Справа № 802/89/16-а
Суддя: Бошкова Юлія Миколаївна
Дата ухвалення: 2016-03-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

02 березня 2016 р. Справа № 802/89/16-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді: Бошкової Юлії Миколаївни,

за участю:

секретаря судового засідання: Мельника В.С.,

позивача: ОСОБА_1 ,

представнкив відповідача: Борщевської А.С., Маланіч Ю.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовом: ОСОБА_1

до: військової частини НОМЕР_1

про: визнання дій протиправними та стягнення коштів

ВСТАНОВИВ:
До Вінницького окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) з адміністративним позовом до військової частини НОМЕР_1 (далі - відповідач, ВЧ НОМЕР_1 ) про визнання дій протиправними та стягнення коштів.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що він проходить службу у Збройних силах України та знаходиться на речовому забезпеченні у військовій частині НОМЕР_1 . Відповідно до довідок №193, 1 перед ОСОБА_1 у ВЧ НОМЕР_1 існує заборгованість за неотримане речове майно у сумі 56490 грн. 58 коп.

На підставі вищезазначеної довідки позивач 13.11.2015 року звернувся з рапортом до командира військової частини НОМЕР_1 з проханням розрахувати і виплатити грошову компенсацію за невикористане речове майно у зв`язку з майбутнім звільненням з лав Збройних сил України.

Враховуючи, що рапорт позивача не був розглянутий, а заборгованість не виплачена, позивач звернувся до суду про її стягнення в судовому порядку.

Позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив позов задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві.

Представники відповідача у судовому засіданні позовні вимоги не визнали, вважають їх необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню, також надали суду письмові заперечення, у яких просять відмовити у задоволені позовних вимог, де, зокрема, зазначено, що згідно Закону України "Про деякі заходи щодо економії бюджетних коштів" від 17.02.2000 року № 1459-ІІІ з березня 2000 року призупинено дію ч. 2 ст. 9 Закону України "Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" в частині, яка передбачала право військовослужбовців, звільнених з військової служби, на одержання грошової компенсації замість речового майна.

Крім того повідомили, що наказом № 242 від 18.12.2015 року командира військової частини НОМЕР_2 позивача звільнено з військової служби у запас за частиною 6 ст. 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" , тому він не має права на отримання компенсації за неотримане речове майно.

Заслухавши пояснення позивача та представників відповідача, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що на момент звернення позивача до суду ОСОБА_1 проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_2 , однак знаходився на речовому забезпеченні у військовій частині НОМЕР_1 .

Довідкою ВЧ НОМЕР_1 №193, виданої на підставі наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 13.11.2015 року №56/1747 та довідкою ВЧ НОМЕР_1 №1, виданої на підставі наказу командира військової частини НОМЕР_2 від 18.12.2015 року №242, підтверджено, що грошова компенсація ОСОБА_1 за неотримане речове майно складає у загальній сумі 59490 грн. 58 коп. (а.с.5,7).

13.11.2015 року ОСОБА_1 звернувся до командира військової частини НОМЕР_1 з рапортом, в якому просив розрахувати та виплатити грошову компенсацію за невикористане ним речове майно у зв`язку з майбутнім звільненням з лав Збройних Сил України.

Відповідно до витягу із наказу командира військової частини НОМЕР_2 (по стройовій частині) № 242 від 18.12.2015 року підполковника ОСОБА_1 , колишнього старшого оперативного чергового відділу оперативних чергових Командного центру Повітряних Сил Збройних Сил України), звільненого наказом начальника Генерального штабу - Головнокомандувача Збройних сил України (по особовому складу) від 04.12.2015 року №719 з військової служби у запас за частиною 6 ст. 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову служби", з урахуванням вимог частини восьмої цієї ж статті за пунктом "б" (за станом здоров`я), з правом носіння військової форми одягу, ОСОБА_1 з 18.12.2015 року надано чергову відпустку за 2015 рік терміном 45 календарних днів, а з 02.02.2016 року виключено із списків особового складу частини та всіх видів забезпечення і направлено для зарахування на військовий облік до Вінницького ОМВК Вінницької області.

Правовідносини, що виникли між сторонами регулюються Законом України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" від 20.12.1991 року № 2011-XII, Положенням про порядок речового забезпечення військовослужбовців Збройних Сил та інших військових формувань у мирний час, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 28 жовтня 2004 року № 1444.

Відповідно до ч. 1 ст. 1-1 Закону України № 2011-XII законодавство про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей базується на Конституції України і складається з цього Закону та інших нормативно-правових актів.

