Справа № 826/18121/15
Суддя: Арсірій Р.О.
Дата ухвалення: 2016-03-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

03 березня 2016 року письмове провадження № 826/18121/15

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Арсірія Р.О., вирішив у письмовому провадженні адміністративну справу

За позовомПриватного підприємства «Енергіястрой»
до Державної податкової інспекції у Дніпровському районі ГУ ДФС у м. Києві
провизнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернулося Приватне підприємство «Енергіястрой» (далі - позивач або ПП «Енергіястрой») з позовом до Державної податкової інспекції у Дніпровському районі Головного управління ДФС у м. Києві (далі - відповідач або ДПІ у Дніпровському районі ГУ ДФС у м. Києві), в якому просило суд:

1. Визнати протиправними дії відповідача щодо складання акту «Про результати документальної позапланової виїзної перевірки ПП «Енергіястрой» від 26.06.2015 року № 26/26-53-22-02-24-32684082.

2. Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення № від 16.07.2015 року на суму грошового зобов'язання з податку на прибуток приватних підприємств 1168340,00 грн. та № від 16.07.2015 року на суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість 1134879,00 грн.

В обґрунтування заявлених позовних вимог представник позивача зазначив, що в результаті вчинення відповідачем протиправних дій щодо складання відносно позивача акту перевірки, яким зафіксовані порушення податкового законодавства, ним були прийняті протиправні податкові повідомлення-рішення, які підлягають скасуванню, оскільки позивач не порушував вимог пункту 138.2. статті 138, підпункту 139.1.9. пункту 139.1. статті 139, пункту 198.1., пункту 198.3. та пункту 198.6. статті 198 Податкового кодексу України, що підтверджується належним чином оформленими первинними документами та засвідчують належне виконання позивачем вимог податкового законодавства України в частині підтвердження права на податковий кредит та формування витрат підприємства.

Відповідач проти позову заперечував, вважаючи дії по складанню відносно позивача акта перевірки та прийняті на його підставі оскаржувані податкові повідомлення-рішення законними та обґрунтованими, з підстав встановлення під час перевірки позивача, факту нереальності його взаємовідносин з контрагентом (відсутність реального здійснення господарських операцій), що за правилами діючого податкового законодавства позбавляє платника податків (у даному випадку - позивача) права на формування податкового кредиту та витрат підприємства по таким взаємовідносинам.

Керуючись частиною 4 статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України, за спільним клопотанням сторін, суд перейшов до розгляду справи у порядку письмового провадження.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позиції сторін, судом встановлено наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, на підставі наказу від 12.06.2015 року № 939, відповідно до підпункту 78.1.11. пункту 78.1. статті 78 Податкового кодексу України та на виконання постанови слідчого з ОВС другого відділу КР СУФР у м. Києві за результатом розгляду матеріалів досудового розслідування за № 0000036, відповідачем проведена документальна позапланова перевірка позивача з питань дотримання вимог податкового законодавства по взаємовідносинах з ТОВ «Торенія» за період з 01.01.2012 року по 31.12.2014 року, за результатами якої складено акт від 26.06.2015 року № 26/26-53-22-02-24-32684082 (далі - Акт), яким зафіксовані виявлені під час перевірки порушення позивачем норм податкового законодавства України, а саме:

пункт 138.2. статті 138, підпункт 139.1.9. пункту 139.1. статті 139 Податкового кодексу України, що призвело до заниження податку на прибуток на суму 1705000,00 грн., в тому числі по наступним періодам: три квартали 2012 року у сумі - 250000,00 грн., 2012 рік у сумі 673333,00 грн., 2013 рік у сумі - 781667,00 грн.;

