Справа № 812/100/16
Суддя: Т.В. Смішлива
Дата ухвалення: 2016-03-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛУГАНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

Іменем України

10 березня 2016 рокуСєвєродонецькСправа № 812/100/16

Луганський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді: Смішливої Т.В.,

при секретарі судового засідання : Кравцовій Т.О.,

за участю

позивача ОСОБА_1

представника відповідача: Горбенко Є.С., дов. № ВДЗ/3549 від 06.11.2015

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Ліквідаційної комісії Головного управління МВС України в Луганській області про визнання протиправними дій, та зобов'язати вчинити певні дії.,-

ВСТАНОВИВ:

11 лютого 2016 року до Луганського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1, у якому позивач просив суд визнати протиправною відмову відповідача від 31.12.2015 № 398/111/22-2015 у встановлені ОСОБА_1 статусу ветерана органів внутрішніх справ, зобов'язати відповідача визнати ОСОБА_1 ветераном органів внутрішніх справ на підставі п. 1 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справі деяких осіб та їх соціальний захист».

В обґрунтування позивач зазначає, що з 01.09.1982 по 01.09.1984 він навчався в Луганському державному педагогічному інституті ім. Т.Г. Шевченко на денному відділені. З 01.09.1984 переведений на заочне відділення, з 25.06.1987 закінчив повний курс навчання. З 01.10.1984 по 30.11.2005 проходив службу в органах внутрішніх справ України. Відповідно до статті 5 Закону України «Про статус ветеранів органів внутрішніх справ і деяких інших осіб та їх соціальний захист» набув право на присвоєння звання «Ветеран органів внутрішніх справ України», так як його вислуга років на день звільнення у календарному обчисленні становить 25 років 02 місяці 25 днів, (у тому числі час навчання 01 рік 00 місяців 15 днів), у пільговому обчислені 29 років 01 місяць 15 днів. Проте, на його звернення до Головного управління МВС України в Луганській області про встановлення статусу ветерана органів внутрішніх справ, йому відмовлено, із посиланням на те, що період навчання в вищому навчальному закладі до вислуги років в органах внутрішніх справ зарахуванню не підлягає, а тому відсутні підстав для встановлення статусу ветерана органів внутрішніх справ.

У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав у повному обсязі, надав пояснення, аналогічні, викладеним у позові.

Представник відповідача позов не визнав, просив відмовити у його задоволенні та долучив до матеріалів справи письмові заперечення де зазначив, що для встановлення статусу ветерана ОВС необхідно мати вислугу у календарному обчисленні 25 років служби в органах внутрішніх справ та Збройних силах України без урахування часу навчання або вислуги 30 років у пільговому обчислені. Згідно витягу з наказу УМВС від 29.11.2005 № 469о/с ОСОБА_1 звільнено з ОВС за п. 65 «а» (за віком) з вислугою в календарному обчислені 25 років 02 місяці 25 днів (в тому числі час навчання 01 рік 00 місяців 15 днів), у пільговому обчислені - 29 років 06 місяців 01 день, до вислуги років зарахований час навчання в Ворошиловградському педагогічному інституті, а тому календарна вислуга років позивача становить 24 роки 02 місяці 10 днів, відповідно відсутні підстави надання позивачу статусу ветерана ОВС.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог і наданих сторонами доказів, оцінивши докази відповідно до вимог ст.ст. 69-72 КАС України, суд прийшов до наступного.

Згідно записів у трудовій книжці ОСОБА_1 з 01.09.1977 по 17.07.1978 навчався в ПТУ, 26.07.1978 прийнятий в лабораторію КІП слюсарем 4 розряду, звільнений у зв'язку із призовом в Радянську Армію, з 30.10.1978 по 11.11.1981 служив в лавах Радянської армії (а.с. 10-11).

