Справа № 807/2141/15
Суддя: Луцович М.М.
Дата ухвалення: 2016-01-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАКАРПАТСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

13 січня 2016 рокум. Ужгород№ 807/2141/15

Закарпатський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого - судді Луцович М.М.,

при секретарі судового засідання - Симканич Ю.В.

позивача - ОСОБА_1

представника позивача - ОСОБА_2

представника відповідача 1 - Олашин О.М.

відповідач 2 - не з'явився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань у приміщенні Закарпатського окружного адміністративного суду адміністративну справу за уточненою позовною заявою ОСОБА_1 до Управління Міністерства внутрішніх справ України в Закарпатській області, Ужгородського МВ УМВС України в Закарпатській області про визнання дій протиправними, скасування наказу, поновлення на роботі та стягнення заробітку за час вимушеного прогулу,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Закарпатського окружного адміністративного суду з позовом до Управління Міністерства внутрішніх справ України в Закарпатській області, Ужгородського МВ УМВС України в Закарпатській області, яким уточнивши позовні вимоги остаточно просив суд:

- визнати незаконним та протиправним наказ начальника УМВС України в Закарпатський області полковника міліції Князєва С.М. № 1080 від 17.08.2015 року «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності окремих працівників Ужгородського МВ УМВС», в частині звільнення з органів внутрішніх справ начальника режимно-секретного сектору Ужгородського МВ УМВС України в Закарпатській області майора міліції ОСОБА_1 за п."є" ст. 64 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом ОВС (за порушення дисципліни).

- визнати незаконним та протиправним наказ начальника УМВС України в Закарпатський області № 164 о/с від 19.08.2015 року по особовому складу, яким начальника режимно-секретного сектору Ужгородського МВ УМВС майора міліції ОСОБА_1 було звільнено з органів внутрішніх справ.

- поновити ОСОБА_1 в органах внутрішніх справ на посаді начальника режимно - секретного сектору Ужгородського МВ УМВС України в Закарпатський області.

- стягнути з відповідача на користь ОСОБА_1 заробіток за час вимушеного прогулу.

Ухвалою суду, яка занесена до журналу судового засідання за 16.10.2015 року (а.с. 53-54) залучено до участі у справі в якості відповідача 2 Ужгородський МВ УМВС України в Закарпатський області.

Позов мотивовано тим, що наказом начальника УМВС в Закарпатський області № 1080 від 17.08.2015 року "Про притягнення до дисциплінарної відповідальності окремих працівників Ужгородського МВ УМВС" полковника міліції Князєва С.М., позивача було звільнено з органів внутрішніх справ за п."є" ст.64 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом ОВС за порушення дисципліни. Наказом начальника УМВС в Закарпатський області по особовому складу № 164 о/с від 19.08.2015 року позивача було звільнено з органів внутрішніх справ на підставі наказу № 1080 від 17.08.2015 року «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності окремих працівників Ужгородського МВ УМВС». Позивач не погоджується із зазначеними підставами його звільнення з органів внутрішніх справ, а оскаржувані накази вважає протиправними та такими, що підлягають скасуванню.

У судовому засіданні позивач та його представник підтримали уточнені позовні вимоги в повному обсязі та просили їх задовольнити, оскільки оскаржувані накази відповідача є такими, що не ґрунтуються на дійсних обставинах справи та вимогах закону.

Представник відповідача 1 у судовому засіданні позов не визнав просив суд відмовити в задоволенні такого, як безпідставного, обґрунтовуючи свою позицію обставинами, викладеними у письмових запереченнях на позов (а.с. 47-52).

Представник відповідача 2 в судове засідання не з'явився, хоча судом вживалися заходи щодо повідомлення всіх сторін про час, дату та місце проведення судового засідання, які передбачені главою 3 розділу ІІ КАС України.

Суд, заслухавши пояснення позивача та його представника, представника відповідача 1, покази свідків ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті суд приходить до наступних висновків.

