Справа № 817/3346/15
Суддя: Жуковська Л.А.
Дата ухвалення: 2016-02-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 817/3346/15

29 лютого 2016 року 11год. 56хв. м. Рівне

Рівненський окружний адміністративний суд у складі судді Жуковської Л.А. за участю секретаря судового засідання Вавелюк А.І та сторін і інших осіб, які беруть участь у справі:

позивача: представник Камінський Р.І.,

відповідача: представник Старійчук А.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом

Товариства з обмеженою відповідальністю "Бернд Бруггеманн Україна"

до Державної податкової інспекції у м.Рівному Головного управління ДФС у Рівненській області

про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Бернд Бруггеманн Україна» звернулося до Рівненського окружного адміністративного суду з позовом до Державної податкової інспекції у м. Рівному Головного управління Державної фіскальної служби у Рівненській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 02.11.2015 року форми В4 №000533501 про зменшення розміру від'ємного значення суми податку на додану вартість у розмірі 178 878 грн.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач зазначає, що оспорюваним податковим повідомленням-рішенням позивачу зменшено розмір від'ємного значення суми податку на додану вартість у розмірі 178 878 грн. на підставі п.102.5 ст.102 Податкового кодексу України.

Зокрема, податковий орган актом камеральної перевірки даних, задекларованих у податковій звітності з податку на додану вартість ТОВ «Бернд Бруггеманн Україна» за липень 2015 року №33/17-16-15-01/32413264 від 18.09.2015 року встановив завищення суми від'ємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного податкового (звітного) періоду на суму 178 878 грн.

Дані висновки податковим органом зроблено на підставі того, що у разі якщо залишок від'ємного значення податку попередніх податкових періодів, який сформований за придбаними товарами/послугами, протягом терміну позовної давності платником ПДВ є неоплаченим, то такі товари вважаються безоплатно отриманими, тобто факт їх придбання відсутній, як це передбачено у п.198.3 ст. 198 Податкового кодексу України, а тому право на податковий кредит та відповідно бюджетне відшкодування сум ПДВ за такими товарами/послугами у платника податку відсутнє.

Позивач вважає вказані висновки помилковими, а оспорюване податкове повідомлення-рішення протиправним про що просить його скасувати.

У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив позов задовольнити. Також наголосив суду, що при проведенні камеральної перевірки податковий орган вийшов за межі її проведення, оскільки висновки про формування податкового кредиту на підставі безоплатно отриманих послуг можна зробити лише під час документальної перевірки, з вивченням бухгалтерських та інших первинних документів. А згідно вимог п.п.75.1.1. п.75.1 ст.75 Податкового кодексу України, камеральною вважається перевірка, яка проводиться у приміщенні контролюючого органу виключно на підставі даних, зазначених у податкових деклараціях (розрахунках) платника податків, та даних системи електронного адміністрування податку на додану вартість (даних органу, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, в якому відкриваються рахунки платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, даних Єдиного реєстру податкових накладних та даних митних декларацій), а також даних Єдиного реєстру акцизних накладних та даних системи електронного адміністрування реалізації пального.

Відповідач адміністративний позов заперечив з підстав, викладених у письмових запереченнях.

Зокрема, пояснив суду, що актом камеральної перевірки №33/17-16-15-01/32413264 від 18.09.2015 ревізорами ДПІ у м. Рівному було встановлено завищення суми від'ємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного податкового (звітного) періоду на суму 178 878 грн. А саме, позивач в порушення п.102.5 ст.102 Податкового кодексу України неправомірно відніс до рядка 24 Декларації за липень 2015 року від'ємне значення податку на додану вартість попередніх податкових періодів, який сформований за придбаними товарами/послугами, протягом терміну позовної давності, які лишилися неоплаченими , а тому факт їх придбання відсутній, як це передбачено у п.198.3 ст. 198 Податкового кодексу України, і право на податковий кредит та відповідно бюджетне відшкодування сум ПДВ за такими товарами/послугами у платника податку відсутнє.

