Справа № 826/11359/15
Суддя: Ємельянова В.І.
Дата ухвалення: 2016-03-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"02" березня 2016 р. К/800/45574/15

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:

Ємельянової В.І.,

Рецебуринського Ю.Й., Стародуба О.П.,

розглянувши у порядку письмового провадження касаційну скаргу Державної інспекції України з безпеки на наземному транспорті на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 6 серпня 2015 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 1 жовтня 2015 року по справі № 826/11359/15

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Кіо Транс»

до Державної інспекції України з безпеки на наземному транспорті

про визнання протиправним та скасування наказу про анулювання ліцензії,

В С Т А Н О В И В:

У червні 2015 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Кіо Транс» звернулось до суду з позовом до Державної інспекції України з безпеки на наземному транспорті про визнання протиправним та скасування наказу про анулювання ліцензії.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 6 серпня 2015 року, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 1 жовтня 2015 року, позов задоволено.

Визнано протиправним та скасовано Наказ Державної інспекції України з безпеки та наземному транспорті від 11 червня 2013 року №437 про анулювання ліцензії Товариства з обмеженою відповідальністю «Кіо Транс» на здійснення внутрішніх перевезень пасажирів автобусами.

Не погоджуючись із зазначеними рішеннями, відповідач подав касаційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права, просить рішення судів першої та апеляційної інстанцій скасувати, ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.

Перевіривши правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, юридичної оцінки обставин справи, доводи касаційної скарги, суд касаційної інстанції вважає, що скарга підлягає частковому задоволенню.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що відповідно до наказу Державної інспекції України з безпеки на наземному транспорті від 31 травня 2013 року №441 проведено планову перевірку Товариства з обмеженою відповідальністю «Кіо-Транс» на предмет додержання ним Ліцензійних умов провадження господарської діяльності з надання послуг з перевезення пасажирів і вантажів автомобільним транспортом.

За результатами перевірки комісією з проведення перевірки 5 червня 2013 року складено: акт № 76 проведення планової перевірки додержання Ліцензійних умов провадження господарської діяльності з надання послуг з перевезення пасажирів і вантажів автомобільним транспортом відповідно до видів робіт, визначених Законом України «Про автомобільний транспорт»; акт № 76/1 про неможливість ліцензіата забезпечити виконання Ліцензійних умов провадження господарської діяльності з надання послуг з перевезення пасажирів і вантажів автомобільним транспортом відповідно до видів робіт, визначених Законом України «Про автомобільний транспорт», якими встановлено порушення пунктів 2.3.4, 2.3.13, 2.3.3, 2.5.3, 2.5.1 Ліцензійних умов.

На підставі висновків зазначених актів Державною інспекцією України з безпеки на наземному транспорті Наказом від 11 червня 2013 року № 473 анульовано ліцензію Товариства з обмеженою відповідальністю «Кіо-Транс» на здійснення внутрішніх перевезень пасажирів автобусами.

Суди першої та апеляційної інстанцій, дослідивши надані сторонами докази дійшли висновку про відсутність фактів допущення позивачем вимог Ліцензійних умов, що встановлені в актах 76 та 76/1 від 5 червня 2013 року, а отже, і відсутність підстав для винесення спірного Наказу від 11 червня 2013 року № 473 про анулювання ліцензії Товариства з обмеженою відповідальністю «Кіо-Транс» на здійснення внутрішніх перевезень пасажирів автобусами.

Суд касаційної інстанції не погоджується із такими висновками судів попередніх інстанцій з наступних підстав.

Відповідно до частини 2 статті 99 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Відповідно статті 100 вказаного Кодексу адміністративний позов, поданий після закінчення строків, установлених законом, залишається без розгляду, якщо суд на підставі позовної заяви та доданих до неї матеріалів не знайде підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, про що постановляється ухвала. Позовна заява може бути залишена без розгляду як на стадії вирішення питання про відкриття провадження в адміністративній справі без проведення судового засідання, так і в ході підготовчого провадження чи судового розгляду справи.

Статтею 159 КАС України встановлено, що судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Приймаючи рішення, суди першої та апеляційної інстанцій дослідили доводи сторін та надали правову оцінку доказам, наявним в матеріалах справи, проте судами не надано належної оцінки тому факту, що в матеріалах справи наявні розписки директора Товариства з обмеженою відповідальністю «Кіо-Транс» Шиденко О.В., якими його повідомлено про дату і час проведення засідання комісії по розгляду питання про анулювання відповідної ліцензії та якою підтверджується вручення витягу з наказу Укртрансінспекції від 11 червня 2013 року №473 «Про прийняття рішення щодо анулювання ліцензії».

Тобто позивачу було відомо про прийняття Наказу від 11 червня 2013 року № 473, проте до суду за його захистом позивач звернувся лише 11 червня 2015 року. Крім того, позивач у своїй позовній заяві просив поновити строк звернення до суду, однак судами не досліджено поважності причин пропуску строку, встановленого частиною 2 статті 99 КАС України та не надано належної правової оцінки цьому питанню.

З огляду на викладене, суд касаційної інстанції дійшов висновку, що рішення судів прийняті за недостатньо з'ясованими і перевіреними обставинами справи, що мають значення для її правильного та обґрунтованого вирішення.

Відповідно до частини 1 статті 220 КАС України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі і не може досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні, та вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Враховуючи, що передбачені процесуальним законодавством межі перегляду справи в касаційній інстанції не дають права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні, та вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, оскаржувані судові рішення у справі підлягають скасуванню з направленням справи на новий судовий розгляд до суду першої інстанції відповідно до частини 2 статті 227 Кодексу адміністративного судочинства України.

Керуючись статтями 220, 222, 223, 227, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

У Х В А Л И В:

Касаційну скаргу Державної інспекції України з безпеки на наземному транспорті задовольнити частково.

Постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 6 серпня 2015 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 1 жовтня 2015 року скасувати, а справу направити до суду першої інстанції на новий судовий розгляд.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Ємельянова В.І.

Судді Рецебуринський Ю.Й.

Стародуб О.П.