Судом встановлено, що наказом Управління Міністерства внутрішніх справ України в Закарпатській області №1080 "Про притягнення до дисциплінарної відповідальності окремих працівників Ужгородського МВ УМВС" від 17.08.2015 року за безпідставне самоусунення від виконання службових обов'язків, що проявилося у нездійсненні перевірки транспортних засобів, внаслідок чого мирне населення наражалося на небезпеку, грубе порушення вимог ст.ст. 1, 7 Закону України «Про Дисциплінарний статут органів внутрішніх справ», п. 1.9.2. Інструкції із заходів безпеки при поводженні з вогнепальною зброєю, затвердженої наказом МВС України від 07.07.2011 № 657, що виразилось у залишенні автоматичної зброї без нагляду, несення служби з порушенням правил носіння форменого одягу, нехтування правилами особистої безпеки, самовільне розукомплектування спецзасобу пасивної оборони (бронежилета), що могло призвести до тяжких наслідків у разі нападу злочинців, начальника режимно-секретного сектору Ужгородського МВ УМВС України Закарпатській області майора міліції ОСОБА_1 відповідно до п. 8 ст. 12 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України звільнено з органів внутрішніх справ за п. «є» ст. 64 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом ОВС України (за порушення дисципліни) (а.с.а.с. 43-45).

Наказом Управління Міністерства внутрішніх справ України в Закарпатській області від 19.08.2015 року за № 164 о/с, позивача було звільнено з органів внутрішніх справ України у запас (із поставленням на військовий облік) з 20.08.2015 року за п. "є" ст. 64 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом ОВС України (за порушення дисципліни). Підстава п. 2 наказу УМВС України в Закарпатській області від 17.08.2015 року (а.с.42).

Звільненню позивача передувало службове розслідування відносно окремих працівників Ужгородського МВ УМВС (а.с. 159-165).

Як вбачається з вказаного висновку за результатами проведеного службового розслідування за фактом неналежного виконання службових обов'язків окремими працівниками Ужгородського МВ УМВС 11.07.2015 року в м. Мукачеві виник збройний конфлікт із застосуванням автоматичної, вогнепальної та важкої зброї.

З метою забезпечення безпеки громадян, припинення вказаного конфлікту та затримання осіб, причетних до скоєння злочину на території області, відповідно до вимог доручення УМВС області від 11.07.2015 № 152/Шр "Про організацію проведення на території області заходів, передбачених антитерористичною операцією "Бумеранг" було оголошено сигнал про проведення антитерористичної операції під кодовою назвою "Бумеранг".

На виконання вимог доручення УМВС області від 11.07.2015 № І52/Шр "Про організацію проведення на території області заходів, передбачених антитерористичною операцією "Бумеранг" начальником Ужгородського МВ УМВС Стефанишином Р.І. було виставлено додаткові загороджувальні пости з метою недопущення до області незаконних воєнізованих формувань та радикально налаштованих громадян, забезпечення перевірки автотранспорту на предмет виявлення зброї, боєприпасів та вибухових речовин.

Зокрема, такий блокпост було виставлено при в'їзді в м.Ужгород з боку м.Мукачево, де несли службу працівники Ужгородського МВ УМВС спільно з працівниками Національної гвардії.

18.07.2015 року, відповідно до затвердженого керівництвом Ужгородського МВ УМВС графіку несення служби на вказаному блокпості заступили (старший наряду) начальник РСС Ужгородського МВ УМВС майор міліції ОСОБА_1, старший інспектор дозвільної системи СОГП Ужгородського МВ УМВС майор міліції Пребейнос І.А., інспектор дозвільної системи СОГП Ужгородського МВ УМВС капітан міліції ОСОБА_7 та дільничний інспектор міліції СДІМ міськвідділу капітан міліції ОСОБА_5