Разом з тим, згідно п.102.5 ст. 102 Податкового кодексу України, заяви про повернення надміру сплачених грошових зобов'язань або про їх відшкодування у випадках, передбачених цим Кодексом, можуть бути подані не пізніше 1095 дня, що настає за днем здійснення такої переплати або отримання права на таке відшкодування.

Враховуючи, що позивачем було включено до рядка 24 Декларації з ПДВ за липень 2015 року від'ємне значення з ПДВ попередніх податкових періодів, по яких закінчився 1095 днів, то позивачем в порушення п.102.5 ст.102 Податкового кодексу України було завищено суми від'ємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного податкового (звітного) періоду на суму 178 878 грн.

З огляду на вказане, вважає оспорюване податкове повідомлення-рішення правомірним. Просить у позові відмовити.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши подані письмові докази, суд приходить до висновку, що адміністративний позов підлягає до задоволення повністю з огляду на таке.

Як свідчать матеріали справи, 14.03.2011 рішенням № 28 Держаної податкової інспекції у м. Рівне було анульовано реєстрацію платника податку на додану вартість ТОВ «Бернд Бруггеманн Україна». Обґрунтовуючи прийняте рішення № 28 від 14.03.2011 податковий орган покликався на пп. ж) п. 184.1. ст. 184 Податкового кодексу України та зазначав про наявність запису в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців про відсутність підтвердження відомостей про юридичну особу.

ТОВ «Бернд Бруггеманн Україна» оскаржило дії ДПІ у м. Рівному Рівненської області Державної податкової служби, результати якої оформлені рішенням № 28 від 14.03.2011 про анулювання реєстрації платника податку на додану вартість ТОВ «Бернд Бруггеманн Україна» у судовому порядку.

Постановою Рівненського окружного адміністративного суду від 05.09.2012 по справі № 2а/1770/5606/2011 позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Бернд Бруггеманн Україна" до Державної податкової інспекції у м. Рівному Рівненської області Державної податкової служби були задоволені у повному обсязі та скасовано рішення Державної податкової інспекції у м. Рівному Рівненської області Державної податкової служби № 28 від 14 березня 2011 року про анулювання реєстрації платника податку на додану вартість ТОВ «Бернд Бруггеманн Україна».

Ухвалою Житомирського апеляційного адміністративного суду від 22.10.2012 по справі № 2а/1770/5606/2011 апеляційну скаргу ДПІ у м. Рівне Рівненської області Державної податкової служби залишено без задоволення, а постанову Рівненського окружного адміністративного суду від 5 вересня 2012 року - без змін.

Як стверджено матеріалами справи, з метою виконання постанови Рівненського окружного адміністративного суду від 05.09.2012 ТОВ «Бернд Бруггеманн Україна» 20.07.2012 звернулося до ДПІ у м. Рівному із заявою про відновлення реєстрації платником податку на додану вартість, проте, дана заява ТОВ «ОСОБА_3 Україна» залишена без задоволення.

11.08.2014 ТОВ «Бернд Бруггеманн Україна» звернулося повторно до ДПІ у м. Рівному із заявою форми 1-ПДВ щодо перереєстрації у зв'язку з відновленням реєстрації платника ПДВ за рішенням суду №15814/10/03-25.

ДПІ у м. Рівному листом від 20.08.2014 №15581/10/1716-1803-15 повідомила скаржника, що ТОВ «Бернд Бруггеманн Україна» станом на 14.08.2014 не перебуває в реєстрі платників ПДВ. Заяву ТОВ «ОСОБА_3 Україна» форми 1-ПДВ - залишено без розгляду.

02.09.2014 позивач повторно звернувся до ДПІ у м. Рівному із листом №42 щодо виконання постанови Рівненського окружного адміністративного суду від 05.09.2012 по справі №2а/1770/5606/2011 за позовом ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю "Бернд Бруггеманн Україна" до Державної податкової інспекції у м. Рівному Рівненської області Державної податкової служби про визнання протиправним та скасування рішення про анулювання реєстрації платника податку на додану вартість.

Відповідач листом від 30.09.2014 №18537/17-16-15-01-07 повідомив, що 25.09.2014 ДПІ у м. Рівному прийнято рішення №18114 про відміну в анулюванні реєстрації платника податку на додану вартість ТОВ «Бернд Бруггеманн Україна».

