Справа № 812/1732/15
Суддя: С.М. Чиркін
Дата ухвалення: 2016-03-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛУГАНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

Іменем України

03 березня 2016 рокуСєвєродонецькСправа № 812/1732/15

Луганський окружний адміністративний суд

у складі головуючого судді Чиркіна С.М.,

за участю

секретаря судового засідання Михальченко Д.С.,

та

представників сторін:

від позивача - Біріної К.Ю.,

від відповідача - не прибув,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу № 812/1732/16 за адміністративним позовом Луганського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів до виробничо-комерційного підприємства «Гиргис» про стягнення адміністративно-господарських санкцій та пені за порушення нормативу створення робочих місць для працевлаштування інвалідів у 2012 році, -

ВСТАНОВИВ:

28 грудня 2015 року до Луганського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов Луганського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів (далі - Позивач) до виробничо-комерційного підприємства «Гиргис» (далі - Відповідач) про стягнення адміністративно-господарських санкцій та пені за порушення нормативу створення робочих місць для працевлаштування інвалідів у 2012 році.

В обґрунтування зазначено - Відповідач будучи зареєстрованим у Позивача, в порушення діючого законодавства не звітував за формою 10-ПІ за 2012 рік про наявність створених робочих місць для інвалідів. Держпрацею 21.02.2014 було здійснено планову перевірку Відповідача на предмет дотримання Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів», за результатами якої було складено акт № 12-12-169/0006. Відповідно до акту перевірки Відповідачу нараховано суму санкцій в сумі 13017,65 грн. Також, за несвоєчасну сплату адміністративно-господарських санкцій Позивачем була нарахована пеня у розмірі 2537,27 грн.

Оригінал акту перевірки немає можливості надати у зв'язку з його втратою, що підтверджується актами ЛОВФСЗІ від 12.01.2015 та від 25.12.2015.

В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги, надавав пояснення тотожні обставинам, зазначеним в позовній заяві.

Представник відповідача в судове засідання не прибув, відповідно до частини одинадцятої статті 35 Кодексу адміністративного судочинства України вважається повідомленим належним чином про дату, час і місце судового розгляду справи.

02.03.2016 надав суду письмові заперечення на адміністративний позов (а.с. 88-89), в яких просив розглядати справу без його участі та зазначив, що згідно з адміністративним позовом Відповідач не зареєстрований в Позивача. Відповідач не звітував за встановленою формою про наявність створених робочих місць для інвалідів, про що дізнався з акту № 12-12-169/0006 від 21.02.2014, проте зазначеного акту не отримував. Вважає, що відсутні поважні причини для визнання пропуску строку звернення до адміністративного суду. Просив відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Ухвалою суду від 03.03.2016 визнано поважними причини пропуску строку звернення Позивача до адміністративного суду з позовом до виробничо-комерційного підприємства «Гиргис» про стягнення адміністративно-господарських санкцій та пені за порушення нормативу створення робочих місць для працевлаштування інвалідів у 2012 році у розмірі 15554,92 грн.

З урахуванням вимог статті 128 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), приймаючи до уваги клопотання Відповідача про розгляд справи за його відсутності, суд дійшов висновку про розгляд справи за відсутності Відповідача.

Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, розглянувши справу в межах позовних вимог і наданих сторонами доказів, оцінивши докази відповідно до вимог ст.ст. 69-72 КАС України, суд дійшов наступного.

Фонд соціального захисту інвалідів відповідно до пунктів 1, 2 Положення про Фонд соціального захисту інвалідів, затвердженого, затвердженого наказом Міністерства соціальної політики України 14.04.2011 № 129, зареєстрований в Міністерстві юстиції України 28.04.2011 за № 528/19266 є бюджетною установою, діяльність якої спрямовується, координується та контролюється Міністерством соціальної політики України.

Позивач, зареєстрований юридичною особою 24.12.1991, є територіальним органом Фонду соціального захисту інвалідів, і діє на підставі Положення про Луганське відділення Фонду соціального захисту інвалідів (далі - Положення) (а.с. 20-26).

Згідно з підпунктом 1 пункту 5 Положення Позивач здійснює збір сум адміністративно-господарських санкцій та пені за невиконання підприємствами, установами, організаціями, у тому числі підприємствами, організаціями громадських організацій інвалідів, фізичними особами, які використовують найману працю, нормативу робочих місць для працевлаштування інвалідів.

Спеціальним законом, який визначає основи соціальної захищеності інвалідів в Україні і гарантує їм рівні з усіма іншими громадянами можливості для участі в економічній, політичній і соціальній сферах життя суспільства, створення необхідних умов, які дають можливість інвалідам вести повноцінний спосіб життя згідно з індивідуальними здібностями і інтересами, є Закон України від 21.03.1991 № 875-XII «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» (далі - Закон № 875-XII).