Згідно ч. 1 ст. 9 вищезазначеного Закону держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

Також частиною 1 ст. 9-1 Закону № 2011-XII передбачено, що продовольче та речове забезпечення військовослужбовців здійснюється за нормами і в терміни, що встановлюються Кабінетом Міністрів України.

Положенням про порядок речового забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та інших військових формувань у мирний час (далі за текстом - Положення), затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 28 жовтня 2004 року № 1444 визначений порядок речового забезпечення військовослужбовців, військовозобов`язаних, резервістів Збройних Сил та інших військових формувань, а також військових ліцеїстів у мирний час.

Відповідно до п. 2 Положення, метою речового забезпечення є задоволення потреб військовослужбовців в обмундируванні, взутті, натільній білизні, теплих і постільних речах, спорядженні, спеціальному одязі, предметах індивідуального захисту, тканинах, нагрудних та нарукавних знаках і знаках розрізнення, санітарно-господарському майні, спортивному інвентарі та лазнево-пральному обслуговуванні особового складу.

Пунктом десятим Положення визначено, що військовослужбовці забезпечуються речовим майном та отримують лазнево-пральні послуги за рахунок військового формування, в якому проходять військову службу.

Згідно з п. 28 Положення військовослужбовцям, які звільняються у запас або відставку без права носіння військової форми одягу, виплачується грошова компенсація за неотримане речове майно або за їх згодою видається речове майно на суму грошової компенсації пропорційно часу, що минув з дня виникнення права на отримання речового майна до дати підписання наказу про звільнення або закінчення контракту.

В той же час, статтею 2 Закону України від 17 лютого 2000 року № 1459-ІІІ "Про деякі заходи щодо економії бюджетних коштів" дію частини другої статті 9 Закону № 2011-XII зупинено у частині одержання військовослужбовцями за їх бажанням грошової компенсації за неодержане речове майно.

Законом України від 3 листопада 2006 року № 328-V "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України з питань соціального захисту військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, і деяких інших осіб" статтю 9 Закону № 2011-ХІІ викладено в новій редакції, а також цей Закон доповнено статтею 9-1 (у редакції, чинній до 1 січня 2008 року), якою було передбачено, зокрема, що продовольче та речове забезпечення військовослужбовців здійснюється за нормами і в терміни, що встановлюються Кабінетом Міністрів України. Військовослужбовці, які проходять військову службу за контрактом або перебувають на кадровій військовій службі, мають право на отримання замість належних їм за нормами забезпечення предметів речового майна грошової компенсації в розмірі вартості зазначених предметів.

При цьому положення частини другої статті 9-1 Закону № 2011-ХІІ регулюють порядок виплати компенсації замість речового майна військовослужбовцям, які проходять військову службу за контрактом або перебувають на кадровій військовій службі, і не поширюються на військовослужбовців, звільнених з військової служби.

Аналогічний висновок щодо застосування норм матеріального права міститься, зокрема, у постанові Верховного Суду України від 19.03.2013 року (№ 21-38а13) та постанові Верховного Суду України від 31.03.2015 року по справі №21-79а15, в яких визначено, що право на отримання грошової компенсації замість речового майна є у військовослужбовців, які проходять військову службу за контрактом або перебувають на кадровій військовій службі, і не поширюються на військовослужбовців, звільнених з військової служби.

Відповідно до частини 1 статті 244-2 Кодексу адміністративного судочинства України, рішення Верховного Суду України, прийняте за результатами розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов`язковим для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначені норми права, та для всіх судів України. Суди зобов`язані привести свою судову практику у відповідність з рішенням Верховного Суду України.

Отже, здійснивши системний аналіз діючого на момент виникнення спірних правовідносин законодавства та наданих у справу доказів, суд вважає за необхідне зазначити, що з метою реалізації права на отримання грошової компенсації за неотримане речове майно ОСОБА_1 13.11.2015 року звернувся із рапортом до командира ВЧ НОМЕР_1 , який зареєстрований за вх.№56/1747 13.11.2015 року. У рапорті зазначив, що у зв`язку із майбутнім звільненням з лав Збройних Сил України за станом здоров`я, він просить виплатити грошову компенсацію за неотримане ним речове майно (а.с.19). Даний рапорт не був розглянутий ані у строк, передбачений нормами чинного законодавства, ані під час розгляду адміністративної справи в суді, що і не заперечується представниками відповідачів.

У зв`язку з чим, 29.01.2016 року, перебуваючи у черговій відпустці та зокрема на військовій службі, що підтверджується витягом з наказу № 242 від 18.12.2015 року (звільнений з 02.02.2016 року), звернувся до суду за відновленням порушених права.