Згідно висновку за результатами службового розслідування за фактом неналежного виконання службових обов'язків окремими працівниками Ужгородського МВ УМВС, 18.07.2015 року, близько 18 год.00хв. під час перевірки несення служби особовим складом на блокпості керівництвом УМВС області було виявлено, що ОСОБА_1 ніс службу з засобом індивідуального захисту (бронежилетом) без спеціальних захисних пластин, які самовільно вийняв. Також ОСОБА_1 ніс службу з порушенням правил носіння форменого одягу - без погон, чим порушив вимоги наказу МВС України № 535-2002 року «Про затвердження правил носіння форменого одягу та знаків розрізнення особами рядового і начальницького складу ОВС, військовослужбовцями, спеціальних моторизованих військових частин міліції, внутрішніх військ МВС України».

Крім того, ОСОБА_1 у порушення вимог п. 1.9.2. Інструкції із заходів безпеки при поводженні з вогнепальною зброєю, затвердженої наказом МВС України від 07.07.2011 № 657 залишив без нагляду автоматичну зброю, а саме на момент перевірки автоматична зброя ОСОБА_1 знаходилася на відстані 7 м від нього, на бетонній підставці знаку «Ужгород».

Крім того, зазначено, що позивач не здійснював перевірку транспортних засобів при в'їзді в м. Ужгород на предмет недопущення радикально налаштованих громадян, виявлення зброї, боєприпасів та вибухових речовин, чим наражав на небезпеку мирне населення.

Позивач надав пояснення в судовому засіданні з приводу вищевказаних обставин, зокрема пояснив, що захисні пластини з бронежилета виймали тільки ті особи, які в цей час відпочивали, ті ж особи, які безпосередньо чергували були в бронежилетах, це було зроблено для того, щоб просушити бронежилети і одяг, оскільки було дуже жарко, і такі були мокрими від поту. Крім того пояснив, що на час приїзду начальника УМВС в Закарпатській області він присів у автомобіль відпочити і автомат знаходився у автомобілі, звідти він і дістав його на вимогу начальника здати зброю. Також пояснив, що вони не зупиняли транспортні засоби для перевірки, оскільки такої вказівки їм не давали, як і не видали спеціальних засобів для зупинки автотранспорту (жезл, тощо).

Вказані пояснення узгоджуються з показами свідків ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, які в судовому засіданні під присягою дали аналогічні пояснення, та крім того показали, що з ними проводився інструктаж тільки в частині, що стосується поводження зі зброєю, а в частині поводження з бронежилетами їм нічого не пояснювали. Крім того, свідок ОСОБА_6 вказав на те, що на бетонній підставці знаку «Ужгород» знаходився його автомат, який він поклав біля себе, оскільки присів туди відпочити. Всі допитані свідки вказали на те, що зброя позивача знаходилася разом з ним у автомобілі. Свідок ОСОБА_5 вказав на те, що попередні пояснення в ході службового розслідування з приводу місцезнаходження зброї позивача біля бетонного знаку надавав тому, що перед тим, ОСОБА_1 та інші теж відпочивали у цьому місці разом зі зброєю, натомість у судовому засіданні ствердив, що бачив позивача зі зброєю у автомобілі.

Судом встановлено, що ідентифікація серійних номерів автоматів на предмет їх закріплення за тим чи іншим співробітником міліції в момент перевірки не проводилася.

Так, основні завдання, порядок організації і несення патрульно-постової служби працівниками міліції по охороні громадського порядку, безпеки, боротьби з правопорушеннями на вулицях, площах, транспортних магістралях і а в інших громадських місцях визначено Статутом патрульно-постової служби міліції, затвердженого Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 28 липня 1994 року № 404, яке розповсюджується на всіх працівників органів внутрішніх справ, які відповідно до прямих обов'язків, наказу начальника органу внутрішніх справ, виконують патрульно-постові функції по охороні громадського порядку і безпеки в громадських місцях.

