Справа № 462/3587/15-а
Суддя: Колодяжний С. Ю.
Дата ухвалення: 2016-02-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

справа № 462/3587/15-а
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 лютого 2016 року Залізничний районний суд м.Львова у складі:

головуючого судді Колодяжного С.Ю.

при секретарі Обертас Н.М.

з участю

представника позивача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м.Львові справу за адміністративним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 районної адміністрації Львівської міської ради, третя особа Львівське комунальне підприємство «Сяйво», про скасування розпорядження,

встановив:

ОСОБА_3 звернулася в суд з позовом про визнання незаконним та скасування розпорядження ОСОБА_4 районної адміністрації Львівської міської ради №761 від 13.11.2015 року «Про самочинне будівництво здійснене ОСОБА_3Я.». Свої вимоги мотивує тим, що оскаржуваним розпорядженням її зобовязано демонтувати мансардний поверх над квартирою №3 на вул.Орельській, 47 у м.Львові та привести планування будинку і квартири до попереднього стану, однак вважає, що ОСОБА_4 районна адміністрація Львівської міської ради не вправі була виносити таке розпорядження, оскільки вийшла за межі своїх повноважень. Зазначає, що рішенням апеляційного суду Львівської області від 02.11.2015 року в задоволенні позову ОСОБА_4 районної адміністрації Львівської міської ради про демонтаж надбудованого мансардного поверху відмовлено. Також відповідач своїм розпорядженням зобовязує до дій лише одного із співвласників квартири. Крім цього, відповідачем не зясовано і не враховано технічного стану будинку, стан даху і необхідність його ремонту.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала, дала пояснення аналогічні викладеному, просить позов задовольнити.

Представник відповідача проти позову заперечив, посилаючись на безпідставність такого, просив в задоволенні позову відмовити.

Третя особа ЛКП «Сяйво», будучи належним чином повідомленим про час, день і місце розгляду справи, не забезпечило явку свого повноважного представника в судове засідання, заяви про розгляд справи за його відсутності не подало, про причини неявки суд не повідомило.

Заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових чи службових осіб.

У ч.1 ст.6 КАС України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи чи інтереси.

Судом встановлено, що позивач є співвласником квартири на вул.Орельській, 47/3 у м.Львові.

З метою ремонту квартири, зокрема даху, її було переобладнано, здійснено надбудову мансардного поверху над квартирою з влаштуванням шатрового даху.

Відповідно до протоколу міжвідомчої комісії ОСОБА_4 районної адміністрації Львівської міської ради від 11.11.2014 року № 35, комісія, заслухавши заяви мешканця квартири № 2 на вул.Орельській, 47 ОСОБА_5, інформацію ЛКП «Сяйво» про самочинне будівництво на вул.Орельській, 47, вирішила демонтувати самочинно надбудований мансардний поверх над квартирою та привести планування будинку і квартири до попереднього стану.

Згідно розпорядження ОСОБА_4 районної адміністрації Львівської міської ради №761 від 13.11.2014 року зобовязано ОСОБА_3, мешканку квартири № 3 на вул.Орельській, 47, в термін до 01.03.2015 року демонтувати самочинно надбудований мансардний поверх над квартирою і привести планування будинку і квартири до попереднього стану.

Відповідно до приписів ч.1 ст.19 Конституції України ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.

Положеннями ч.2 ст.19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

З аналізу змісту нормативно-правових актів, які регулюють правовідносини щодо наслідків самочинного будівництва, колегія суддів робить висновок про те, що адміністрація, як виконавчий орган місцевої ради не уповноважена вирішувати питання про зобов'язання особи здійснити перебудову самовільно реконструйованої квартири.

Повноваження органів місцевого самоврядування (у тому числі виконавчих органів міських рад) у сфері будівництва передбачені Законами України: від 20 травня 1999 року № 687-XIV «Про архітектурну діяльність»; від 16 листопада 1992 року № 2780-ХІІ «Про основи містобудування»; від 21 травня 1997 року № 280/97-ВР «Про місцеве самоврядування в Україні», а також Цивільним кодексом України.

