Справа № 302/141/16-а
Суддя: Кривка В. П.
Дата ухвалення: 2016-03-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 302/141/16-а
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02.03.2016 р.

смт. Міжгір`я

Міжгірський районний суд Закарпатської області

в особі суддя Кривка Володимир Павлович

при секретарі Гажук Н.В.,

з участю: позивач - представник ОСОБА_1,

відповідача - представник ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в райсуді в смт.Міжгір'ї справу за позовом ОСОБА_3 до управління Пенсійного Фонду України про визнання протиправною відмову призначити пенсію за віком матері, що виховує дитину інваліда до 6 років і зобов'язання призначити пенсію з 03.12.2015 року,-

В С Т А Н О В И В :

15.02.2016 року ОСОБА_3 подала до суду позов про визнання неправомірним та скасування рішення, оформлене протоколом № 68 від 30.12.2015 року, УПФ України в Міжгірському районі Закарпатської області про відмову в призначені їй пенсії за віком, відповідно до п. 3 прикінцевих положень ЗУ "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" як матері, що виховує дитину-інваліда до 6-ти років та зобов'язання УПФ України в Міжгірському районі Закарпатської області призначити їй пенсію за віком відповідно до п.3 прикінцевих положень ЗУ "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" як матері дитини-інваліда з дитинства з моменту звернення за призначенням такої пенсії - 03.12.2015 року. Свої вимоги позивачка вмотивувала так. Позивачка 03.12.2015 року, після досягнення 50 річного віку, звернулася до УПФ України в Міжгірському районі для призначення їй дострокової пенсії за віком, як матері дитини-інваліда з дитинства згідно п.3 розділу ХV "Прикінцеві положення" ЗУ "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" надавши відповідачу свідоцтво про народження її сина та дві довідки МСЕК, виписку з протоколу ЛКК, медичний висновок № 4. Відповідач листом від 06.01.2016 року повідомив позивачку про відмову в призначенні дострокової пенсії з підстав про відсутність довідки ЛКК про настання інвалідності дитини до 6-ти рокі та з посиланням на п.3 Прикінцевих положень ЗУ "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування". Позивачка вважає, що відповідач невірно витлумачив норму закону, у зв'язку з чим зробив неправильний правовий висновок, який не відповідає дійсному змісту норми закону, на яку зіслався відповідач, що змусило її звернутися до суду за захистом своїх прав.

Представник позивача заявлений позов підтримав, просить такий задовольнити.

Представник відповідача позов заперечила та пояснила наступне. 03.12.2015 року ОСОБА_3 , як мати інваліда з дитинства, що виховала дитину-інваліда до 6-го віку звернулася до УПФУ в Міжгірському районі про призначення дострокової пенсії по віку. Крім документів про стаж роботи, нею надано медичний висновок № 4 від 26.01.2007 року, виписка з протоколу ЛКК № 4/163 від 18.02.2004 р. та витяги із акту огляду у МСЕК серії 7 66 КА № 0026339, МСЕК серії 10 ААА № 543767. На виконання п.2.18 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до ЗУ "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" позивачці було запропоновано про необхідність подання висновку лікарсько-консультаційної комісії про те, що дитина мала медичні показання для визнання її дитиною-інвалідом до досягнення 6-го віку, оскільки дитина визнана дитиною-інвалідом після досягнення 6-го віку. ОСОБА_3 такий висновок не надано, тому 30.12.2015 р. Комісією про призначення (перерахунок) пенсій УПФУ в Міжгірському районі прийнято рішення про відмову в призначенні ОСОБА_3 дострокової пенсії по віку, як матері інваліда з дитинства, що виховала дитину-інваліда до 6-го віку, що зафіксовано протоколом № 68 від 30.12.2015 р..

Оцінивши зміст заявлених позовних вимог ОСОБА_3 та додані позивачкою до позову докази, на ствердження позовних вимог, письмове заперечення відповідача, заслухавши пояснення представника позивача, відповідача, суд дійшов висновку, що у задоволенні позову ОСОБА_3 слід відмовити, виходячи з такого.

Частиною другою ст. 17 ЗУ "Про пенсійне забезпечення" від 05.11.1991 року передбачено, що жінки, які народили п'ятеро або більше дітей і виховали їх до восьмирічного віку, і матері інвалідів з дитинства, які виховали їх до цього віку, мають право на пенсію за віком після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 15 років із зарахуванням до стажу часу догляду за дітьми. При цьому до числа інвалідів з дитинства належать також діти-інваліди віком до 16 років, які мають право на одержання соціальної пенсії.