У відповідності до п. 43 Статуту патрульно-постової служби міліції встановлено, що протягом зміни особовому складу надається 1 година для відпочинку і приймання їжі. Із загальної тривалості службового часу перерва виключається. В необхідних випадках проводиться підміна нарядів.

Судом встановлено, що 18.07.2015 року позивач заступив до несення служби на блокпості при в'їзді в м. Ужгород з боку м. Мукачева згідно графіка (а.с.150-154) та належно виконував службові обов'язки. При тому, всі працівники, що перебували на блокпості попередньо узгодили про почерговий час відпочинку та приймання їжі відповідно до встановленого графіка. Близько 17.30 хв., позивач знайшов безпечне місце для відпочинку та приймання їжі. При цьому, під час відпочинку, працівникам ОВС не заборонено знімати та/або розукомплектовувати бронежилети. Відтак, на час відпочинку, враховуючи температурний режим позивач і вийняв з власного бронежилета захисні пластини.

Не знайшов підтвердження в судовому засіданні і той факт, що саме автомат позивача знаходився біля бетонного знаку «Ужгород», більше того з пояснень свідків вбачається, що це був автомат ОСОБА_6, натомість зброя позивача знаходилася разом з ним у автомобілі під час відпочинку.

Вказані факти не досліджувалися об'єктивно працівниками, які проводили службове розслідування, оскільки висновок за результатами службового розслідування від 12.08.2015 року затверджувала та сама посадова особа, яка і перевіряла блокпост та яка безпосередньо спілкувалася з позивачем та іншими особами, що були у той час на чергуванні. Крім того, пояснення від особи, яка встановила нібито порушення на блокпосту, в межах проведеного службового розслідування не відбиралися, в добровільному порядку такі пояснення не надавалися. Службове розслідування проведено на підставі рапорту особи, яка не була присутня під час виявлення порушення, що нібито допустив позивач (а.с. 88). Крім того не було враховано матеріали службового розслідування від 03.08.2015 року відносно позивача (а.с. 83-116), нібито з тих підстав, що не відібрані пояснення від усіх осіб, не надано повної та об'єктивної оцінки та з інших причин.

Наведені правовідносини регулюються Законом України "Про міліцію". Положенням про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженим постановою Кабінету Міністрів УРСР від 29 липня 1991 року № 114, Дисциплінарним статутом органів внутрішніх справ України, затвердженим Законом України від 22 лютого 2006 року № 3460-ІV.

Відповідно до ч.2 ст. 5 КАС України провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

Згідно з ч. 1 ст. 1 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України службова дисципліна - дотримання особами рядового і начальницького складу Конституції і законів України, актів Президента України і Кабінету Міністрів України, наказів та інших нормативно-правових актів Міністерства внутрішніх справ України, підпорядкованих йому органів і підрозділів та Присяги працівника органів внутрішніх справ України.

Ст. 2 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України передбачено, що дисциплінарним проступком є невиконання чи неналежне виконання особою рядового або начальницького складу службової дисципліни.

Відповідно до ст. 14. Закону України "Про державну службу" дисциплінарні стягнення застосовуються до державного службовця за невиконання чи неналежне виконання службових обов'язків, перевищення своїх повноважень, порушення обмежень, пов'язаних з проходженням державної служби.

Ст. 9 Закону України "Про державну службу" передбачено, що регулювання правового становища державних службовців, що працюють в апараті органів прокуратури, судів, дипломатичної служби, митного контролю, служби безпеки, внутрішніх справ та інших, здійснюється відповідно до цього Закону, якщо інше не передбачено законами України. Такими підставами є виключно фактичні дані, що свідчать про реальну наявність у діях особи рядового або начальницького складу органів внутрішніх справ ознак дисциплінарного проступку, зокрема протиправної поведінки, шкідливих наслідків та причинного зв'язку між ним і дією (бездіяльністю) порушника дисципліни.