Відповідно архівної довідки Луганського національного педагогічного університету імені Тараса Шевченко № 203 від 07.10.2005 ОСОБА_1 з 1981 по 1987 навчався на філологічному факультеті (з 10.12.1981 зарахований до складу слухачів підготовчого відділення з денною формою навчання на спец. «Українська мова і література» наказ № 204 від 10.12.1981, з 01.09.1982 зарахований до складу студентів 1 курсу денного відділення зазначеного факультету наказ № 128 від 24.07.1982, з 01.09.1984 на 3 курсі переведений на заочне відділення зазначеного факультету наказ № 156-с від 31.08.1984, 25.06.1987 закінчив повний курс навчання наказ № 80 від 25.06.1987 виданий диплом № НОМЕР_1 від 01.07.1987, реєстраційний номер № 440) (а.с. 12).

Одразу після закінченні Луганського національного педагогічного університету імені Тараса Шевченко ОСОБА_1 офіцерське звання не присвоювалось.

Позивач проходив службу в органах внутрішніх справ у період з 01.10.1984 по 30.11.2005, що підтверджується копією трудової книжки (а.с. 10 зворотній бік ).

Вважаючи, що на день звільнення з органів внутрішніх справ вислуга років ОСОБА_1 становить 25 років 02 місяці і 25 днів, позивач звернувся до Головного управління МВС України в Луганській області із заявою про встановлення йому статусу ветерана органів внутрішніх справ.

Листом № 398/111/22-2015 від 31.12.2015 відповідач відмовив у задоволенні заяви ОСОБА_1, з тих підстав, що календарна вислуга позивача менша 25 років, як того вимагає Закон України «Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ і деяких інших осіб та їх соціальний захист», а саме становить - 24 роки 02 місяці 10 днів.

Відповідно до пункту 1 статті 5 Закону України «Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ, ветеранів Національної поліції і деяких інших осіб та їх соціальний захист» від 24.03.1998 зі змінами та доповненнями, ветеранами військової служби, ветеранами органів внутрішніх справ, ветеранами Національної поліції, ветеранами податкової міліції, ветеранами державної пожежної охорони, ветеранами Державної кримінально-виконавчої служби України, ветеранами служби цивільного захисту, ветеранами Державної служби спеціального зв'язку та захисту інформації України визнаються громадяни України які бездоганно прослужили на військовій службі, в органах внутрішніх справ, Національній поліції, податковій міліції, державній пожежній охороні, Державній кримінально-виконавчій службі України, органах і підрозділах цивільного захисту, Державній службі спеціального зв'язку та захисту інформації України 25 і більше років у календарному або 30 та більше років у пільговому обчисленні (з яких не менше 20 років становить вислуга у календарному обчисленні) і звільнені в запас або у відставку відповідно до законодавства України або колишнього Союзу РСР чи держав СНД.

Згідно з рішенням Конституційного Суду України від 27 лютого 2003 року № 4-рп/2003 у справі за конституційним поданням Міністерства внутрішніх справ України щодо офіційного тлумачення положень статті 5 Закону України «Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ і деяких інших осіб та їх соціальний захист» (справа про ветеранів органів внутрішніх справ) визначено, що в аспекті порушених у конституційному поданні питань положення статті 5 Закону України «Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ і деяких інших осіб та їх соціальний захист» слід розуміти так, що громадяни України визнаються ветеранами органів внутрішніх справ за наявності умов, передбачених зазначеною статтею, незалежно від часу їх звільнення в запас або у відставку з органів внутрішніх справ.

Таким чином, законодавство чітко визначає, що для визнання ветераном органів внутрішніх справ особи, така особа має бути громадянином України та бездоганно прослужити на військовій службі, в органах внутрішніх справ 25 і більше років у календарному обчисленні або 30 та більше років у пільговому обчисленні (з яких не менше 20 років становить вислуга у календарному обчисленні) і звільнена в запас або у відставку відповідно до законодавства України або колишнього Союзу РСР чи держав СНД.