Відповідно до п.3 Прикінцевих положень ЗУ "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" № 1058 від 09.07.2003 р. тимчасово, до прийняття відповідного закону передбачено, що жінки, які народили п'ятеро або більше дітей і виховали їх до шестирічного віку , і матері інвалідів з дитинства, які виховали їх до цього віку, мають право на призначення дострокової пенсії за віком після досягнення 50 років та за наявності не менше 15 років страхового стажу. При цьому до числа інвалідів з дитинства належать також діти-інваліди віком до 16 років.

Згідно п. 2.18 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до ЗУ "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" (зат. Пост. правління ПФУ від 27.11.2005 р. № 22-1, зар. в МЮУ 27.12.2005 р. за № 1566/11846 у ред. Пост. ПФУ від 07.07.2014 р. № 13-1) визнання особи інвалідом з дитинства або дитиною-інвалідом засвідчується випискою з акта огляду в МСЕК, медичним висновком установи охорони здоров'я, посвідченням одержувача допомоги, довідкою органу, що призначає допомогу, про період призначення допомоги. У разі якщо дитина визнана дитиною-інвалідом після досягнення шестирічного віку, або інвалідом з дитинства після досягнення вісімнадцятирічного віку надається висновок лікарсько-консультаційної комісії про те, що вона мала медичні показання для визнання її дитиною-інвалідом до досягнення шестирічного віку.

Позивачка в позові вказала , що вона 03.12.2015 року звернулася до УПФ України в Міжгірському районі Закарпатської області із заявою про призначення їй пенсії за віком, як матері дитини-інваліда з дитинства, до заяви додала: свідоцтво про народження дитини - сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1; виписку з протоколу ЛКК № 4/163 від 18.02.2004 року, згідно якої ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, поставлено діагноз: "стан після проникаючого поранення рогівки правого ока, артифанія "захват" зіниці, дисифукція; медичний висновок № 4 від 26.01.2007 року, з аналогічним діагнозом вказаним у протоколі ЛКК № 4/163; дві довідки МСЕК від 27.04.2009 р. та від 08.05.2012 р. про визнання ОСОБА_4,ІНФОРМАЦІЯ_2, інвалідом з дитинства другої групи (по зору).

На виконання вищевказаних вимог Закону № 1058 та Порядку № 22-1 (п. 2.18) позивачці представником УПФ України було роз'яснено та запропоновано про необхідність подання висновку лікарсько-консультаційної комісії про те, що дитина мала медичні показання для визнання її дитиною-інвалідом до досягнення 6-го віку, оскільки дитина визнана дитиною-інвалідом після досягнення 6-го віку. Позивачка такий висновок відповідачу не надала у зв'язку з чим їй 30.12.2015 р. Комісією відповідача було відмовлено у призначенні дострової пенсії по віку, як матері інваліда з дитинства, що виховала дитину-інваліда до 6-го віку.

Представник позивачки суду пояснив, що син ОСОБА_3 - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, у дванадцятирічному віці отримав травму ока , внаслідок чого в подальшому був визнаний інвалідом другої групи з дитинства.

Рішенням Верховного Суду України в справі адміністративного судочинства № 21-133-а-14, постанова від 27.05.2014 р., встановлено, якщо дитина визнана дитиною-інвалідом після досягнення нею шестирічного віку, або інвалідом з дитинства після досягнення вісімнадцятирічного віку, мати цієї дитини має право на отримання зазначеної пенсії лише у разі наявності висновку лікарсько-консультативної комісії про те, що дитина мала медичні показання для визнання її дитиною-інвалідом до досягнення шестирічного віку.

Згідно вимог ст. 244-2 КАС України рішення ВСУ, прийняте за результатами розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначені норми права, та для всіх судів України. Суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність з рішенням Верховного Судуд України.

Судом встановлено, що син позивачки ОСОБА_4,ІНФОРМАЦІЯ_2, отримав травму ока у дванадцятирічному віці і в подальшому був визнаний дитиною-інвалідом ІІ-ї групи. Доказів того, що син позивачки мав медичні показання для визнання його дитиною-інвалідом до досягнення шестирічного віку ОСОБА_3 не подала як УПФ України в Міжгірському районі Закарпатської області так і суду, за наведених вище обставин заявлений адміністративний позов ОСОБА_3 до задоволення не підлягає.

Судових витрат до стягнення чи повернення немає.

Керуючись ст.ст. 160-167 КАС України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

У задоволенні позову відмовити повністю.

Апеляційна скарга на постанову суду може бути подана в Львівський апеляційний адміністративний суд через районний суд протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом ч.3 ст.160 КАС України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Постанова набирає законної сили згідно з ст. 254 КАС України.

Суддя:ОСОБА_5