пункт 198.1., пункт 198.3. та пункт 198.6. статті 198 Податкового кодексу України, що призвело до заниження податку на додану вартість на суму 756586,00 грн., а саме: у серпні 2012 року в сумі 98266,00 грн., у вересні 2012 року у сумі 98540,00 грн., у жовтні 2012 року у сумі 54182,00 грн., у листопаді 2012 року у сумі 39164,00 грн., у грудні 2012 року у сумі 58811,00 грн., у січні 2013 року у сумі 28786,00 грн., у лютому 2013 року у сумі 32610,00 грн., у березні 2013 року у сумі 23304,00 грн., у квітні 2013 року у сумі 15553,00 грн., у травні 2013 року у сумі 41691,00 грн., у червні 2013 року у сумі 34365,00 грн., у липні 2013 року у сумі 76972,00 грн., у серпні 2013 року у сумі 33898,00 грн., у вересні 2013 року у сумі 9667,00 грн., у жовтні 2013 року у сумі 31175,00 грн., у листопаді 2013 року у сумі 62298,00 грн., у грудні 2013 року у сумі 16704,00 грн.

Як вбачається зі змісту Акту, наявність наведених порушень податкового законодавства, обґрунтовані з боку відповідача наступним.

Перевіркою встановлено, що за період з 01.01.2012 року по 31.12.2013 року позивачем задекларовано витрати, що враховуються при визначенні об'єкта оподаткування по взаємовідносинам з ТОВ «Торенія» у сумі 1705000,00 грн. та податковий кредит по зазначеним відносинам на суму 756586,00 грн.

При цьому, взаємовідносини позивача з ТОВ «Торенія» ґрунтувалися на договорі поставки від 01.08.2012 року № 010801, за умовами якого ТОВ «Торенія» як продавець зобов'язується в порядку та на умовах, визначених договором продати позивачу як покупцю замовлену продукцію (цемент, пісок, відсів, бетонні вироби і конструкції, інший товар) по погодженню сторін виконати його доставку, а покупець зобов'язаний своєчасно прийняти замовлену продукцію та здійснити його оплату на умовах договору. Предметом поставки є продукція згідно попереднього замовлення. Товар вважається поставленим продавцем з моменту його отримання в пункті призначення, згідно замовлення, представником одержувача, який вказується покупцем. Поставка товару здійснюється на об'єкти покупця, адреси та відвантажувальні реквізити яких повідомляються виконавцю в заявках покупця. Доставка товарів може здійснюватися покупцем самостійно власним (найманим) транспортом, при наявності письмового дозволу з печаткою покупця або уповноваженої особи одержувача. Продукція вважається переданою з моменту одержання товару на складі продавця.

На підтвердження виконання умов договору поставки, ТОВ «Торенія» виписано на користь позивача видаткові та податкові накладні, підписані з боку ТОВ «Торенія» ОСОБА_1

Також, між позивачем (орендар) та ТОВ «Торенія» (орендодавець) укладено договір оренди обладнання від 01.08.2012 року № 010802, за умовами якого орендодавець передає, а орендар бере в тимчасове володіння та користування обладнання задовільного стану для проведення будівельних та ремонтних робіт з улаштування підлоги. Розмір орендного платежу помісячно складає 150000,00 грн. з ПДВ. Майно, що орендується, вважається переданим орендареві з моменту підписання акту приймання майна, що орендується.

На підтвердження виконання умов договору оренди, ТОВ «Торенія» виписано на користь позивача акти виконаних робіт та податкові накладні, підписані з боку ТОВ «Торенія» ОСОБА_1

В той же час, ухвалою Подільського районного суду м. Києва від 26.08.2014 року у справі № 758/9746/14-к встановлено, що органами досудового слідства ОСОБА_1 оголошено підозру в тому, що в квітні 2012 року він своїми умисними діями, які виразилися у створенні СГД ТОВ «Торенія» з метою незаконної діяльності (фіктивне підприємництво), він вчинив злочин, передбачений частиною 1 статті 205 КК України. Проте, у зв'язку з закінченням строків давності, ОСОБА_1 було звільнено від кримінальної відповідальності.

