Справа № 607/5146/15-а
Суддя: Глушко Ігор Володимирович
Дата ухвалення: 2016-03-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 березня 2016 р. Справа № 876/79/16

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді: Глушка І.В.

суддів: Большакової О.О., Макарика В.Я.

за участю секретаря судового засідання: Омеляновської Л.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 02.12.2015 р. по справі за позовом ОСОБА_1 до управління Міністерства внутрішніх справ України в Тернопільській області про визнання рішення протиправним та зобов'язання вчинити дії,-

встановив:

25.03.2015 року позивач - ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до відповідача - управління Міністерства внутрішніх справ України в Тернопільській області (далі - УМВСУ в Тернопільській області) про визнання рішення протиправним та зобов'язання вчинити дії.

Позовні вимоги мотивовані тим, що у 1988 році ОСОБА_1 як курсант Львівської спеціальної середньої школи міліції МВС СССР під час навчання двічі направлявся в Азербайджанську РСР (в м.Баку) у відрядження в складі спеціального батальйону для виконання завдань по охороні громадського порядку, прийняття участі у врегулюванні міжнаціонального збройного конфлікту між громадянами азербайджанської та вірменської національностей (Нагірно-Карабахський конфлікт), де на той час було введено режим надзвичайного стану та для подолання якого були введені збройні війська та підрозділи МВС СССР. Під час проходження служби позивач виконував завдання по охороні державних установ, військових комендатур, осіб партійно-радянського та господарського активу, ніс службу на блок-постах по охороні населених пунктів, в яких проживало азербайджанське та вірменське населення, від нападів та насилля зі сторони конфліктуючих сторін, будучи при цьому в бойовій екіпіровці з використанням та правом застосування різного роду зброї. Під час несення служби у зазначений період неодноразово ризикуючи життям, попереджав кровопролиття серед озброєного населення ворогуючих сторін. З цього приводу в січні 2015 року він звернувся до відповідача з вимогою про визнання його учасником бойових дій та видачу відповідного посвідчення встановленого зразка, однак 22 січня 2015 року засіданням комісії УМВС України в Тернопільській області позивачу було відмовлено у цьому,оскільки Республіка Азербайджан, в яку його було відряджено, не входить в перелік держав та періодів бойових дій на їх території, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1994 року №63.

З вказаною відмовою позивач не погоджується та просить суд винести постанову, якою визнати рішення від 21 січня 2015 року в протоколі №1 засідання комісії УМВСУ в Тернопільській області по розгляду питань, пов`язаних із встановленням статусу учасника бойових дій протиправним, зобов`язати комісію УМВСУ в Тернопільській області по розгляду питань, пов`язаних із встановленням статусу учасника бойових дій, визнати ОСОБА_1 учасником бойових дій та видати посвідчення відповідного зразка.

Постановою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 02.12.2015 р. в задоволенні позову відмовлено.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що згідно п.2 ст.6 Закону №3551-XII «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» учасниками бойових дій визнаються, зокрема, учасники бойових дій на території інших країн військовослужбовці Радянської Армії, Військово-Морського Флоту, Комітету державної безпеки, особи рядового начальницького складу і військовослужбовці МВС колишнього Союзу РСР (включаючи військових та технічних спеціалістів і радників), працівники відповідних категорій, які за рішенням Уряду колишнього Союзу РСР проходили службу, працювали чи перебували у відрядженні в державах, де в цей період велися бойові дії, і брали участь у бойових діях чи забезпеченні бойової діяльності військ (флотів). Перелік держав, зазначених у цьому пункті, періоди бойових дій у них та категорії працівників визначаються Кабінетом Міністрів України. Оскільки Азербайджанська РСР не входить до зазначеного переліку, суд першої інстанції дійшов висновку, що позивачу не може бути надано статусу учасника бойових дій.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, позивач - ОСОБА_1 оскаржив його в апеляційному порядку. Вважає, що оскаржувана постанова прийнята з неповним з'ясуванням обставин, що мають значення для справи, з помилковим застосуванням норм матеріального права, порушенням норм процесуального права та підлягає скасуванню з підстав, викладених у апеляційній скарзі. Просить скасувати оскаржувану постанову та прийняти нову, яким позовні вимоги задоволити повністю.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт зазначає, що висновки суду першої інстанції, викладені в оскаржуваній постанові, є суперечливими між собою і полягають у тому, що суд, встановивши факт виконання позивачем завдання в умовах надзвичайного стану та збройних конфліктів по нормалізації обстановки, відновлення законності та правопорядку у м.Баку Азербайджанської РСР, неправомірно відмовив позивачу у задоволенні позову.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу апелянта слід залишити без задоволення, а оскаржувану постанову - без змін, з наступних підстав.

Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що у 1987 році позивач був зарахований курсантом першого курсу Львівської спеціальної середньої школи міліції МВС СССР. Під час його навчання курс, на якому він навчався, двічі було відправлено в Азербайджанську РСР (в м.Баку) у відрядження в складі спеціального батальйону для виконання завдань по охороні громадського порядку, приймаючи участь у врегулювань міжнаціонального збройного конфлікту між громадянами азербайджанської та вірменської національностей, де на той час було введено режим надзвичайного стану (що підтверджується наказом №90 від 15 травня 1989 року «Про передислокацію спеціального батальйону другого курсу для виконання завдання МВС СССР», наказом №123 від 26 червня 1989 року «Про передислокацію спеціального батальйону 1-го курсу для виконання завдання МВС СССР» провівши заміну 2-го курсу). В зазначений період в республіці Азербайджан відбувся Нагірно-Карабахський конфлікт між вірменським та азербайджанським населенням. для подолання якого були введені збройні війська та підрозділи МВС СССР.

