Справа № 806/36/16
Суддя: Капинос Оксана Валентинівна
Дата ухвалення: 2016-02-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 лютого 2016 року Житомир справа № 806/36/16

категорія 6.2

Суддя Житомирського окружного адміністративного суду Капинос О.В., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області про визнання дій незаконними та зобов'язання вчинити дії,

встановив:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просить:

- визнати незаконними дії Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області щодо відмови йому у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 1,4778 га для ведення особистого селянського господарства у власність на території Іванківської сільської ради Андрушівського району Житомирської області;

- зобов'язати Головне управління Держгеокадастру у Житомирській області повторно протягом 10 календарних днів з моменту вступу рішення по даній справі в законну силу, розглянути раніше подану заяву ОСОБА_2 про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 1,4778 га для ведення особистого селянського господарства у власність на території Іванківської сільської ради Андрушівського району Житомирської області.

Мотивуючи позовні вимоги позивач зазначив, що тверження відповідача щодо того, що вказана у заяві позивача земельна ділянка вже передана в оренду для ведення фермерського господарства, а тому не може надаватись для ведення особистого селянського господарства позивачу не є доведеним фактом передачі зазначеної земельної ділянки в оренду. Така обставина не підпадає під перелік підстав для відмови у видачі дозволу на розробку проекту землеустрою відведення земельної ділянки, а тому відповідач не мав права відмовляти позивачу у видачі дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної для ведення особистого селянського господарства у власність. Зважаючи на те, що дії відповідача не узгоджуються із приписами Земельного кодексу України, вважає, що його заява має бути повторно розглянута останнім.

Представник позивача до суду прибув, позовні вимоги підтримав, подав заяву, в якій просить справу розглянути у письмовому провадженні.

Представник відповідача до суду з'явився, подав клопотання про розгляд справи за його відсутності. Згідно поданих письмових заперечень, просить у позові відмовити. Зокрема, із заперечень вбачається, що відмовляючи у задоволенні заяви ОСОБА_1 Головне управління Держгеокадастру у Житомирській області керувалося інформацією, наданою відділом Держгеокадастру в Андрушівському районі Житомирської області, відповідно до якої вказана позивачем у клопотанні земельна ділянка передана в оренду для ведення фермерського господарства іншій особі.

У відповідності до ч.6 ст.128 Кодексу адміністративного судочинства України, суд вважає за можливе справу розглянути у порядку письмового провадження на підставі наявних у ній доказів.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 27.10.2015 ОСОБА_1 звернувся із заявою до Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 1,4778 га для ведення особистого селянського господарства на території Іванківської сільської ради Андрушівського району Житомирської області (а.с.8).

За результатами розгляду заяви, Головне управління Держгеокадастру в Житомирській області, листом №19-6-7777.7-6879/25-15 від 27.11.2015 року повідомило ОСОБА_1 про відмову в наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення зазначеної земельної ділянки, оскільки вказана в його заяві земельна ділянка вже передана в оренду іншій особі для ведення фермерського господарства (а.с.7).

Правовідносини, що виникли між сторонами, регулюються Земельним кодексом України.

Відповідно до частин 1, 2, 3 ст. 22 Земельного кодексу України, землями сільськогосподарського призначення визнаються землі, надані для виробництва сільськогосподарської продукції, здійснення сільськогосподарської науково-дослідної та навчальної діяльності, розміщення відповідної виробничої інфраструктури, у тому числі інфраструктури оптових ринків сільськогосподарської продукції, або призначені для цих цілей.

До земель сільськогосподарського призначення належать: сільськогосподарські угіддя (рілля, багаторічні насадження, сіножаті, пасовища та перелоги); несільськогосподарські угіддя (господарські шляхи і прогони, полезахисні лісові смуги та інші захисні насадження, крім тих, що віднесені до земель лісогосподарського призначення, землі під господарськими будівлями і дворами, землі під інфраструктурою оптових ринків сільськогосподарської продукції, землі тимчасової консервації тощо).

Землі сільськогосподарського призначення передаються у власність та надаються у користування громадянам - для ведення особистого селянського господарства, садівництва, городництва, сінокосіння та випасання худоби, ведення товарного сільськогосподарського виробництва, фермерського господарства.