Також, на адресу відповідача надійшов акт ДПІ в Подільському районі ГУ Міндоходів у м. Києві від 21.08.2014 року № 458/26-56-22-01-03/38091691 «Про неможливість проведення зустрічної звірки ТОВ «Торенія» щодо господарських взаємовідносин із платниками податків за період з 30.05.2012 року по 31.12.2012 року», в якому зазначено, що підприємство за податковою адресою не знаходиться; згідно висновку експерта сектору технічної експертизи документів та почеркознавчої експертизи відділу криміналістичної експертизи НДЕКЦ при УМВС України на Південно-Західній залізниці від 09.04.2014 року № 107 по ТОВ «Торенія» підпис від імені директора ТОВ «Торенія» гр. ОСОБА_1 у сертифікаті відкритого ключа ЕЦП клієнта у системі «iBank 2 UA» ПАТ «Реал Банк» від 19.12.2013 року в графі «Керівник організації - підпис» - виконаний однією особою, а підпис від імені директора ТОВ «Торенія» ОСОБА_1 у сертифікаті відкритого ключа ЕЦП клієнта у системі «iBank 2 UA» ПАТ «Реал Банк» від 24.12.2012 року в графі «Керівник організації - підпис» - виконаний іншою особою.

Згідно протоколу допиту свідка гр. ОСОБА_1 від 31.03.2014 року вбачається, що він в квітні 2012 року за винагороду погодився стати засновником ТОВ «Торенія», проте на ньому не працював та не знає хто виконує функції по оформленню бухгалтерських та фінансових документів.

Таким чином, встановлено порушення вимог цивільного законодавства в частині недодержання вимог статей 203, 215 та 216 Цивільного кодексу України в момент вчинення правочинів, які не спрямовані на реальне настання наслідків, що обумовлені ними при продажу товарів (послуг), а також відсутність об'єктів оподаткування при визначені доходів та витрат за період з 30.05.2012 року по 31.12.2013 року, які підпадають під визначення статті 134, статті 138 та статті 185 Податкового кодексу України. Отже, встановлено відсутність реального здійснення господарських операцій.

Виходячи з наведеного в сукупності, відповідач дійшов висновку про нереальність наведених господарських операцій позивача з контрагентом та, відповідно, відсутність права на формування витрат та податкового кредиту по таким операціям.

Не погоджуючись з такими висновками відповідача, у порядку пункту 86.7. статті 86 Кодексу, позивач подавав відповідачу заперечення до Акту, за результатом розгляду яких, відповідач дійшов висновку в частині донарахувань з податку на прибуток викласти висновки акту наступним чином: пункту 138.2. статті 138, підпункт 139.1.9. пункту 139.1. статті 139 Податкового кодексу України, що призвело до заниження податку на прибуток на суму 778893,00 грн., в т.ч. по наступним періодам: три квартали 2012 року у сумі - 206646,00 грн., 2012 рік у сумі - 366 411,00 грн., 2013 рік у сумі - 412 482,00 грн.; в частині донарахувань з податку на додану вартість - висновки акту залишити без змін.

У зв'язку з виявленими порушеннями, зафіксованими Актом, відповідачем були прийняті спірні податкові повідомлення-рішення від 16.07.2015 року:

№ , яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість на суму 756586,00 грн. і застосовані штрафні (фінансові) санкції в сумі 378 293,00 грн.;

№ , яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з податку на прибуток підприємств на суму 778 893,00 грн. застосовані штрафні (фінансові) санкції в сумі 389 447,00 грн.

Відповідно до пункту 56.1. статті 56 Податкового кодексу України, рішення, прийняті контролюючим органом, можуть бути оскаржені в адміністративному або судовому порядку.

Вважаючи протиправними дії відповідача по складанню Акту, на підставі якого ним були прийняті протиправні спірні податкові повідомлення-рішення, позивач звернувся з відповідним позовом до адміністративного суду.

Дослідивши та надавши оцінку, за правилами статті 86 Кодексу адміністративного судочинства України, наявним у матеріалах справи письмовим доказам за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на безпосередньому, всебічному, повному і об'єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про необґрунтованість позовних вимог виходячи з наступного.

Відповідно до частини 2 статті 6 та частини 2 статті 19 Конституції України, органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених цією Конституцією межах і відповідно до законів України.

Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів регулює Податковий кодекс України (далі-Кодекс), він, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов'язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов'язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства (в редакції, що застосована відповідачем під час перевірки позивача).