Пунктом 2 Постанови Кабінету Міністрів України «Про порядок видачі посвідчення і вручення нагрудного знака «Ветеран органів внутрішніх справ» № 742 від 01.06.2002 поширено дію «Порядку видачі посвідчення і вручення нагрудного знака «Ветеран військової служби», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 30 серпня 1999 року № 1601, на видачу посвідчення і вручення нагрудного знака «Ветеран органів внутрішніх справ».

Відповідно до п. 3 Порядку видачі посвідчення і вручення нагрудного знака «Ветеран військової служби», затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 30 серпня 1999 № 1601, підставою для видачі посвідчення і вручення нагрудного знака «Ветеран військової служби» є один з таких документів: наказ про звільнення з військової служби в запас або у відставку; довідка медико-соціальної експертної комісії про встановлення інвалідності I чи II групи, яка настала внаслідок поранення, контузії, каліцтва або захворювання, пов'язаних з виконанням обов'язків військової служби; посвідчення про нагородження медаллю «Ветеран Вооруженных Сил СССР».

Згідно витягу з наказу начальника УМВС України в Луганській області № 469 о/с від 29.11.2005 ОСОБА_1 звільнено з ОВС за п. 65 «а» (за віком) з 30.11.2005 з вислугою років на день звільнення у календарному обчислені 25 років 02 місяці 25 днів (в тому числі час навчання 01 рік 00 місяців 15 днів), у пільговому обчислені - 29 років 06 місяців 01 день (а.с. 9).

Питання обчислення вислуги років при призначенні пенсії особам, звільненим з військової служби, регулюється Законом України від 09.04.1992 № 2262-ХІІ «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» та Постановою КМУ «Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та членам їхніх сімей» від 17.07.1992 за № 393.

Відповідно до Закону України «Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ і деяких інших осіб та їх соціальний захист» поняття «календарна» та «пільгова» вислуги років, не визначає суть та порядок їх обчислення, з чого слідує, що ці поняття вживаються у розумінні Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», оскільки ці Закони регулюють спільну сферу правовідносин - соціальний захист громадян, звільнених, зокрема, з органів внутрішніх справ.

Згідно із частиною 2 статті 17 Закону № 2262-XII до вислуги років поліцейським, особам офіцерського складу, особам середнього, старшого та вищого начальницького складу органів внутрішніх справ, державної пожежної охорони, Державної служби спеціального зв'язку та захисту інформації України, органів і підрозділів цивільного захисту, податкової міліції чи Державної кримінально-виконавчої служби України при призначенні пенсії на умовах цього Закону додатково зараховується час їхнього навчання (незалежно від форми навчання) у цивільних вищих навчальних закладах, а також в інших навчальних закладах, після закінчення яких присвоюється офіцерське (спеціальне) звання, до вступу на військову службу, службу до органів внутрішніх справ, Національної поліції, державної пожежної охорони, органів і підрозділів цивільного захисту, податкової міліції чи Державної кримінально-виконавчої служби України або призначення на відповідну посаду в межах до п'яти років із розрахунку один рік навчання за шість місяців служби.

Пунктом 2 Постанови КМУ від 17.07.1992 № 393 передбачено аналогічне правове регулювання як і в статті 17 Закону № 2262-XII.

У наведеному вище тексті норми права розділові знаки і сполучник «також» у сполученні з «а» вказують, що обставини, викладені після сполучника, мають таке саме значення, як і викладені до зазначеного сполучника. Тобто додатково до вислуги років при призначенні пенсії зараховується час навчання у цивільних вищих навчальних закладах і в інших навчальних закладах, після закінчення яких присвоюється офіцерське (спеціальне) звання. Виходячи з синтаксичної структури речення додатково до вказаної вислуги можу бути зарахований час навчання в навчальних закладах, зазначених у статті 17 вказаного вище Закону, якщо після їх закінчення присвоюється офіцерське (спеціальне) звання.

Аналогічний висновок міститься в постанові Верховного суду України від 10 березня 2015 року (реєстраційний номер рішення в єдиному реєстрі судових рішень № 43310876).

