Таранівка с.р. м.н.п., а саме: акт на право користування землею, виданий Виконкомом Зміївської районної, міської Ради депутатів трудящих на право користування землею Харківському обласному радіоцентру Міністерства зв'язку СРСР 217,7 гектарів землі, а саме (станом на 20.12.1961 р.), довідку з державної статистичної звітності про наявність земель та розподіл їх за власниками земель, землекористувачами, угіддями (ф.б-ЗЕМ) від 12.02.2014 р. № 01-5.1/428 (дані наведено станом на 01.01.2014 р.).

За результатами їх дослідження контролюючим органом в акті перевірки вказано, що розмір площі земельної ділянки, якою користувалось підприємство в періоді з 01.01.2012 по 31.12.2014року змінився з 217,7 га до 154,9 га. Але, незрозуміло чи входила земельна ділянка площею 154,9 га (на момент перевірки рахується, як забудовані землі) до складу земельної ділянки (орні землі, пасовища, інші угіддя), яка була виділена в постійне користування підприємству позивача згідно акту 1962 року, це взагалі інша земельна ділянка, так як відсутній кадастровий № земельної ділянки відсутні документи щодо змін в розмірі земельної ділянки, документи щодо нормативної грошової оцінки вказаної земельної ділянки та акт визначення меж та площі земельної ділянки виконаний органами з відповідними повноваженнями.

Судом з довідки Управління Держкомзему у Зміївському районі Харківської області «Про кількісні характеристики земельної ділянки, розподілення земель між власниками і користувачами» від 09.02.2011 р. та від 05.02.2013 р. встановлено, що за період з 01.01.2012 р. по 31.12.2014 р. розмір земельної ділянки становив 154,9 га(а.с.126-127 том 1).

Як вбачається з рішення сесії Таранівської сільської ради від 20.11.2000 року частина земельної ділянки площею 62,74 га була вилучена з користування позивача та передана у землі запасу Таранівської сільської ради(а.с.125 том 1).

Відповідно до наданих пояснень представника позивача жодної іншої земельної ділянки у користуванні ДП "Харківський обласний радіотелевізійний передавальний центр" за місцем розташування с. Таранівка, Зміївський район, Харківської області немає.

Крім того, позивачем до матеріалів справи долучені податкові декларації сплати за землю (площею 154,9 га), розташовану у с. Таранівка (за межами населеного пункту), з розрахунком податкового зобов'язанням підставі довідок за формою 6-зем, які надаються відділом Держземагенства у Зміївському районі Харківської області та платіжні доручення про сплату земельного податку за 2012 р. - 2014 р.(а.с.6-59 том 2).

Слід зауважити, що суми вказані у податковому повідомленні-рішенні з плати за земельну ділянку були не вірно розраховані контролюючим органом.

У судовому засіданні представником відповідача вказаний факт не заперечувався та надані пояснення, що вказана обставина відбулась у зв'язку з невірним застосуванням ставки податку.

У податковому обліку витрати на сплату податків при обчисленні об'єкта оподаткування враховуються у складі інших витрат (п. 138.1 ст. 138 Податкового кодексу України).

Згідно п. 138.2 ст. 138 Податкового кодексу України витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

Відповідно до пп. 269.1.2 п.269.1 ст.269 Податкового кодексу України платниками податку плати за землю є землекористувачі.

Згідно постанови Верховної Ради УРСР «Про земельну реформу» документи старого зразка (зразка Радянського Союзу), що підтверджують право на землю є діючими на теперішній час.

Відповідно до пп. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139 Податкового кодексу України не включаються до складу витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

Згідно приписів п. 198.1 ст. 198 Податкового кодексу України до податкового кредиту відносяться суми податку, сплачені/нараховані у разі здійснення операцій з:а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг;б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності);в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України;г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.

Згідно п. 198.3 ст. 198 Податкового кодексу України Податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з:

придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку;

придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Пунктом 198.6 ст. 198 Податкового кодексу України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Згідно п. 201.6 ст. 201 Податкового кодексу України податкова накладна є податковим документом і одночасно відображається у податкових зобов'язаннях і реєстрі виданих податкових накладних продавця та реєстрі отриманих податкових накладних покупця.

Крім того, суд зазначає, що наявна у контролюючого органу інформація про можливі порушення з боку контрагентів позивача не може бути підставою для висновків про відсутність реальності здійснених ним господарських операцій з огляду на наступне.

Згідно з статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Збільшення суми грошового зобов'язання (шляхом прийняття оскаржуваних податкових повідомлень-рішень) порушує право позивача мирно володіти своїм майном, визначення якого міститься у Першому Протоколі до Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини від 20 березня 1952 року (надалі також "Протокол 1 до Конвенції"), яка є частиною національного законодавства України згідно із статтею 9 Конституції України.

Зокрема, стаття 1 Протоколу 1 до Конвенції так визначає підстави, за яких особа може бути позбавлена свого майна: "Кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права"

Роз'яснення цієї норми містяться в рішеннях Європейського суду з прав людини (надалі також "ЄСПЛ"). Дані рішення згідно з статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" мають в Україні значення джерела права. Більше того, ч. 2 ст.8 КАС України вимагає врахування практики ЄСПЛ при вирішенні справ.

Так, у пункті 53 рішення в справі "Булвес" АД проти Болгарії ЄСПЛ визначив поняття власності, вказавши, що "власність" може включати як існуючу власність, так і активи, включаючи вимоги стосовно яких заявник може стверджувати, що у нього чи у неї є принаймні "правомірні очікування"отримати ефективне здійснення свого майнового права.