Відповідно до підпункту 20.1.4. пункту 20.1. статті 20 Кодексу, контролюючі органи мають право проводити відповідно до законодавства перевірки і звірки платників податків (крім Національного банку України), у тому числі після проведення процедур митного контролю та/або митного оформлення.

Контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки (пункт 75.1. статті 75 Кодексу).

Документальна позапланова перевірка здійснюється, крім іншого, якщо отримано судове рішення суду (слідчого судді) про призначення перевірки або постанову органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, слідчого, прокурора, винесену ними відповідно до закону (підпункт 78.1.11. пункту 78.1. статті 78 Кодексу).

Згідно пункту 86.1. статті 86 Кодексу, результати перевірок (крім камеральних та електронних перевірок) оформлюються у формі акта або довідки, які підписуються посадовими особами контролюючого органу та платниками податків або їх законними представниками (у разі наявності). У разі встановлення під час перевірки порушень складається акт. Якщо такі порушення відсутні, складається довідка.

Таким чином, складання акту за результатом перевірки платника податків, є формою реалізації відповідачем наданих цьому податковим законодавством контрольних повноважень та функцій. При цьому, складання відповідачем акту перевірки, жодним чином не порушує права позивача, захист яких є завданням адміністративного судочинства, оскільки фактично права його порушуються з моменту прийняття контролюючим органом податкового повідомлення-рішення.

Отже, суд не вбачає підстав для задоволення вимоги позивача про визнання протиправними дій відповідача щодо складання акту «Про результати документальної позапланової виїзної перевірки ПП «Енергіястрой» від 26.06.2015 року № 26/26-53-22-02-24-32684082.

Щодо вимоги позивача про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 16.07.2015 року № та №, суд зазначає наступне.

Згідно підпункту 14.1.36. пункту 14.1. статті 14 Кодексу, господарська діяльність - діяльність особи, що пов'язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Відповідно до підпункту 14.1.27. пункту 14.1. статті 14 Кодексу, витрати - сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних для провадження господарської діяльності платника податку, в результаті яких відбувається зменшення економічних вигод у вигляді вибуття активів або збільшення зобов'язань, внаслідок чого відбувається зменшення власного капіталу (крім змін капіталу за рахунок його вилучення або розподілу власником).

За приписами підпункту 139.1.9. п.139.1. ст.139 Кодексу, не включаються до складу витрат витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

Відповідно до підпункту 14.1.181. пункту 14.1.статті 14 Кодексу, податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Порядок формування податкового кредиту, підстави його виникнення та порядок визначення сум податку на додану вартість, що підлягають відшкодуванню з Державного бюджету України, визначено у статті 198 Кодексу.

Згідно підпункту «а» пункту 198.1 статті 198 Кодексу, право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає, зокрема, у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.

Датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг (пункту 198.2. статті 198 Кодексу).

Відповідно до пункту 198.3. статті 198 Кодексу, податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг (у разі здійснення контрольованих операцій - не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу) та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Відповідно до пункту 198.6. статті 198 Кодексу, не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

При цьому, статтею 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» визначено, що первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Згідно частини 1 та 2 статті 9 зазначеного Закону, підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення.

Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Тобто, відповідно до вимог Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» підтвердженням здійснення господарської операції є належним чином оформлені первинні документи, що містять дані про зміст господарських операцій. Відповідно, оформлені належним чином податкові накладні, розрахункові, платіжні та інші первинні документи є документами, які є підставою для нарахування платником податків податкового кредиту підприємства та віднесення ним до складу витрат підприємства витрат, понесених в результаті придбання товарів (робіт, послуг).

Так, згідно пункту 2.4 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 року № 88, первинні документи повинні мати такі обов'язкові реквізити: найменування підприємства, установи, від імені яких складений документ, назва документа (форми), дата і місце складання, зміст та обсяг господарської операції, одиниця виміру господарської операції (у натуральному та/або вартісному виразі), посади і прізвища осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення, особистий чи електронний підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Відповідно до пунктів 2.15-2.16 вищевказаного Положення, забороняється приймати до виконання первинні документи на операції, що суперечать законодавчим та нормативним актам.