Службове розслідування в органах внутрішніх справ - це комплекс заходів, які здійснюються в межах відомчої компетенції з метою уточнення причин та умов, що сприяли вчиненню дисциплінарного проступку, встановлення ступеня вини особи, яка його вчинила.

Мета службового розслідування полягає в тому, щоб повністю, об'єктивно та всебічно встановити: обставини (час, місце) і наслідки правопорушення, з приводу якого було призначено розслідування; осіб, винних у правопорушенні, та осіб, дії чи бездіяльність яких сприяли негативним наслідкам або створювали загрозу їх спричинення; наявність причинного зв'язку між неправомірним діянням особи, щодо якої призначено службове розслідування, та його наслідками; причини правопорушення та умови, що сприяли правопорушенню; вимоги законів чи інших нормативно-правових актів, розпорядчих документів або службових обов'язків, що були порушені; ступінь вини кожної з осіб, причетних до правопорушення, та мотиви протиправної поведінки працівника ОВС і його ставлення до вчиненого.

Згідно зі статтею 7 "Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України" службова дисципліна базується на високій свідомості та зобов'язує кожну особу рядового і начальницького складу: дотримуватися законодавства, неухильно виконувати вимоги Присяги працівника органів внутрішніх справ України, статутів і наказів начальників; захищати і охороняти від протиправних посягань життя, здоров'я, права та свободи громадян, власність, довкілля, інтереси суспільства і держави; поважати людську гідність, виявляти турботу про громадян і бути готовим у будь-який час надати їм допомогу; дотримуватися норм професійної та службової етики; берегти державну таємницю; у службовій діяльності бути чесною, об'єктивною і незалежною від будь-якого впливу громадян, їх об'єднань та інших юридичних осіб; стійко переносити всі труднощі та обмеження, пов'язані зі службою; постійно підвищувати свій професійний та культурний рівень; сприяти начальникам у зміцненні службової дисципліни, забезпеченні законності та статутного порядку; виявляти повагу до колег по службі та інших громадян, бути ввічливим, дотримуватися правил внутрішнього розпорядку, носіння встановленої форми одягу, вітання та етикету; з гідністю і честю поводитися в позаслужбовий час, бути прикладом у дотриманні громадського порядку, припиняти протиправні дії осіб, які їх учиняють; берегти та підтримувати в належному стані передані їй в користування вогнепальну зброю, спеціальні засоби, майно і техніку (частина перша). У разі виявлення порушень законодавства, зловживань чи інших правопорушень у службовій діяльності особа рядового або начальницького складу повинна вжити заходів щодо припинення цих порушень та доповісти про це безпосередньому або старшому прямому начальникові (частина друга).

Відповідно до ст. 12 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України на осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ за порушення службової дисципліни можуть накладатися такі види дисциплінарних стягнень: 1) усне зауваження; 2) зауваження; 3) догана; 4) сувора догана; 5) попередження про неповну посадову відповідність; 6) звільнення з посади; 7) пониження в спеціальному званні на один ступінь; 8) звільнення з органів внутрішніх справ.

Ст. 14 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України встановлено, що з метою з'ясування всіх обставин дисциплінарного проступку, учиненого особою рядового або начальницького складу, начальник призначає службове розслідування. Порядок проведення службового розслідування встановлюється міністром внутрішніх справ України. Перед накладенням дисциплінарного стягнення начальник або особа, яка проводить службове розслідування, повинні зажадати від порушника надання письмового пояснення. Небажання порушника надавати пояснення не перешкоджає накладенню дисциплінарного стягнення. Про накладення дисциплінарного стягнення видається наказ, зміст якого оголошується особовому складу органу внутрішніх справ. За кожне порушення службової дисципліни накладається лише одне дисциплінарне стягнення.

