Справа № 2а-2852/10/0370
Суддя: Мікула Оксана Іванівна
Дата ухвалення: 2016-03-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 березня 2016 року Справа № 876/10683/15

Львівський апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого - судді - Мікули О.І.,

суддів - Курильця А.Р., Кушнерика М.П.,

з участю секретаря судового засідання - Кіри Н.В.,

позивача- Нікітюк Н.Д.,

представника відповідача- Порхуна А.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові в залі суду апеляційні скарги Ягодинської митниці Міндоходів України (правонаступник - Волинська митниця ДФС України) та ОСОБА_1 на ухвалу Волинського окружного адміністративного суду від 07 серпня 2013 року у справі № 2а-2852/10/0370 за заявою ОСОБА_1 до Ягодинської митниці Міндоходів України (правонаступник - Волинська митниця ДФС України), Міністерства доходів і зборів України про стягнення середнього заробітку за затримку виконання рішення суду про поновлення на роботі, -

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернулася в суд з заявою до Ягодинської митниці Міндоходів України (правонаступник - Волинська митниця ДФС України), Міністерства доходів і зборів України про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу при затримці виконання рішення про поновлення на роботі за період з 17 листопада 2010 року по 12 червня 2013 року.

Ухвалою Волинського окружного адміністративного суду від 07 серпня 2013 року заяву задоволено частково. Стягнено з Ягодинської митниці Міндоходів на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу при затримці виконання рішення про поновлення на роботі в розмірі 58708 грн. 65 коп. В задоволенні решти вимог відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням, сторони оскаржили його в апеляційному порядку, вважають, що оскаржувана ухвала прийнята з неповним з'ясуванням обставин, що мають значення для справи, з помилковим застосуванням норм матеріального і процесуального права та підлягає скасуванню.

Волинська митниця ДФС України в обґрунтування доводів апеляційної скарги вказує на те, що затримка виконання судового рішення спричинена незалежними від відповідача причинами, в тому числі бездіяльністю ОСОБА_1, тому вимога позивача щодо стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі є безпідставною, та такою, що не підлягає задоволенню, в зв'язку з чим дії Ягодинської митниці та Держмитслужби України не суперечать вимогам чинного законодавства. Просить скасувати оскаржувану ухвалу, та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні заяви ОСОБА_1

ОСОБА_1 у своїй апеляційній скарзі звертає увагу на те, що розгляд її заяви про поновлення на роботі проходив тривалий час не з її вини і, як результат, вимушений прогул став результатом неправомірних дій керівництва Держмитслужби України та Ягодинської митниці. Просить скасувати оскаржувану ухвалу в частині відмови у задоволенні вимог про виплату середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 02 березня 2011 року по 11 червня 2012 року та прийняти нову ухвалу про задоволення заяви.

Позивач - ОСОБА_1 у судовому засіданні не погодилася з доводами апеляційної скарги Волинської митниці ДФС України. Доводи своєї апеляційної скарги підтримує, просить скасувати оскаржувану ухвалу в частині відмови у задоволенні позовних вимог про виплату середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 02 березня 2011 року по 11 червня 2012 року та прийняти нову ухвалу про задоволення заяви.

Представник відповідача - Порхуна А.А. у судовому засіданні підтримав доводи, викладені в апеляційній скарзі, вважає висновки суду першої інстанції неправильними та необґрунтованими, проти доводів апеляційної скарги ОСОБА_1 заперечує. Просить залишити апеляційну скаргу ПП ОСОБА_1 без задоволення, скасувати оскаржувану ухвалу, та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні заяви ОСОБА_1

Заслухавши суддю-доповідача та пояснення сторін, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційних скарг в їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу ОСОБА_1 необхідно задовольнити, апеляційну скаргу Волинської митниці ДФС України - залишити без задоволення з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до Державної митної служби України, Ягодинської митниці про визнання протиправним та скасування наказу про звільнення, поновлення на публічній службі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу .

Постановою Волинського окружного адміністративного суду від 17 листопада 2010 року задоволено позовні вимоги ОСОБА_1 та поновлено її на посаді головного інспектора сектору митного оформлення № 2 відділу митного оформлення № 1 митного поста «Устилуг» Ягодинської митниці з 29 вересня 2010 року; стягнено з Ягодинської митниці на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 6107,50 грн. і постанову суду в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу за один місяць в сумі 3752,15 грн. звернуто до негайного виконання.

Постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 01 березня 2010 року скасовано постанову суду першої інстанції та прийнято нову, якою у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 12 червня 2012 року постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 01 березня 2010 року скасовано, а постанову Волинського окружного адміністративного суду від 17 листопада 2010 року залишено в силі.

Наказом Державної митної служби України від 10 червня 2013 року № 989-к «По особовому складу митних органів» на виконання постанови Волинського окружного адміністративного суду від 17 листопада 2010 року скасовано пункт 1 наказу Державної митної служби України від 27 вересня 2010 року № 1807-к в частині звільнення з митних органів ОСОБА_1, головного інспектора сектору митного оформлення № 2 відділу митного оформлення № 1 митного поста «Устилуг» Ягодинської митниці та поновлено її на вказаній посаді з 29 вересня 2010 року.

Наказом Ягодинської митниці від 12 червня 2013 року № 362-к ОСОБА_1 поновлено на посаді головного інспектора сектору митного оформлення № 2 відділу митного оформлення № 1 митного поста «Устилуг» Ягодинської митниці з 29 вересня 2010 року.

Відповідно до записів у трудовій книжці ОСОБА_1 з часу звільнення з митних органів до моменту поновлення на посаді не була працевлаштована.

ОСОБА_1 звернулася із заявою про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу при затримці виконання рішення про поновлення її на роботі.

Задовольняючи частково заяву про стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі, суд першої інстанції виходив з того, що положення ст.236 КЗпП України не можуть бути поширені на період дії постанови Львівського апеляційного адміністративного суду від 01 березня 2010 року до її скасування ухвалою Вищого адміністративного суду України від 12 червня 2012 року, оскільки у відповідачів були відсутні підстави для поновлення позивача на посаді у зв'язку із скасуванням постанови Волинського окружного адміністративного суду від 17 листопада 2010 року, а тому заяву ОСОБА_1 задовольнив частково шляхом стягнення з Ягодинської митниці Міндоходів на користь позивача середнього заробітку за час вимушеного прогулу при затримці виконання рішення про поновлення на роботі в розмірі 58708,65 грн. (за період з 17 листопада 2010 року по 01 березня 2011 року та з 12 червня 2012 року по 09 червня 2013 року, виходячи з розміру середньоденного заробітку 170,17 грн.).

Даючи правову оцінку такому висновку суду першої інстанції, колегія суддів виходить з таких підстав.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 13 жовтня 2015 року у справі К/800/10141/14 справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, мотивуючи тим, що при скасуванні рішення суду першої інстанції, Львівським апеляційним адміністративним судом не здійснено звірку довідки, виданої Яготинською митницею від 28 листопада 2013 року № 4/44/290 щодо середнього заробітку ОСОБА_1 за період з 02 березня 2011 року по 11 червня 2012 року на предмет відповідності суми та періоду стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду, внаслідок чого помилково здійснено стягнення за один і той самий період у подвійному розмірі та залишено в частині без змін ухвалу Волинського окружного адміністративного суду від 07 серпня 2013 року. Крім того, звернув увагу на те, що ст.236 КЗпП України не містить застережень, що власник або уповноважений ним орган не відповідає за затримку виконання рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, якщо працівник не вчинив додаткові дії, в цьому випадку - пред'явлення рішення до примусового виконання, що вказують на його бажання поновитися на роботі. При цьому, рішення про поновлення на роботі вважається виконаним з дня видання власником або уповноваженим ним органом про це наказу.

Згідно зі ст.236 КЗпП України у разі затримки власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки.

Відповідно до частини першої статті 255 КАС України постанова або ухвала суду, яка набрала законної сили, є обов'язковою для осіб, які беруть участь у справі, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України.

Згідно з приписами ч.2 ст.257 КАС України судове рішення, яке набрало законної сили або яке належить виконати негайно, є підставою для його виконання.

При цьому п.3 ч.1 статті 256 КАС України передбачає, що постанови суду про поновлення на посаді у відносинах публічної служби виконуються негайно.

Ч.4 ст.257 КАС України законодавець обумовив питання примусового виконання судових рішень у порядку, встановленому Законом України "Про виконавче провадження". Цим підкреслюється винятковість саме примусового виконання рішення адміністративного суду.

Відповідно до ст. 2 вказаного Закону примусове виконання рішень покладається на Державну виконавчу службу, яка входить до системи органів Міністерства юстиції України.