Таким чином, для надання юридичної сили і доказовості, первинні документи повинні бути складені відповідно до вимог чинного законодавства та не порушувати публічний порядок, встановлений Законом.

Згідно з правовою позицією Вищого адміністративного суду України, викладеної у листі від 02.06.2011 p. № 742/11/13-11, будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції.

Господарською операцією є дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов'язань, власному капіталі підприємства. Визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків. Вимога щодо реальних змін майнового стану платника податків як обов'язкова ознака господарської операції також передбачена нормами Кодексу.

Крім того, суд звертає увагу на позицію Вищого адміністративного суду України, викладену в оглядовому листі від 06.07.2009 р. № 982/13/13-09, в якому зазначено, що правильність формування платником податків валових витрат та податкового кредиту вимагає наявності зв'язку витрат платника податків на придбання послуг з його господарською діяльністю, що полягає у намірі платника податку отримати користь від придбаних послуг. За відсутності ж останнього, відсутні підстави для зменшення бази оподаткування податком на прибуток та податком на додану вартість за рахунок валових витрат та податкового кредиту.

В інформаційному листі Вищого адміністративного суду України № 742/11/13-11 від 02.06.2011 р. також зазначено, що судам належить звертати особливу увагу на дослідження обставин реальності здійснення господарських операцій платника податку, на підставі яких таким платником були сформовані дані податкового обліку. При цьому приймати на підтвердження даних податкового обліку можна лише достовірні первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції.

З метою встановлення факту здійснення господарської операції, формування витрат для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на прибуток або податкового кредиту з податку на додану вартість судам належить з'ясовувати, рух активів у процесі здійснення господарської операції. При цьому, дослідженню підлягають усі первинні документи, які належить складати залежно від певного виду господарської операції: договори, акти виконаних робіт, документи про перевезення, зберігання товарів тощо. Необхідно перевірити фізичні, технічні та технологічні можливості певної особи до вчинення тих чи інших дій, що становлять зміст господарської операції, як-то: наявність кваліфікованого персоналу, основних фондів, у тому числі транспортних засобів для перевезення або виробництва, приміщень для зберігання товарів тощо, якщо такі умови необхідні для здійснення певної операції; можливість здійснення операцій з відповідною кількістю певного товару у відповідні строки з урахуванням терміну його придатності, доступності на ринку тощо; наявність відповідних ліцензій та інших дозвільних документів, що необхідні для ведення певного виду господарської діяльності.

Таким чином, поставка товарів, виконання робіт та надання послуг для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на прибуток та податком на додану вартість має бути фактично здійснена і підтверджена належним чином складеними первинними документами, що відображають реальність господарської операції, яка є підставою для формування податкового обліку платника податків.

Водночас, за відсутності факту придбання/реалізації товарів (робіт, послуг) відповідні суми не можуть включатися до складу доходів/витрат для цілей оподаткування податком на прибуток або податкових зобов'язань та податкового кредиту для цілей оподаткування податком на додану вартість навіть за наявності формально складених документів або сплати грошових коштів.

Отже, для підтвердження даних податкового обліку можуть братися до уваги лише ті первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції.

В той же час, в ході дослідження наданих позивачем первинних документів на підтвердження реальності його взаємовідносин з ТОВ «Торенія» судом встановлено наступне.

Згідно умов договору поставки товару від 01.08.2012 року № 010801, укладеного між позивачем та ТОВ «Торенія», предметом поставки є товар згідно попереднього замовлення (пункт 1.2.). Товар вважається поставленим продавцем з моменту його отримання в пункті призначення, згідно замовлення, представником одержувача, який вказується покупцем (пункт 5.1.). Поставка товару здійснюється на об'єкти покупця, адреси та відвантажувальні реквізити яких повідомляються виконавцю в заявках покупця (пункт 5.2.). Товар вважається переданою з моменту одержання товару на складі продавця (пункт 5.3.). Відпуск товару здійснюється по вільним відпускним цінам. Ціна товару, що входить ц партію поставки, вказується продавцем у рахунку-фактурі і вважається погодженою покупцем, в разі прийняття товару (пункт 7.1.).