Суд встановив, що 01.12.2014 ДПІ у м. Рівному було направлено рекомендованим листом з повідомленням про вручення рішення від 26.11.2014 №123 про анулювання реєстрації платника податку на додану вартість ТОВ «Бернд Бруггеманн Україна» на підставі п.п.184.1 «г» п.184.1 ст.184 Податкового кодексу України, а саме: особа, зареєстрована як платник податку, протягом 12 послідовних податкових місяців не подає контролюючому органу декларації з податку на додану вартість та/або подає таку декларацію (податковий розрахунок), яка (який) свідчить про відсутність постачання/придбання товарів, здійснених з метою формування податкового зобов'язання чи податкового кредиту.

10.12.2014 ТОВ «Бернд Бруггеманн Україна» звернулось до Рівненського окружного адміністративного суду з позовом про скасування рішення про анулювання реєстрації платника податку на додану вартість від 26.11.2014 №123.

Постановою суду від 06.02.2015 по справі №817/3968/14 позов задоволено повністю та скасовано зазначене рішення ДПІ.

Ухвалою Житомирського апеляційного адміністративного суду від 25.03.2015, постанову Рівненського окружного адміністративного суду від 06.02.2015 залишено без змін.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 16.04.2015 відмовлено у відкритті касаційного оскарження за касаційною скаргою ДПІ у м. Рівному.

Платником податку на додану вартість позивача було зареєстровано повторно лише 02.07.2015 року за №200224589.

У серпні 2015 року позивачем було подано податкову декларацію з податку на додану вартість за липень 2015 року з урахування поданого уточнюючого розрахунку від 04.09.2015 року в якій позивач до рядка 24 Декларації включив залишок від'ємного значення податку на додану вартість попередніх податкових періодів, який сформований за придбаними товарами/послугами в розмірі 178 878 грн.

18.09.2015 року відповідачем була проведена камеральна перевірка даних, задекларованих у податковій звітності з податку на додану вартість ТОВ «Бернд Бруггеманн Україна» за липень 2015 року, результати якої відображено у акті №33/17-16-15-01/32413264 від 18.09.2015 року.

Висновками акта перевірки встановлено порушення п.102.5 ст.102 Податкового кодексу України, а саме завищено суму від'ємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного податкового (звітного) періоду на суму 178 878 грн.

Зокрема, податковий орган наголошує, що у разі якщо залишок від'ємного значення податку попередніх податкових періодів, який сформований за придбаними товарами/послугами, протягом терміну позовної давності платником ПДВ є неоплаченим, то такі товари вважаються безоплатно отриманими, тобто факт їх придбання відсутній, як це передбачено у п.198.3 ст. 198 Податкового кодексу України, а тому право на податковий кредит та відповідно бюджетне відшкодування сум ПДВ за такими товарами/послугами у платника податку відсутнє.

На підставі результатів перевірки, 02.11.2015 року ДПІ у м. Рівному було винесено податкове повідомлення-рішення форми В4 №000533501, яким ТОВ «Бернд Бруггеманн Україна» зменшено розмір від'ємного значення суми податку на додану вартість у розмірі 178 878 грн. на підставі п.102.5 ст.102 Податкового кодексу України.

Суд критично оцінює вищезазначені висновки податкового органу з огляду на таке.

Порядок формування податкового кредиту врегульовано ст.198 Податкового кодексу України.

Як вже судом зазначалося вище, право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з:

а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг;

б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності);

в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України;

г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу (п.198.1 ст.198 Податкового кодексу України в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Підпунктом 198.2 ст.198 Податкового кодексу України (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин), датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше:

дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг;

дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Для операцій із ввезення на митну територію України товарів датою виникнення права на віднесення сум податку до податкового кредиту є дата сплати (нарахування) податку за податковими зобов'язаннями згідно з пунктом 187.8 статті 187 цього Кодексу, а для операцій з постачання послуг нерезидентом на митній території України - дата сплати (нарахування) податку за податковими зобов'язаннями, що були включені отримувачем таких послуг до податкової декларації попереднього періоду.