Правова природа діяльності органів державної виконавчої служби та її основне призначення полягає саме в примусовому виконанні рішень суду, в тому числі постанов судів про поновлення на посадах у відносинах публічної служби, які набрали законної сили, що і є підставою для негайного їх виконання. Добровільне виконання рішення суду боржником - це його законодавчо встановлений обов'язок. Зокрема, зазначений обов'язок не є похідним від дій особи (подання заяви чи виконавчого листа для відкриття виконавчого провадження), яку поновлено на роботі. В таких випадках держава в особі органу державної виконавчої служби несе відповідальність за виконання остаточних судових рішень.

Крім того, Європейськиий суд з прав людини у своїй прецедентній практиці, зокрема, у пунктах 46, 48, 51, 53, 54 рішення від 15.10.2009 року у справі «Юрій Миколайович Іванов проти України» (заява № 40450/04) зазначив, що від особи, яка домоглася винесення остаточного судового рішення проти держави, не можна вимагати ініціювання окремого провадження з його примусового виконання. Відповідний державний орган, який було належним чином поінформовано про таке судове рішення, повинен вжити всіх необхідних заходів для його дотримання або передати його іншому компетентному органу для виконання. Заявникові не можна дорікати за неподання до державної виконавчої служби заяви чи виконавчого листа для відкриття виконавчого провадження. Право на суд, захищене статтею 6, було б ілюзорним, якби національна правова система Високої Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов'язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду будь-якій зі сторін. Ефективний доступ до суду включає право на виконання судового рішення без невиправданих затримок. Відповідно необґрунтовано тривала затримка у виконанні обов'язкового для виконання судового рішення може становити порушення Конвенції. Саме на державу покладено обов'язок дбати про те, щоб остаточні рішення, винесені проти її органів, установ чи підприємств, які перебувають у державній власності або контролюються державою, виконувалися відповідно до зазначених вище вимог Конвенції. Держава не може виправдовувати нестачею коштів невиконання судових рішень, винесених проти неї або проти установ чи підприємств, які перебувають в державній власності або контролюються державою. Держава несе відповідальність за виконання остаточних рішень, якщо чинники, які затримують чи перешкоджають їх повному й вчасному виконанню, перебувають у межах контролю органів влади.

Відповідно до ч.2 ст.8 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, а ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" передбачає, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Враховуючи наведене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що на відповідачеві лежав обов'язок негайно виконати постанову Волинського окружного адміністративного суду від 17 листопада 2010 року у даній справі в частині поновлення позивача на посаді, незалежно від того, чи зверталася позивач за примусовим виконанням судового рішення до органів державної виконавчої служби, тому суд першої інстанції дійшов правильного висновку щодо стягнення на користь позивача середнього заробітку за час вимушеного прогулу при затримці виконання рішення про поновлення на роботі за період з 17 листопада 2010 року по 01 березня 2011 року (95 робочих днів) та з 12 червня 2012 року по 09 червня 2013 року (250 робочих днів). При розрахунку розміру середнього заробітку за час вимушеного прогулу при затримці виконання рішення про поновлення на роботі необхідно виходити із кількості робочих днів, зазначених у листах Міністерства праці України від 25.08.2009 року № 9681/0/14-07/13 «Про розрахунок тривалості робочого часу на 2010 рік», від 25.08.2010 року № 9111/0/14-10/13 «Про розрахунок норми тривалості робочого часу на 2011 рік», листах Міністерства соціальної політики України від 23.08.2011 року № 8515/0/14-11/13 «Про розрахунок норми тривалості робочого часу на 2012 рік», від 21.08.2012 року № 9050/0/14-12/13 «Про розрахунок норми тривалості робочого часу на 2013 рік», а також з розміру середньоденного заробітку 170,17 грн. згідно із довідкою Ягодинської митниці Міндоходів від 31 липня 2013 року № 4/44-92 (а.с.104, том 2), що за період з 17 листопада 2010 року по 01 березня 2011 року та з 12 червня 2012 року по 09 чеврня 2013 року становить 58708,65 грн. (345 робочих днів х 170,17 грн. = 58708,65 грн.).

При цьому, як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у пункті 34 постанови від 6 листопада 1992 року № 9 "Про практику розгляду судами трудових спорів", рішення про поновлення на роботі вважається виконаним з дня видання власником або уповноваженим ним органом про це наказу.

Колегія суддів звертає увагу на те, що вимушений прогул - це час, протягом якого працівник з вини роботодавця був позбавлений можливості працювати і роботодавець зобов'язаний виплатити працівникові середній заробіток за час вимушеного прогулу.