Отже, суд звертає увагу відповідача, що на момент звернення ОСОБА_1 з рапортом про виплату компенсації за неотримане речове майно та на момент звернення до суду позивач перебував на військовій службі, тому має законне право на отримання компенсації за невикористане речове майно, а тому доводи представників відповідача, що позивач не має права на отримання відповідної компенсації оскільки звільнений з військової служби не приймаються судом до уваги та спростовуються наявними у справі доказами, а саме: рапортом від 13.11.2015 року та витягом з наказу командира військової частини НОМЕР_2 (по строковій частині) № 242 від 18.12.2015 року.

Як вже зазначалось, згідно довідки ВЧ НОМЕР_1 №193, виданої на підставі наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 13.11.2015 року №56/174 та довідки ВЧ НОМЕР_1 №1, виданої на підставі наказу командира військової частини НОМЕР_2 від 18.12.2015 року №242, грошова компенсація ОСОБА_1 за неотримане речове майно складає 59490 грн. 58 коп.

Щодо позовної вимоги про визнання дій ВЧ НОМЕР_1 протиправними, то в даному випадку варто зазначити наступне.

Так, з урахуванням підстав, зазначених позивачем у позові та завдання адміністративного судочинства щодо захисту порушеного права та інтересів позивача, що передбачено ст. 2 КАС України, суд вважає, що не розгляд рапорту ОСОБА_1 щодо виплати йому грошової компенсації за невикористане речове майно від 13.11.2015 року є не дією, а бездіяльністю ВЧ НОМЕР_1 .

Згідно ч. 2 ст. 11 КАС України, суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, і не може виходити за межі позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог тільки в разі, якщо це необхідно для повного захисту прав, свобод та інтересів сторін чи третіх осіб, про захист яких вони просять.

Відповідно до вимог ст. 162 КАС України, у разі задоволення адміністративного позову суд може прийняти постанову про визнання протиправними рішення суб`єкта владних повноважень чи окремих його положень, дій чи бездіяльності і про скасування або визнання нечинним рішення чи окремих його положень, про поворот виконання цього рішення чи окремих його положень із зазначенням способу його здійснення, про зобов`язання відповідача вчинити певні дії, стягнення з відповідача коштів тощо. Суд може прийняти іншу постанову, яка б гарантувала дотримання і захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Надавши правову оцінку всім обставинам справи, суд, з метою захисту прав та інтересів позивача, з урахуванням вимог ст. 162 КАС України, вважає за необхідне вийти за межі позовних вимог та задовольнити позов шляхом визнання протиправною бездіяльності військової частини НОМЕР_1 , яка полягає у не розгляді рапорту ОСОБА_1 щодо виплати йому грошової компенсації за невикористане речове майно від 13.11.2015 року.

Крім того, в силу вимог статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

У відповідності до вимог ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб`єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Статтею 3 КАС України визначено, що суб`єкт владних повноважень - орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Відповідно до ст. 17 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема, спори фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

Згідно з пп. 1, 2 ч. 3 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано.

З огляду на вищевикладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 є обґрунтованими та такими, що підлягають частковому задоволенню.

Визначаючись щодо розподілу судових витрат, суд зазначає, що згідно положень статті 94 КАС України, якщо адміністративний позов задоволено частково, судові витрати, здійснені позивачем, присуджуються йому відповідно до задоволених вимог, а відповідачу - відповідно до тієї частини вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Керуючись ст.ст. 70, 71, 79, 86, 94, 128, 158, 162, 163, 167, 255, 257 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 , яка полягає у не розгляді рапорту ОСОБА_1 щодо виплати йому грошової компенсації за невикористане речове майно від 13.11.2015 року.

Стягнути з військової частини НОМЕР_1 Міністерства Оборони України на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) грошові кошти в сумі 56490 (п`ятдесят шість тисяч чотириста дев`яносто) гривень 58 (п`ятдесят вісім) копійок, як компенсацію за неодержане речове майно.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) судові витрати в сумі 564 (п`ятсот шістдесят чотири) гривні 91 (дев`яносто одну) копійку за рахунок бюджетних асигнувань військової частини НОМЕР_1 Міністерства Оборони України.

Постанова набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 254 КАС України.
Відповідно до ст. 186 КАС України апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Якщо суб`єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 цього Кодексу, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п`ятиденного строку з моменту отримання суб`єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Суддя Бошкова Юлія Миколаївна