Датою виникнення права орендаря (лізингоотримувача) на збільшення податкового кредиту для операцій фінансової оренди (лізингу) є дата фактичного отримання об'єкта фінансового лізингу таким орендарем.

Датою виникнення права замовника на віднесення сум до податкового кредиту з договорів (контрактів), визначених довгостроковими відповідно до пункту 187.9 статті 187 цього Кодексу, є дата фактичного отримання замовником результатів робіт (оформлених актами виконаних робіт) за такими договорами (контрактами).

Для товарів/послуг, постачання (придбання) яких контролюється приладами обліку, факт постачання (придбання) таких товарів/послуг засвідчується даними обліку.

Пунктом 198.3 ст.198 Податкового кодексу України передбачено, що податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з:

придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку;

придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу (п.198.6 ст.198 Податкового кодексу України).

Аналіз зазначених законодавчих норм свідчить про те, що право на формування податкового кредиту виникає лише за умови реального виконання господарської операції та наявності належним чином оформлених податкових накладних, що відповідають вимогам статті 201 цього Податкового кодексу України.

Виключенням становить лише п.198.4 ст.198 Податкового кодексу України (у редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин), згідно якого якщо платник податку придбає (виготовляє) товари/послуги та необоротні активи, які призначаються для їх використання в операціях, що не є об'єктом оподаткування або звільняються від оподаткування, то суми податку, сплачені (нараховані) у зв'язку з таким придбанням (виготовленням), не відносяться до податкового кредиту зазначеного платника.

При цьому, датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг або дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Отже, наявність належним чином оформленої податкової накладної є достатньою підставою для формування складу податкового кредиту по господарських операціях платника податку.

Жодна із правових норм Податкового кодексу України не зобов'язує платника податків відкореговувати суму податкового кредиту у разі списання кредиторської заборгованості по оплаті вартості придбання товарів.

Поміж цього, слід врахувати, що згідно з п.п. 14.1.13 Податкового кодексу України до безоплатно наданих товарів (робіт, послуг) належать:

а) товари, що надаються за договорами дарування, іншими договорами, за якими не передбачається грошової або іншої компенсації вартості таких товарів чи їх повернення, або без укладення таких договорів;

б) роботи (послуги), що виконуються (надаються) без висування вимоги щодо компенсації їх вартості;

в) товари, передані юридичній чи фізичній особі на відповідальне зберігання та використані нею.

Отже, отримані позивачем товари як у момент одержання, так і в момент списання кредиторської заборгованості після закінчення строку позовної давності не належать до безоплатно отриманих згідно з вищенаведеним визначенням.

Крім цього, слід зазначити, що списання кредиторської заборгованості по оплаті придбаних товарів не змінює правової суті договору купівлі-продажу або поставки за якими одна сторона передає у власність, а інша приймає товар за певну плату. Зазначені договори відповідно до вимог цивільного законодавства є відплатними. При цьому, ні податкове, ні цивільне, ні господарське законодавство не передбачають можливості в майбутньому перекваліфіковувати операцію придбання на операцію безоплатного отримання товарів.

Додатково суд вважає за необхідне звернути увагу на таке.

Відповідно до п.п.75.1.1 п.75.1 ст.75 Податкового кодексу України, камеральною вважається перевірка, яка проводиться у приміщенні контролюючого органу виключно на підставі даних, зазначених у податкових деклараціях (розрахунках) платника податків, та даних системи електронного адміністрування податку на додану вартість (даних органу, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, в якому відкриваються рахунки платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, даних Єдиного реєстру податкових накладних та даних митних декларацій).

Як свідчать матеріали справи, ДПІ у м. Рівному була проведена камеральна перевірка даних, задекларованих у податковій декларації з ПДВ за липень 2015 року, а тому податковий орган неправомірно дійшов висновку, що від'ємне значення, що зараховано до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду (р24 декларації) у розмірі 178 878 грн., є неоплаченим податковим кредитом, а тому послуги по яких був сформований податковий кредит є безоплатно отриманими, в результаті чого, платник податку не має права на податковий кредит і відповідне бюджетне відшкодування.