При визначенні виду дисциплінарного стягнення мають враховуватися тяжкість проступку, обставини, за яких його скоєно, заподіяна шкода, попередня поведінка особи та визнання нею своєї вини, її ставлення до виконання службових обов'язків, рівень кваліфікації тощо.

У разі притягнення до дисциплінарної відповідальності осіб рядового і начальницького складу, які мають дисциплінарне стягнення і знову допустили порушення службової дисципліни, дисциплінарне стягнення, що накладається, має бути більш суворим, ніж попереднє.

Звільнення осіб рядового і начальницького складу з органів внутрішніх справ як вид стягнення є крайнім заходом дисциплінарного впливу.

До обов'язків особи, яка проводить службове розслідування належить складення висновку службового розслідування, подання його на розгляд та затвердження керівнику органів внутрішніх справ або його заступнику та ознайомлення із затвердженим висновком службового розслідування особи, стосовно якої воно проводилося, якщо це не суперечить вимогам дотримання державної або службової таємниці.

Порядок проведення службового розслідування стосовно особи (осіб) рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ у разі надходження до органів та підрозділів внутрішніх справ України відомостей про вчинення нею (ними) дій, які порушують права і свободи громадян, службову дисципліну, оформлення результатів службового розслідування та прийняття за ними рішення, а також компетенцію структурних підрозділів та посадових осіб органів внутрішніх справ України при його проведенні, визначені Інструкцією про порядок службового розслідування в органах внутрішніх справ України, затвердженою наказом МВС України від 12.03.2013р. №230.

П. 5.1. цієї Інструкції службове розслідування має бути завершене протягом одного місяця з дня його призначення начальником.

Відповідно до п. 8.3. Інструкції в описовій частині висновку службового розслідування викладаються встановлені при проведенні службового розслідування відомості про:

- наявність причинного зв'язку між неправомірними діяннями особи РНС та їх наслідками;

- умови, що передували скоєнню дисциплінарного проступку або спонукали до цього;

- вимоги законодавства або посадові обов'язки, які було порушено;

- наявність вини особи (осіб), обставини, що пом'якшують чи обтяжують ступінь відповідальності, а також ставлення до скоєного.

Відповідно до ст. 16 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ Дисциплінарне стягнення накладається у строк до одного місяця з дня, коли про проступок стало відомо начальнику.

У разі проведення за фактом учинення проступку службового розслідування, кримінального провадження або провадження у справі про адміністративне правопорушення на осіб рядового і начальницького складу дисциплінарне стягнення може бути накладено не пізніше одного місяця з дня закінчення службового розслідування, кримінального провадження або провадження у справі про адміністративне правопорушення, не враховуючи періоду тимчасової непрацездатності або перебування у відпустці.

Згідно з п. 4 Рішення Конституційного Суду України від 22.12.2010 року 23-рп/2010, конституційний принцип правової держави передбачає встановлення правопорядку, який повинен гарантувати кожному утвердження і забезпечення прав і свобод людини (ст. 1, 3, ч. 2 ст. 19). Конституція України визначає основні права і свободи людини і громадянина та гарантії їх дотримання і захисту, зокрема: юридична відповідальність особи має індивідуальний характер (ч. 2 ст. 61); обвинувачення не може грунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях; усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь (ч.3 ст.62); конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України (ч.1 ст. 64).

Відповідно до п. 4.1 вказаного Рішення, Конституційний Суд України на підставі наведеного дійшов висновку, що адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до адміністративної відповідальності ґрунтуються на конституційних принципах та правових презумціях, які зумовлені визнанням і дією принципу верховенства права в Україні.