Згідно з ч.3 ст.13Закону України «Про архітектурну діяльність» (в редакції, чинній на момент винесення оскаржуваного рішення адміністрації) органи місцевого самоврядування здійснюють свою діяльність у сфері містобудування та архітектури відповідно до Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні».

Підпунктом 3 пункту «б» ч.1 ст.31 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» (в редакції, чинній на момент винесення оскаржуваного рішення адміністрації) до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належить делеговане повноваження із здійснення в установленому порядку державного контролю за дотриманням законодавства, затвердженої містобудівної документації при плануванні та забудові відповідних територій; зупинення у випадках, передбачених законом, будівництва, яке проводиться з порушенням містобудівної документації і проектів окремих об'єктів, а також може заподіяти шкоди навколишньому природному середовищу.

Крім того, компетенція виконавчих органів міських рад у сфері містобудування визначена статтями 12 та 14 Закону України «Про основи містобудування». Статтею 14 цього Закону (в редакції, чинній на момент винесення оскаржуваного рішення Адміністрації) передбачено повноваження, аналогічне за змістом тому, що міститься в ст.31 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні».

Суд звертає увагу, що конструкція наведених правових норм є відсильною, тобто для свого застосування вимагає наявності установленого порядку державного контролю.

Такий порядок встановлено, зокрема, ст.376 ЦК України. Частиною 7 цієї статті передбачено, що у разі істотного відхилення від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотного порушення будівельних норм і правил суд за позовом відповідного органу державної влади або органу місцевого самоврядування може постановити рішення, яким зобов'язати особу, яка здійснила (здійснює) будівництво, провести відповідну перебудову. Якщо проведення такої перебудови є неможливим або особа, яка здійснила (здійснює) будівництво, відмовляється від її проведення, таке нерухоме майно за рішенням суду підлягає знесенню за рахунок особи, яка здійснила (здійснює) будівництво.

Таким чином, наведені правові норми безальтернативно вказують на те, що можливість покладення на особу обов'язку щодо здійснення перебудови (демонтажу) самочинного будівництва законодавцем пов'язується лише із наявністю відповідного судового рішення.

При виявленні факту самочинного будівництва відповідач вправі зафіксувати вказаний факт та запропонувати позивачу провести відповідну перебудову або демонтаж самочинно зведеної споруди у добровільному порядку з одночасним попередженням про наслідки, передбачені ч.7 ст.376 ЦК України, однак не вправі зобов'язувати позивача демонтувати надбудований мансардний поверх над квартирою на вул.Орельській, 47/3 у м.Львові.

Відтак, зобов'язуючи ОСОБА_3 до 01.03.2015 року демонтувати прибудову до квартири на вул.Орельській, 47/3 у м.Львові, відповідач ОСОБА_4 районна адміністрація Львівської міської ради перебрала на себе функції суду, що суперечить наведеним вимогам законодавства і є протиправним.

Відповідно до ст.94 КАС України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджуєвсі здійснені нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України (або відповідного місцевого бюджету, якщо іншою стороною був орган місцевого самоврядування, його посадова чи службова особа).

З огляду на зазначене, на користь ОСОБА_3 за рахунок коштів місцевого бюджету слід стягнути документально підтверджені витрати по сплаті судового збору в розмірі 73,08 грн. (а.с.1).

Керуючись ст.ст. 2, 6-14, 17, 18, 71, 94, 158-163, 167 КАС України, суд

постановив:

Адміністративний позов задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати розпорядження ОСОБА_4 районної адміністрації Львівської міської ради № 761 від 13.11.2015 року «Про самочинне будівництво, здійснене ОСОБА_3Я.».

Повернути ОСОБА_3 73,08 грн. понесених судових витрат за рахунок коштів місцевого бюджету.

Апеляційна скарга на постанову суду може бути подана протягом десяти днів з дня отримання копії постанови до Львівського апеляційного адміністративного суду через Залізничний районний суд м.Львова з одночасним направленням копії апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції.

Суддя:

Оригінал постанови.