Відповідно до частини 2 статті 18 Закону № 875-XII підприємства, установи, організації, фізичні особи, які використовують найману працю, зобов'язані виділяти та створювати робочі місця для працевлаштування інвалідів, у тому числі спеціальні робочі місця, створювати для них умови праці з урахуванням індивідуальних програм реабілітації і забезпечувати інші соціально-економічні гарантії, передбачені чинним законодавством, надавати державній службі зайнятості інформацію, необхідну для організації працевлаштування інвалідів, і звітувати Фонду соціального захисту інвалідів про зайнятість та працевлаштування інвалідів у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Виробничо-комерційне підприємство «Гиргис» (ідентифікаційний код 30239638, місцезнаходження: вул. Леніна, 34/67, м. Рубіжне, Луганська область, 93000) є юридичною особою (а.с. 38).

Таким чином, Відповідач є роботодавцем та відповідно до статті 18 Закону № 875-XII зобов'язаний виділяти та створювати робочі місця для працевлаштування інвалідів.

Частиною першою статті 19 Закону № 875-XII встановлено, що для підприємств (об'єднань), установ і організацій незалежно від форми власності і господарювання встановлюється норматив робочих місць для забезпечення працевлаштування інвалідів у розмірі чотирьох відсотків від середньооблікової чисельності працюючих, а якщо працює від 8 до 25 чоловік, - у кількості одного робочого місця.

Згідно з частиною третьою статті 19 Закону № 875-XII підприємства, установи, організації у тому числі підприємства, організації громадських організацій інвалідів, фізичні особи, які використовують найману працю, самостійно здійснюють працевлаштування інвалідів у рахунок нормативів робочих місць виходячи з вимог статті 18 цього Закону.

Відповідно до статті 20 Закону № 875-XII підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій інвалідів, фізичні особи, які використовують найману працю, де середньооблікова чисельність працюючих інвалідів менша, ніж установлено нормативом, передбаченим статтею 19 цього Закону, щороку сплачують відповідним відділенням Фонду соціального захисту інвалідів адміністративно-господарські санкції, сума яких визначається в розмірі середньої річної заробітної плати на відповідному підприємстві, установі, організації, у тому числі підприємстві, організації громадських організацій інвалідів, фізичної особи, яка використовує найману працю, за кожне робоче місце, призначене для працевлаштування інваліда і не зайняте інвалідом. Для підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських організацій інвалідів, фізичних осіб, на яких працює від 8 до 15 осіб, розмір адміністративно-господарських санкцій за робоче місце, призначене для працевлаштування інваліда і не зайняте інвалідом, визначається в розмірі половини середньої річної заробітної плати на відповідному підприємстві, в установі, організації, у тому числі підприємстві, організації громадських організацій інвалідів, у фізичної особи, яка використовує найману працю. Положення цієї частини не поширюється на підприємства, установи і організації, що повністю утримуються за рахунок коштів державного або місцевих бюджетів.

Згідно з пунктом 2 Порядку подання підприємствами, установами, організаціями та фізичними особами, що використовують найману працю, звітів про зайнятість і працевлаштування інвалідів та інформації, необхідної для організації їх працевлаштування, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 31.01.2007 року № 70 Про реалізацію статей 19 і 20 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні», звіт про зайнятість і працевлаштування інвалідів роботодавці подають (надсилають рекомендованим листом) щороку до 1 березня відділенням Фонду, в яких вони зареєстровані, за формою, затвердженою Мінпраці за погодженням з Держкомстатом.

Відповідно до пункту 1.3 Порядку подання форми звітності № 3-ПН «Інформація про попит на робочу силу (вакансії)», затвердженого наказом Міністерства соціальної політики України від 31.05.2013 № 316, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 17.06.2013 за № 988/23520, роботодавці подають інформацію до територіального органу Державної служби зайнятості України у містах Києві та Севастополі, районі, місті, районі у місті (далі - територіальний орган) незалежно від місцезнаходження.

Згідно пункту 2.1 зазначеного Порядку форма подається за наявності у роботодавця попиту на робочу силу (вакансії) не пізніше 10-ти робочих днів з дати відкриття вакансії(й). Датою відкриття вакансії є наступний день після створення робочого місця чи припинення трудових відносин з працівником, робоче місце якого стає вакантним, або дата, починаючи з якої може бути укладений трудовий договір з найманим працівником.

З аналізу вказаних положень законодавства вбачається, що Закон зобов'язує підприємства забезпечити працевлаштування інваліда шляхом створення робочих місць для інвалідів з урахуванням стану здоров'я, здібностей і професійних навичок інвалідів, направлених на підприємство органами з їх працевлаштування, визначеними статтею 18 Закону № 875-XII. При цьому нормами чинного законодавства щодо соціальної захищеності інвалідів в Україні на підприємства покладено обов'язок по забезпеченню певної кількості місць для працевлаштування інвалідів, що не супроводжується обов'язком пошуку інвалідів для працевлаштування на створені ним робочі місця. Такий обов'язок покладено на органи працевлаштування, перелічені в статті 18 Закону № 875-XII.

Позивач посилається в адміністративному позові на те, що Держпрацею 21.02.2014 було здійснено планову перевірку Відповідача на предмет дотримання Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів», за результатами якої встановлено неподання Відповідачем звітів за формою 10-ПІ за 2012 рік та було складено акт № 12-12-169/0006.