У рішенні в справі "Щокін проти України" (п. 49) ЄСПЛ вказав, що збільшення податковим органом зобов'язання особи з податку безперечно є втручанням до майнових прав заявника, гарантованих статтею 1 Протоколу 1 до Конвенції. Таке втручання за Конвенцією може бути визнане тільки якщо здійснене на умовах, передбачених законом. Так, у пп. 50-51 згаданого рішення ЄСПЛ зазначає: "Найпершою та найбільш важливою вимогою ст. 1 Протоколу 1 до Конвенції є те, що будь-яке втручання державних органів у мирне володіння майном повинне бути законним: друге речення першого параграфу наділяє правом позбавляти майна лише "на умовах, передбачених законом" і другий параграф визначає, що Держава має право контролювати використання майна шляхом введення в дію "законів". Більше того, верховенство права, один з фундаментальних принципів демократичного суспільства, притаманний всім статтям Конвенції. Це поняття (поняття "закону") вимагає, перш за все, щоб заходи, що застосовуються, ґрунтувалися на національному законодавстві. Воно також посилається на якість закону, що застосовується, вимагаючи його доступності для осіб, яких він стосується, точності та передбачуваності в його застосуванні."

Таким чином, будь-які дії, спрямовані на позбавлення особи її майна є незаконними, якщо контролюючі органи діють не у відповідності до закону.

Неприпустимість притягнення до відповідальності однієї компанії, у випадку за неправомірні дії іншої компанії підтверджується практикою Європейського суду з прав людини.

Так, в пункті 71 рішення у справі "Булвес" АД проти Болгарії" ЄСПЛ дійшов такого висновку: "... Суд вважає, що компанія-заявник не повинна нести відповідальність за наслідки невиконання постачальником його обов'язків щодо своєчасного декларування ПДВ і, як наслідок, сплачувати ПДВ повторно разом із пенею. Суд вважає, що такі вимоги прирівнюються до надзвичайного обтяження для компанії-заявника, що порушило справедливий баланс, який повинен був підтримуватися між вимогами загальних інтересів та вимогами захисту права власності".

Отже, Європейський суд з прав людини чітко визначає правило індивідуальної відповідальності платника податків. Тобто, добросовісний платник податків не має зазнавати негативних наслідків через порушення з боку його контрагента.

Враховуючи вищевикладені факти, суд зазначає, що в ході розгляду справи встановлена реальність укладених правочинів, а надані документи відповідають вимогам чинного законодавства України та можуть вважатися доказами по справі, в розумінні положень глави 6 розділу 2 КАС України.

Суд зазначає, що відповідачем не надано, а судом не встановлено доказів на підтвердження викладених в акті перевірки висновків про порушення позивачем вимог податкового законодавства.

За правилами частини 2 статті 71 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування свого рішення покладено на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

З огляду на положення ст. 71 КАС України та беручи до уваги приписи п. 4.1 ст.4 Податкового кодексу України, котрими встановлена презумпція правомірності рішень платника податків, суд доходить до висновку, що поданих суб'єктом владних повноважень доказів є явно недостатньо для висновку про правомірність спірних податкових повідомлень - рішень.

З огляду на це, суд дійшов висновку, що податкові повідомлення-рішення № від 29.12.2015 на суму 9162,50 грн. та № від 29.12.2015 на суму 138448,75 грн. підлягають скасуванню.

Статтею 86 КАС України передбачено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні (ч.1 ст. 86); ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили (ч.2 ст.86); суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності (ч.3 ст.86).

Згідно з ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Будь-яке рішення чи дії суб'єкта владних повноважень мають бути законними та обґрунтованими, прийнятими чи вчиненими в межах наданих повноважень, мати під собою конкретні об'єктивні факти, на підставі яких його ухвалено або вчинено, а суд, відповідно до ч. 3 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень, перевіряє чи прийнято такі рішення на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, з використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано, обґрунтовано, тобто з урахуванням всіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, безсторонньо (неупереджено), добросовісно, розсудливо, з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації, пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення, з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення, своєчасно, тобто протягом розумного строку. Також рішення суб'єкта владних повноважень не може ґрунтуватися на припущеннях.

З огляду на наведене, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню.

Розподіл судових витрат здійснити в порядку ст. 94 Кодексу адміністративного судочинства України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.159-163, 167, 186, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд ,-

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов Державного підприємства "Харківський обласний радіотелевізійний передавальний центр" до Державної податкової інспекції у Дзержинському районі м. Харкова Головного управління ДФС у Харківській області про скасування податкових повідомлень-рішень - задовольнити.

Скасувати податкові повідомлення - рішення № від 29.12.2015 на суму 9162,50 грн. та № від 29.12.2015 на суму 138 448,75 грн.

Стягнути на користь Державного підприємства "Харківський обласний радіотелевізійний передавальний центр" () сплачений при поданні позову судовий збір в розмірі 2214 (дві тисячі двісті чотирнадцять) грн. 16 коп. за рахунок бюджетних асигнувань Державної податкової інспекції у Дзержинському районі м. Харкова Головного управління ДФС у Харківській області (код ЄДРПОУ - 39859805).

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Харківського апеляційного адміністративного суду через Харківський окружний адміністративний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Повний текст постанови виготовлено 04 березня 2016 року.

Суддя Нуруллаєв І.С.