Суд зазначає, що для формування таких висновків необхідно використовувати розрахункові документи або дані бухгалтерського обліку ТОВ «Бернд Бруггеманн Україна». Проте, такі документи можуть бути використані лише в межах документальної перевірки. В даному ж випадку податковим органом була проведена камеральна перевірка лише на підставі поданих платником податків податкових декларацій.

У судовому засіданні представник відповідача не зміг пояснити суду на підставі чого, ревізорами ДПІ у м. Рівному було зроблено висновки, що податковий кредит позивача в розмірі 178 878 грн. попередніх податкових періодів є неоплаченим.

Тому, на думку суду, вказані висновки є безпідставними та не ґрунтуються на нормах матеріального права і не беруться судом до уваги.

Відповідно до п. 102.5 ст. 102 Податкового кодексу України заяви про повернення надміру сплачених грошових зобов'язань або про їх відшкодування у випадках, передбачених цим Кодексом, можуть бути подані не пізніше 1095 дня, що настає за днем здійснення такої переплати або отримання права на таке відшкодування.

Згідно із п.п. 200.4 ст. 200 Податкового кодексу України якщо в наступному податковому періоді сума, розрахована, згідно з п. 200.1 цієї статті, має від'ємне значення, то залишок від'ємного значення попередніх податкових періодів після бюджетного відшкодування включається до складу сум, що відносяться до податкового кредиту наступного податкового період.

Посилання податкового органу на порушення позивачем п. 102.5 ст. 102 Податкового кодексу України у зв'язку із включенням товариством до рядка 24 декларації з податку на додану вартість залишку від'ємного значення, який виник до 14.03.2011 року, тобто дати анулювання реєстрації платника ПДВ, тобто з пропуском 1095 днів, підлягає відхиленню, оскільки обмеження у вигляді права на подачу заяви в строк не пізніше 1095 дня, відповідно до вказаних положень Податкового кодексу України встановлені лише щодо бюджетного відшкодування.

Разом з тим, суд звертає увагу на те, що починаючи з 14.03.2011 року позивач саме через неправомірні дії ДПІ у м. Рівному не міг відновити собі свідоцтво платника податку на додану вартість, що у свою чергу унеможливлювало подавати декларації з ПДВ і відповідно раніше відобразити від'ємне значення податку на додану вартість, що зараховується до складу податкового кредиту наступного податкового (звітного) періоду, яке правомірно було сформовано на момент скасування реєстрації платника ПДВ. Тому, саме вина відповідача і його неправомірні дії, в т.ч. довготривале невиконання постанови Рівненського окружного адміністративного суду від 05.09.2012 року по справі №2а/1770/5606/2011 призвело до того, що позивач не міг своєчасно в строки встановлено ПКУ заявити від'ємне значення податку на додану вартість, що зараховується до складу податкового кредиту наступного податкового (звітного) періоду в розмірі 178 878 грн.

Відповідно до статей 11, 71 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 138 КАС України предметом доказування є обставини, якими обґрунтовуються позовні вимоги чи заперечення або які мають інше значення для вирішення справи та які належить встановити при ухваленні судового рішення у справі.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 86 КАС України суд оцінює докази, які знаходяться у матеріалах справи, та не може ґрунтуватися припущеннями, крім цього, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили.

З урахуванням наведеного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають до задоволення.

На підставі ч.1 ст.194 КАС України, суд присуджує на користь позивача понесені судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 2683,18 грн.

Керуючись статтями 160-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Позов задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у м.Рівному Головного управління ДФС у Рівненській області від 02.11.2015 №.

Присудити на користь позивача Товариства з обмеженою відповідальністю "Бернд Бруггеманн Україна" за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень Державної податкової інспекції у м.Рівному Головного управління ДФС у Рівненській області судовий збір у розмірі 2683, 18 грн.

Постанова суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга подається до Житомирського апеляційного адміністративного суду через Рівненський окружний адміністративний суд. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Житомирського апеляційного адміністративного суду.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 КАС України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 КАС України, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Суддя Жуковська Л.А.