Судом встановлено, що після закінчення навчання у 1987 році в Луганському національному педагогічному університету імені Тараса Шевченко ОСОБА_1, офіцерського звання присвоєно не було, як того вимагає Закон № 2262-XII.

Крім того, слід зазначити, що системним аналізом положень статті 17 Закону № 2262 та Постанови КМУ від 17.07.1992 № 393 встановлено, що можливість зарахування до вислуги років часу навчання у цивільних вищих навчальних закладах і в інших навчальних закладах, після закінчення яких присвоюється офіцерське (спеціальне) звання, передбачена тільки при обрахунку вислуги років для призначення особі пенсії, тобто для цілей пенсійного забезпечення.

Зарахування ж часу навчання у вищих навчальних закладах до вислуги років для встановлення статусу ветерана органів внутрішніх справ, ані Законом України «Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ, ветеранів Національної поліції і деяких інших осіб та їх соціальний захист», ані будь-яким іншим законодавчим актом не передбачено.

Натомість, як вже вище зазначено, положеннями ст. 5 Закону України «Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ, ветеранів Національної поліції і деяких інших осіб та їх соціальний захист» можливість отримання статусу ветерана органів внутрішніх справ безпосередньо пов'язана зі строком служби в органах внутрішніх справ.

Порядок проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, їх права і обов'язки визначено Положенням про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженим постановою Кабінету Міністрів від 29 липня 1991 року № 114 (далі - Положення № 114).

Відповідно до норм цього Положення № 114, до рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ належать особи, які перебувають у кадрах Міністерства внутрішніх справ і яким присвоєно спеціальні звання, встановлені законодавством (пункт 1, перелік спеціальних звань визначено пунктом 2). Час перебування осіб рядового і начальницького складу на службі в органах внутрішніх справ зараховується до загального і безперервного трудового стажу, а також до стажу за спеціальністю згідно з законодавством (пункт 20).

Проаналізувавши вищевикладене можна дійти висновку, що навчання у цивільних вищих навчальних закладах, після закінчення яких не присвоюється офіцерське (спеціальне) звання, та курсанти яких не включені до складу кадрів Міністерства внутрішніх справ, не може вважатися й проходженням служби в органах внутрішніх справ.

Враховуючи викладене, судом встановлено відсутність підстав для зарахування часу навчання позивача у Луганському національному педагогічному університету імені Тараса Шевченко до вислуги років для встановлення статусу ветерана органів внутрішніх справ .

За таких обставин, вислуга років ОСОБА_1 становить 24 роки 02 місяці 10 днів (без урахування часу навчання 01 рік 00 місяців 15 днів), що не дає підстав визнати позивача ветераном органів внутрішніх справ.

З урахуванням наведеного, суд вважає, що у відповідача не було правових підстав для задоволення заяви позивача стосовно встановлення статусу ветерана органів внутрішніх справ, на підставі пункту 1 частини першої Закону України «Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ, ветеранів Національної поліції і деяких інших осіб та їх соціальний захист».

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Крім того, відповідно до частини 2 статті 71 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Частиною 1 статті 9 КАС України передбачено, що суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого: 1) суд вирішує справи відповідно до Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України; 2) суд застосовує інші нормативно-правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, у межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією та законами України.

Проаналізувавши надані сторонами докази по справі та вищенаведені норми законодавства, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову ОСОБА_1.

У зв'язку із відмовою в задоволені позову судові витрати зі сплати судового збору позивачу не відшкодовуються.

Керуючись статтями 158-163, Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Ліквідаційної комісії Головного управління МВС України в Луганській області про визнання протиправними дій, та зобов'язати вчинити певні дії відмовити за необґрунтованістю.

Постанова суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого Кодексом адміністративного судочинства України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження

Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Постанову у повному обсязі складено та підписано судом 11 березня 2016 року.

Суддя Т.В. Смішлива