В той же час, позивачем не подані суду замовлення на товар, передбачені умовами договору поставки, документи на транспортування товару, докази отримання позивачем товару та прийняття його на склад, що не дає суду змоги ідентифікувати осіб, які брали участь у здійснені відповідних господарських операцій, встановити факт виконання умов договору поставки, а також факт реальності операцій поставки.

Також, позивачем не подані суду докази прийняття на склад або використання за призначенням орендованого у контрагента обладнання, згідно договору від 01.08.2012 року № 010802, що не дає суду змоги встановити факт реальності таких операцій.

Крім того, первинні документи (договори, прибуткові накладні, акти здачі прийняття робіт (надання послуг), податкові накладні) по операціям між позивачем та ТОВ «Торенія», з боку контрагента підписані гр. ОСОБА_1, який був в судовому порядку визнаний винним у вчиненні злочину, передбаченого частиною 1 статті 205 Кримінального кодексу України (фіктивне підприємництво), хоча і звільнений від відповідальності за строком давності.

Згідно правової позиції Верховного Суду України у справі № 21-277а15 від 17.11.2015 року, статус фіктивного підприємства несумісний з легальною підприємницькою діяльністю, навіть за формального підтвердження її первинними документами.

Як вбачається з протоколу допиту гр. ОСОБА_1 від 31.03.2014 року він не здійснював оформлення бухгалтерської документації та не здійснював ведення фінансово-господарської діяльності ТОВ «Торенія».

Згідно правового висновку Верховного Суду України, викладеного у постанові від 05.03.2012 року по справі № 21 421а11, податкові накладні, які стали підставою для формування податкового кредиту, виписані від імені осіб, які заперечують свою участь у створенні та діяльності контрагентів платника податків, зокрема й у підписанні будь-яких первинних документів, не можуть вважатися належно оформленими та підписаними повноважними особами звітними документами, які посвідчують факт придбання товарів, робіт чи послуг, а тому віднесення відображених у них сум ПДВ до податкового кредиту є безпідставним.

Більше того, позивачем не надано будь-яких доказів наявності у контрагента фізичних, технічних та технологічних можливостей для поставки товарів та надання послуг оренди обладнання, що становлять зміст спірних господарських операцій, як-то: наявність кваліфікованого персоналу, основних фондів, у тому числі транспортних засобів або виробництва, приміщень тощо, враховуючи обсяг відповідних господарських операцій.

Виходячи з наведеного в сукупності, суд дійшов висновку про те, що подані позивачем, в якості доказів у справі, первинні документи по взаємовідносинам з ТОВ «Торенія» не можна вважати належними та достовірними первинними документами у розумінні Кодексу та Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», тобто документами, які підтверджують фактичне отримання від контрагента товарів (робіт і послуг), фактичне здійснення господарських операцій та дають позивачу право на податковий кредит та включення відповідних витрат до складу витрат підприємства.

Таким чином, наведені позивачем обґрунтування та надані докази не можуть бути прийняті судом до уваги як належні та допустимі, в розумінні статей 69, 70 Кодексу адміністративного судочинства України, і достатні для спростування висновків відповідача, покладених в основу прийняття оскаржуваних податкових повідомлень-рішень.

Виходячи з наведеного в сукупності, суд дійшов висновку про правомірність прийнятих відповідачем спірних податкових повідомлень-рішень від 16.07.2015 року № та №.

За правилами частини 1 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України, суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їх посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини 1, 2 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Приймаючий до уваги викладене у сукупності, керуючись вимогами статтями 69-71, 94, 160-165,167,254 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні адміністративного позову Приватному підприємству «Енергіястрой» відмовити повністю.

Постанова набирає законної сили в порядку передбаченому статтею 254 Кодексу адміністративного судочинства та може бути оскаржена в апеляційному порядку повністю або частково за правилами, встановленими статтями 185-187 КАС України, шляхом подання через суд першої інстанції апеляційної скарги.

Суддя Р.О. Арсірій