Під час проходження служби позивач виконував завдання по охороні державних установ, військових комендатур, осіб партійно-радянського та господарського активу, ніс службу на блок-постах по охороні населених пунктів, в яких проживало азербайджанське та вірменське населення, від нападів та насилля зі сторони конфліктуючих сторін, будучи при цьому в бойовій екіпіровці з використанням та правом застосування різного роду зброї. Під час несення служби у зазначений період неодноразово ризикуючи життям, попереджав кровопролиття серед озброєного населення ворогуючих сторін.

З цього приводу в січні 2015 року він звернувся до відповідача з вимогою про визнання його учасником бойових дій та видачу відповідного посвідчення встановленого зразка. Однак, 21 січня 2015 року засіданням комісії УМВСУ в Тернопільській області позивачу було відмовлено у цьому, оскільки Республіка Азербайджан, в яку його було відряджено, не входить в перелік держав та періодів бойових дій на їх території, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1994 року №63.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами у справі, колегія суддів виходить з наступного.

Суд вважає загальновідомими обставинами те, що в період, який передував відокремленню колишніх республік Союзу РСР та створення на їх території незалежних держав, а саме з 1989 по 1991 роки, в Союзі РСР, зокрема в кавказьких республіках, виникали непоодинокі етнічні конфлікти, що супроводжувались збройними сутичками. Збройні сили Союзу РСР і органи внутрішніх справ у цих регіонах виконували бойові завдання, метою яких були захист мирного населення та приборкання конфліктуючих сторін. На час існування Союзу РСР та партійної ідеології, яка панувала в той період, не визнавалось, що в союзних республіках могли вестись бойові дії, і реальна інформація про їх трагічні наслідки замовчувалась. Хоча Вірменія і Азербайджан не включені до Переліку, при розгляді справи встановлено, що позивач виконував завдання в умовах надзвичайного стану та збройних конфліктів у м. Баку Азербайджанської РСР.

Проте, відповідно до п.2 ст.6 Закону №3551-XII «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» учасниками бойових дій визнаються, зокрема, учасники бойових дій на території інших країн військовослужбовці Радянської Армії, Військово-Морського Флоту, Комітету державної безпеки, особи рядового начальницького складу і військовослужбовці МВС колишнього Союзу РСР (включаючи військових та технічних спеціалістів і радників), працівники відповідних категорій, які за рішенням Уряду колишнього Союзу РСР проходили службу, працювали чи перебували у відрядженні в державах, де в цей період велися бойові дії, і брали участь у бойових діях чи забезпеченні бойової діяльності військ (флотів). Перелік держав, зазначених у цьому пункті, періоди бойових дій у них та категорії працівників визначаються Кабінетом Міністрів України.

Так, постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1994 року № 63 затверджено перелік держав, яким надавалася допомога за участю військовослужбовців Радянської Армії, Військово-Морського Флоту, Комітету державної безпеки та осіб рядового, начальницького складу і військовослужбовців Міністерства внутрішніх справ, військовослужбовців Збройних Сил, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, інших військових формувань, осіб рядового та начальницького складу органів внутрішніх справ колишнього Союзу РСР, і періодів бойових дій на їх території.

Положення примітки 6 до Переліку стосовно можливості визнання осіб учасниками бойових дій після грудня 1979 року поширюються лише на військових фахівців, яких Генеральний штаб Збройних Сил колишнього Союзу РСР направляв у країни, на території яких велися бойові дії, і пільги яким надавалися на підставі довідок 10 Головного управління Генерального штабу Збройних Сил колишнього Союзу РСР про їх особисту участь у бойових діях. Відсутність вищезазначених обставин виключає можливість визнання учасниками бойових дій після грудня 1979 року осіб, які були відряджені для виконання завдань МВС СССР (в даному випадку позивача ОСОБА_1.), в умовах надзвичайного стану та при вирішенні збройних конфліктів, відновлення законності та правопорядку на території колишніх республік Союзу РСР (у тому числі Азербайджанської РСР).

Враховуючи вищенаведені законодавчі норми, колегія суддів зазначає, що хоча підставою для надання статусу учасника бойових дій є наявність періодів бойових дій на території певної держави (що у даному випадку встановлено), однак визначальною обставиною є наявність такої держави у Переліку. Оскільки Азербайджанська РСР до нього не входить, відтак суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог позивача.

Відповідно до частини першої статті 159 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим.

Суд першої інстанції повністю виконав вказані вимоги процесуального закону, оскільки до спірних правовідносин вірно застосував норми матеріального та процесуального права, що призвело до ухвалення законного рішення, яке скасуванню не підлягає.

Керуючись ч.3 ст.160 КАС України, ст.ст. 195, 196, 198, 200, 205, 206, 254 КАС України, суд -

ухвалив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 02.12.2015 р. по справі № 607/5146/15-а - без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання ухвалою законної сили, а у разі складення ухвали в повному обсязі відповідно до ст. 160 КАС України - з дня складення ухвали в повному обсязі.

Головуючий суддя І.В. Глушко

Судді О.О. Большакова

В.Я. Макарик

Ухвала складена в повному обсязі 09.03.2016 року.