На підтвердження того, що звіт про зайнятість та працевлаштування інвалідів за 2012 рік форми № 10-ПІ Відповідачем до Луганського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів не подавався, Позивачем надано до суду інформацію з Єдиної інформаційної автоматизованої бази даних (а.с. 12).

На пропозицію суду та на виконання вимог статті 71 КАС України, Позивач не надав звіт Відповідача про зайнятість та працевлаштування інвалідів за 2012 рік форми № 10-ПІ та не довів обов'язковості застосування даних Єдиної інформаційної автоматизованої бази даних.

Статтею 70 КАС України визначено вимоги щодо належності та допустимості доказів, так частиною першою даної статті визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування.

Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування, крім випадків, коли щодо таких обставин не виникає спору (частина 4 статті 70 КАС України).

Законом № 875-XII та Порядком проведення перевірки підприємств, установ, організацій та фізичних осіб, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 31.01.2007 № 70, визначено що дотримання вимог статей 19 і 20 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» перевіряється на підставі звіту про зайнятість та працевлаштування інвалідів, тобто звіт або його не подання є засобом доказування, визначеним законом, який має свідчити про наявність або відсутність порушення з боку відповідача та обґрунтовувати позицію Позивача стосовно застосованих санкцій.

Тому інформація з Єдиної інформаційної автоматизованої бази даних не може бути визнана судом, у розумінні статті 70 КАС України, належним доказом.

Частиною 1 статті 11 КАС України встановлено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Суд вживає передбачені законом заходи, необхідні для з'ясування всіх обставин у справі, у тому числі щодо виявлення та витребування доказів з власної ініціативи (частина 4 статті 11 КАС України).

З метою всебічного, повного, об'єктивного та правильного вирішення справи, а також з метою сприяння Відповідачу в реалізації захисту його прав та інтересів, судом вживались заходи щодо витребування доказів, на підставі яких суд повинен встановити наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги Позивача.

Судом запропоновано позивачу надати суду акт перевірки Позивача управлінням з питань праці Головного управління Держпраці у Луганській області № 12-12-169/0006.

В ході судового розгляду встановлено, що сума санкцій у розмірі 13017,65 грн, нарахована Відповідачу відповідно до акту позапланової перевірки № 12-14-169/0006 від 21.02.2014, яка проводилась управлінням з питань праці Головного управління Держпраці у Луганській області на предмет дотримання відповідачем Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів», однак Позивач не надав даний акт до суду, як і не надав письмових доказів про направлення відповідачу акту перевірки з висновком про сплату адміністративно-господарських санкцій, хоча сам акт, як зазначено позивачем у додаткових поясненнях отриманий ним 04.07.2014 (а.с. 57-58 ).

Згідно наданого Позивачем листа Головного управління Держпраці у Луганській області № 02-29/57 від 03.02.2016 останній не може підтвердити факт перевірки виробничо-комерційного підприємства «Гиргис» та надати копію акта перевірки № 12-12-169/0006 від 21.02.2014 через захоплення адміністративної будівлі управління та втрати архівних матеріалів (а.с. 60).

Отже, з урахуванням вимог статей 69-72 КАС України Позивачем не доведено правомірність застосованих штрафних санкцій та, відповідно, правомірність нарахування пені, оскільки не доведено наявність об'єкту для її обчислення, що свідчить про передчасність та безпідставність заявленої пені до стягнення.

Надаючи правову оцінку зазначеним обставинам, суд виходить з недоведеності переконливості та належності доказів, якими Позивач обґрунтовує свою позицію та не спростування ним обставин, які свідчать про відсутність правопорушення з боку Відповідача.

За таких обставин, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України та доказів, наявних у матеріалах справи, зважаючи на те, що доводи позивача стосовно наявності у відповідача обов'язку сплачувати адміністративно - господарські санкції та пеню у визначеному позивачем розмірі не знайшли свого підтвердження у ході судового розгляду справи, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення адміністративного позову.

На підставі частини 3 статті 160 Кодексу адміністративного судочинства України у судовому засіданні 03 березня 2016 року проголошено вступну та резолютивну частини постанови. Складення постанови у повному обсязі відкладено, про що згідно вимог частини 2 статті 167 Кодексу адміністративного судочинства України повідомлено після проголошення вступної та резолютивної частин постанови у судовому засіданні.

Керуючись статтями 2, 17, 69, 70, 71, 87, 94, 98, 158-163, 167, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні адміністративного Луганського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів до виробничо-комерційного підприємства «Гиргис» про стягнення адміністративно-господарських санкцій та пені за порушення нормативу створення робочих місць для працевлаштування інвалідів у 2012 році відмовити повністю.

Постанова суду може бути оскаржена в апеляційному порядку до Донецького апеляційного адміністративного суду.

Апеляційна скарга подається до Донецького апеляційного адміністративного суду через Луганський окружний адміністративний суд. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає до суду апеляційної інстанції

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 КАС України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 КАС України, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

Повний текст постанови складено та підписано 09 березня 2016 року.

Суддя С.М. Чиркін