Враховуючи те, що постанова Волинського окружного адміністративного суду від 17 листопада 2010 року в частині поновлення позивача на державній службі добровільно виконана ДМСУ шляхом прийняття наказу лише від 10 червня 2013 року № 989 к "По особовому складу митних органів", колегія суддів дійшла висновку, що позивач має право відповідно до ст.236 КЗпП на виплату йому середнього заробітку за час затримки виконання судового рішення.

Таким чином, колегія суддів вважає, що вимоги ОСОБА_1 про стягнення середнього заробітку за час затримки виконання судового рішення за період з 02 березня 2011 року по 11 червня 2012 року є підставними та підлягають до задоволення.

Згідно з п. 32 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06 листопада 1992 року "Про практику розгляду судами трудових спорів", у випадках стягнення на користь працівника середнього заробітку за час невиконанням рішення про поновлення на роботі, він визначається за загальними правилами обчислення середнього заробітку, виходячи з заробітку за останні два календарні місяці роботи. Для працівників, які пропрацювали на даному підприємстві (в установі, організації) менше двох місяців, обчислення проводиться з розрахунку середнього заробітку за фактично пропрацьований час. При цьому враховуються положення Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.95р. № 100.

Середньоденний заробіток позивача на дату звільнення становив 170,17 грн., що підтверджується довідкою №4/44-290 від 28 листопада 2013 року (а.с.157 т.2).

Виходячи з наведеного, враховуючи кількість робочих днів за період з 02 березня 2011 року по 11 червня 2012 року, середній заробіток становить 54284,23 грн. (319 робочих днів х 170,17 грн.) та підлягає стягненню з Волинської митниці ДФС України в користь позивача у зв'язку з затримкою виконання рішення суду.

Колегія суддів також зазначає, що згідно з абз.5 п.6 Постанови Пленуму Верховного Суду України №13 від 24 грудня 1999 року «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» при задоволенні вимог про оплату праці, суд має навести в рішенні розрахунки, з яких він виходив при визначенні сум, що підлягають стягненню. Оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян (податків з доходів фізичних осіб) є відповідно обов'язком роботодавця та працівника, суд визначає суму без утримання цього податку й інших обов'язкових платежів, про зазначає в резолютивній частині рішення.

Таким чином, виплата позивачу середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду повинна бути здійснена без утримання прибуткового податку та інших обов'язкових платежів.

Аналізуючи вищенаведені законодавчі приписи та фактичні обставини справи, колегія суддів вважає доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 підставними та обґрунтованими.

Разом з тим, колегія суддів доводи апеляційної скарги Волинської митниці не приймає до уваги, оскільки такі є безпідставними. Крім того, колегія суддів звертає увагу на те, що Європейський Суд з прав людини у рішенні в справі "Проніна проти України" від 18 липня 2006 року зазначає, що п.1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд.

Відповідно до ч.2 ст.8 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, а ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" передбачає, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

З врахуванням усіх вищенаведених обставин колегія суддів дійшла висновку, що ухвала суду першої інстанції прийнята з порушенням норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, у зв'язку з чим ухвала суду підлягає скасуванню з прийняттям нової ухвали про задоволення заяви ОСОБА_1 про виплату їй середнього заробітку за час затримки виконання судового рішення.

Керуючись ст.ст. 160, 195, 196, п.6 ч.1 ст.199, 200, п. 4 ч.1 ст.202, 205, 207, 254 КАС України, суд, -

у х в а л и в :

Апеляційну скаргу Волинської митниці ДФС України залишити без задоволення, апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Волинського окружного адміністративного суду від 7 серпня 2013 року про стягнення коштів у справі № 2а-2852/10/0370 в частині відмови в задоволенні позовних вимог скасувати та прийняти нову ухвалу, якою заяву задовольнити.

Стягнути з Волинської митниці ДФС України (44350 Волинська область, Любомльський район, село Римачі, ідентифікаційний код 38592872) на користь ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, податковий номер НОМЕР_1) середній заробіток за час невиконання рішення суду за період з 02 березня 2011 року по 11 червня 2012 року у розмірі 54284,23 грн. (п'ятдесят чотири тисячі двісті вісімдесят чотири грн. 23 коп.) без утримання прибуткового податку та інших обов'язкових платежів.

В решті ухвалу залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий О.І. Мікула

Судді: А.Р. Курилець

М.П. Кушнерик

Повний текст ухвали виготовлено 04 березня 2016 року.