Відповідно до чинного законодавства України всі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

При вирішенні питання про притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності, УМВС України в Закарпатській області не дотримано норми Закону України "Про дисциплінарний статут органів внутрішніх справ", а саме ст. 14 Статуту, якою зазначено, що "при визначенні виду дисциплінарного стягнення мають враховуватися тяжкість проступку, обставини, за яких його скоєно, заподіяна шкода, попередня поведінка особи та визнання нею своєї вини, її ставлення до виконання службових обов'язків, рівень кваліфікації, тощо", при цьому не прийнято до уваги той факт, що на період здійснення перевірки несення служби особовим складом на блокпості ОСОБА_1, мав час відпочинку та приймання їжі, що підтверджується, як його поясненнями так і поясненнями свідків ОСОБА_6, ОСОБА_5 та ОСОБА_7

Відповідно до ч. 1 ст. 69 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Враховуючи вищевикладене, беручи до уваги обставини справи, необ'єктивність службового розслідування, відсутність пояснень особи, яка перевіряла блокпост в матеріалах службового розслідування, графік чергувань суд приходить до висновку, що підстав для звільнення позивача немає.

Згідно ч. 2 ст. 235 КЗпП України, при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік.

Згідно ст. 1 Закону України "Про оплату праці", заробітна плата виплачується працівникові власником або уповноваженим органом, та виплата заробітної плати проводиться за місцем роботи (ст. 24 цього Закону), крім того, відповідно до п. 27 постанови Пленуму Верховного суду України "Про практику застосування судами законодавства про оплату праці" від 24 грудня 1999 року №13, судам необхідно враховувати, що згідно зі ст. 21 КЗпП України належним відповідачем у справі за позовом про оплату праці є та юридична особа (підприємство, установа, організація), з якою позивачем укладено трудовий договір. Оскільки ОСОБА_1 безпосередньо перебував у трудових відносинах та отримував заробітну плату в Ужгородському МВ УМВС України в Закарпатській області - слід зобов'язати Ужгородське МВ УМВС України в Закарпатській області виплатити позивачеві заробітну плату за час вимушеного прогулу за період з 21.08.2015 р. по 12.01.2016 р.

Умови обчислення середньої заробітної плати визначаються Постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 р. № 100 "Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати" (далі - Порядок) та згідно п. "з" ст. 1 Порядку - обчислення середньої заробітної плати, цей Порядок застосовується при обчисленні середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Пунктом 3 ч.2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, передбачено, що у всіх інших випадках (крім випадків обчислення середньої заробітної плати для оплати щорічної відпустки) збереження середньої заробітної плати і середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата. Працівникам, які пропрацювали на підприємстві, в установі, організації менше двох календарних місяців, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактично відпрацьований час.

Відповідно до п.8 ч.2 Порядку обчислення середньої заробітної плати нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

У відповідності до довідки Ужгородського МВ УМВС в Закарпатській області від 28.09.2015 року №35/40602 (а.с. 41) за кожен повний календарний місяць вимушеного прогулу підлягає сплаті середньомісячна заробітна плата у розмірі 4855,50 грн.

Згідно з абзацом п'ятим п.6 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства про оплату праці", при задоволенні вимог про оплату праці, суд має навести в рішенні розрахунки, з яких він виходив при визначенні сум, що підлягають стягненню.

Відповідно до листа Міністерства праці та соціальної політики України від 09.09.2014 року № 10196/0/14-14/13 "Про розрахунок норми тривалості робочого часу на 2015 рік" норма тривалості робочого часу в днях на серпень 2015 року складає 20 днів (за період з 21.08.2015 року - 6 днів), а відтак, за серпень 2015 року підлягає виплаті заробітна плата у розмірі 1456,65 грн. (4855,50 грн./20 днів) х 6 днів), 4 (повних місяці вересень, жовтень, листопад, грудень 2015 року) х 4855,50 грн. = 19422 грн.

Відповідно до листа Міністерства праці та соціальної політики України від 20.07.2015 року № 10846/0/14-15/13 "Про розрахунок норми тривалості робочого часу на 2016 рік" норма тривалості робочого часу в днях на січень 2016 року складає 19 днів (за період до 12.01.2015 року - 5 днів), а відтак, за січень 2016 року підлягає виплаті заробітна плата у розмірі 1277,76 грн. (4855,50 грн. грн./19 днів) х 5 днів).