Згідно зі частинами 1, 2 ст. 116 Земельного кодексу України, громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону.

Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Частиною 1 ст. 117 Земельного кодексу України передбачено, що передача земельних ділянок державної власності у комунальну власність чи навпаки здійснюється за рішеннями відповідних органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування, які здійснюють розпорядження землями державної чи комунальної власності відповідно до повноважень, визначених цим Кодексом.

Відповідно до частин 6, 7 ст. 118 ЗК України, громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

З матеріалів справи вбачається, що позивачем разом із заявою про надання дозволу на розробку проекту землеустрою було надано необхідні документи, а саме: копію паспорта, копію ідентифікаційного коду, викопіювання з кадастрової карти (плану) з відображенням бажаного місця розташування земельної ділянки та викопіювання з плану земель Іванківської сільської ради з відображенням бажаного місця розташування земельної ділянки. (а.с.9-10).

Таким чином, позивачем було повністю дотримано вимог ст. 118 Земельного кодексу України.

Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених ст. 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об'єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності, зокрема для ведення особистого селянського господарства - не більше 2 гектарів (п. "б" ч. 1 ст. 121 Земельного кодексу України).

Згідно абзацу 1 ч. 3 ст. 123 Земельного кодексу України, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування в межах їх повноважень у місячний строк розглядає клопотання і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування земельної ділянки вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, а також генеральних планів населених пунктів, іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування території населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Аналізуючи зміст вищевикладених норм, які встановлюють механізм та процедуру звернення осіб до органів місцевого самоврядування чи органів виконавчої влади з приводу надання їм у власність земельних ділянок, суд звертає увагу, що надання відповідного дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність є одним з етапів погодження і оформлення документів, які відповідно до вимог чинного законодавства є необхідними для прийняття компетентним органом рішення про набуття громадянами земель у власність. При дотриманні заявником при подачі зави щодо надання дозволу на розроблення проекту землеустрою вимог статей 118, 122 ЗКУ, у уповноваженого органу відсутні законні підстави для встановлення будь-яких обмежень у надані зазначеного дозволу.

Як вбачається з наявного в матеріалах справи листа відділу Держгеокадастру в Андрушівському районі Житомирської області №9-607-99.3-453/2-16 від 02.02.2016 року, зазначена в заяві ОСОБА_1 земельна ділянка в оренду не передавалась і в користуванні на умовах оренди не перебуває (а.с.30-31).

Враховуючи викладене, суд вважає дії Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області щодо відмови ОСОБА_1 у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 1,4778 га для ведення особистого селянського господарства у власність на території Іванківської сільської ради Андрушівського району Житомирської області неправомірними, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню.

Що стосується вимоги позивача про зобов'язання відповідача розглянути повторно його заяву про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою саме протягом 10 календарних днів з моменту вступу рішення по даній справі в законну силу, суд зазначає, що строки розгляду вказаних заяв передбачені ч.7 ст.118 Земельного кодексу України, а тому суд не може встановлювати інший термін для розгляду.

Відповідно до ч.1 ст.94 КАС України судовий збір в сумі 1102,20 грн. підлягає відшкодуванню за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області.

Керуючись ст.86, 94, 158-162, 167, 186, 254 Кодексу адміністративного судочинства України ,

постановив:

Позов задовольнити.

Визнати протиправними дії Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області щодо відмови ОСОБА_1 у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 1,4778 га для ведення особистого селянського господарства у власність на території Іванківської сільської ради Андрушівського району Житомирської області.

Зобов'язати Головне управління Держгеокадастру у Житомирській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 1,4778 га для ведення особистого селянського господарства у власність на території Іванківської сільської ради Андрушівського району Житомирської області.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області на користь ОСОБА_1 1102,20 грн. сплаченого судового збору.

Постанова суду першої інстанції, якщо інше не встановлено Кодексом адміністративного судочинства України, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано.

Апеляційна скарга подається до Житомирського апеляційного адміністративного суду через Житомирський окружний адміністративний суд, протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 Кодексу адміністративного судочинства України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя О.В. Капинос