Що разом складає: 1456,65 +19422+1277,76 = 22156,41 грн. (двадцять дві тисячі сто п'ятдесят шість гривень сорок одна копійка) грн.

Відповідно до п. п. 2, 3 ч. 1 ст. 256 КАС України негайно виконуються постанови суду, зокрема, щодо присудження виплати заробітної плати, іншого грошового утримання у відносинах публічної служби - у межах суми стягнення за один місяць та поновлення на посаді у відносинах публічної служби, в зв'язку з чим постанова в частині поновлення ОСОБА_1 на займаній на час звільнення посаді та про присудження виплати заробітної плати за місяць підлягає до негайного виконання.

Згідно приписів встановлених п.п. 4, 5, 6 ч.3 ст. 2 КАС України, відповідно до яких у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єкти владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті вони безсторонньо (неупереджено), добросовісно, розсудливо.

Враховуючи наведене, позивач підлягає поновленню на займаній посаді начальника режимно-секретного сектору Ужгородського МВ УМВС України в Закарпатській області.

Згідно з вимогами ст.71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків встановлених ст. 72 КАС України.

Ч.2 ст.71 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок, щодо доказування правомірності судового рішення, дій чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідачем належними та допустимими доказами не доведено правомірності прийнятих ним наказів.

Положення ст.19 Конституції України закріплене у ст.9 КАС України, яка передбачає, що суди при вирішенні справи керуються принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Зважаючи на вищевикладене, виходячи із заявлених уточнених позовних вимог, наявних у матеріалах справи доказів, на підставі аналізу положень чинного законодавства України, суд дійшов до висновку, що уточнені позовні вимоги підлягають задоволенню повністю.

У відповідності до ч. ч. 3, 5 ст. 94 КАС України та в зв'язку з відсутністю судових витрат, понесених сторонами, судові витрати по справі не стягуються та за рахунок Держбюджету не компенсуються.

Керуючись ст. ст. 2, 3, 11, 70, 71, 72, 86, 160-163, 254, 256 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Уточнений позов ОСОБА_1 - задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати наказ начальника УМВС України в Закарпатський області від 17.08.2015 року № 1080 «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності окремих працівників Ужгородського МВ УМВС" в частині звільнення начальника режимно - секретного сектору Ужгородського МВ УМВС України в Закарпатський області майора міліції ОСОБА_1 за п."є" ст. 64 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом ОВС України (за порушення дисципліни).

Визнати протиправним та скасувати наказ начальника УМВС України в Закарпатській області від 19 серпня 2015 року № 164 о/с в частині звільнення з органів внутрішніх справ України начальника режимно - секретного сектору Ужгородського МВ УМВС України в Закарпатській області майора міліції ОСОБА_1.

Поновити майора міліції ОСОБА_1 в органах внутрішніх справ на посаді начальника режимно - секретного сектору Ужгородського МВ УМВС України в Закарпатській області з 13 січня 2016 року.

Стягнути з Ужгородського МВ УМВС України в Закарпатській області на користь ОСОБА_1 заробітну плату за час вимушеного прогулу з 21 серпня 2015 року по 12 січня 2016 року у розмірі 22156,41 (двадцять дві тисячі сто п'ятдесят шість грн. 41 коп.) грн.

Допустити негайне виконання рішення суду в частині поновлення старшого сержанта міліції ОСОБА_1 в органах внутрішніх справ на посаді начальника режимно - секретного сектору Ужгородського МВ УМВС України в Закарпатській області, та в частині стягнення з Ужгородського МВ УМВС України в Закарпатській області заробітної плати за час вимушеного прогулу в межах суми стягнення за один місяць.

Постанова набирає законної сили в порядку, встановленому ст. 254 КАС України.

Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

СуддяМ.М. Луцович