Справа № 826/25791/15
Суддя: Данилишин В.М.
Дата ухвалення: 2016-03-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

за наслідками розгляду питання про відвід судді

02 березня 2016 року м. Київ № 826/25791/15

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі колегії суддів: головуючого судді Данилишина В.М., суддів Качура І.А., Келеберди В.І., при секретарі судових засідань Новик В.М., за участю представників сторін, розглянув у відкритому судовому засіданні заяву представника публічного акціонерного товариства "Бюро кредитних історій "Фенікс" про відвід судді.

На підставі ч.ч. 3, 7 ст. 160 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) у судовому засіданні 02 березня 2016 року проголошено вступну та резолютивну частини ухвали.

Всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються подана заява, об'єктивно оцінивши наявні у матеріалах справи докази, які мають юридичне значення для її розгляду та вирішення, суд -

ВСТАНОВИВ:

У провадженні Окружного адміністративного суду міста Києва (також далі - суд) знаходиться справа №826/25791/15 (далі - справа №826/27734/15) за позовом публічного акціонерного товариства "Бюро кредитних історій "Фенікс" (далі - позивач) до Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку (далі - відповідач-1) та Державної фіскальної служби України (далі - відповідач-2) про:

- визнання протиправними дій відповідача-1 щодо одноособового прийняття рішення від 12 червня 2015 року №813 "Про встановлення ознак фіктивності ПАТ "Бюро кредитних історій "Фенікс" та включення його до Переліку емітентів, що мають ознаки фіктивності" (далі - спірне рішення) всупереч вимозі п. 6 Положення про встановлення ознак фіктивності емітентів цінних паперів та включення таких емітентів до переліку (списку) емітентів, що мають ознаки фіктивності, затвердженого рішенням відповідача-1 від 14 жовтня 2014 року №1360, щодо прийняття рішень такого змісту спільно із відповідачем-2;

- визнання протиправними дій відповідача-2 щодо погодження спірного рішення, про прийняття такого рішення спільно із відповідачем-1 та щодо погодження цього рішення без будь-якого аналізу наявних ознак фіктивності позивача.

У судовому засіданні 02 березня 2016 року представником позивача надано суду для розгляду та вирішення письмову заяву про відвід колегії суддів у складі Данилишина В.М., Качура І.А. та Келеберди В.І. від розгляду справи (далі - подана заява).

В обґрунтування поданої заяви представником позивача зазначено, зокрема, наступне.

Прийняття колегією суддів у складі Келеберди В.І., Данилишина В.М. та Качура І.А. в аналогічній справі №826/24021/15 постанови від 25 січня 2016 року про відмову у задоволенні позову свідчить або про упередженості суддів, або про знаходження їх під зовнішнім тиском, про який судді, всупереч закону, не повідомляють учасників процесу. За будь-яких умов, розгляд справи у тому ж складі колегії, яка вже висловилася з приводу суті спору, позбавлена сенсу.

На переконання представника позивача, видається очевидним, що норму п. 6 Положення №1360 неможливо прочитати інакше, ніж так, що для визнання емітента фіктивним потрібне спільне рішення. Більше того, у постанові від 25 січня 2016 року прямо зазначено, що згідно з п. 6 Положення №1360, у разі відповідності емітента щонайменше трьом критеріям, визначеним у п. 4 цього Положення, Комісія та/або ДФС в межах компетенції проводять перевірку щодо відповідності емітента іншим критеріям фіктивності. За результатами такої перевірки, у разі відповідності емітента трьом або більше критеріям, визначеним у п. 4 цього Положення, на підставі відповідного спільного рішення Комісії та ДФС, емітент включається до Переліку як такий, що має ознаки фіктивності.

Чому, не побачивши спільного рішення, колегія суддів визнала його правомірним, для представника позивача є великою загадкою.

Також, представник позивача стверджував, що можна погодитися, що норма про спільне рішення у п. 6 Положення №1360 прийнята на виконання пп. 153.8.4 п. 153.8 ст. 153 Податкового кодексу України, проте для судді є очевидним, що скасування норми вищого рівня не веде до автоматичного скасування підзаконної норми. Натомість, суддя ухилився навіть від об'єктивного аналізу юридичних наслідків втрати чинності пп. 153.8.4 п. 153.8 ст. 153 Податкового кодексу України.

Так, у даній нормі зазначалося: "Внесення та виключення емітента з переліку емітентів, що мають ознаки фіктивності, здійснюються на підставі спільного рішення центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, та Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку".

З цього формулювання, на думку представника позивача, витікає, що повноваження центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику (Державної фіскальної служби України), та Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку щодо прийняття рішення щодо встановлення ознак фіктивності емітента та включення його до Переліку емітентів, що мають ознаки фіктивності, прописані абсолютно симетрично. Отже, якщо такі повноваження втрачає один орган, то еквівалентно такі ж повноваження втрачає інший орган. А тому, для представника позивача є незрозумілим, чому суд вирішив, що податкова свої повноваження втратила, а Комісія- ні.

Також, на думку представника позивача, суд проігнорував, що Комісія неправильно порахувала середньомісячні витрати на оплату праці.

Вищевикладене, на думку представника позивача, підтверджує упередженість колегії суддів у складі Данилишина В.М., Качура І.А. та Келеберди В.І., або може свідчити про тиск, який на неї здійснюється.

Відповідно до ст.ст. 133, 10, ч. 1 ст. 11, ч. 1 ст. 49 КАС України, клопотання осіб, які беруть участь у справі, вирішуються судом негайно після того, як буде заслухана думка інших присутніх у судовому засіданні осіб, які беруть участь у справі, про що постановляється ухвала. Ухвала суду про відмову в задоволенні клопотання не перешкоджає повторному його заявленню протягом судового розгляду справи.

Усі учасники адміністративного процесу є рівними перед законом і судом.

Не може бути привілеїв чи обмежень прав учасників адміністративного процесу за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.

Розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Особи, які беруть участь у справі, мають рівні процесуальні права і обов'язки.

Присутній у судовому засіданні 02 березня 2016 року представник позивача підтримав подану заяву та просив задовольнити її, представники відповідачів 1 та 2 заперечували проти поданої заяви та просили відмовити у її задоволенні.

Так, згідно зі ст. 27, ч.ч. 1-3 ст. 30, ч. 1 ст. 31 КАС України, суддя не може брати участі в розгляді адміністративної справи і відводиться: 1) якщо він брав участь у розгляді цієї справи або пов'язаної з нею справи як представник, секретар судового засідання, свідок, експерт, спеціаліст, перекладач; 2) якщо він прямо чи опосередковано заінтересований в результаті розгляду справи; 3) якщо він є членом сім'ї або близьким родичем (чоловік, дружина, батько, мати, вітчим, мачуха, син, дочка, пасинок, падчерка, брат, сестра, дід, баба, внук, внучка, усиновлювач чи усиновлений, опікун чи піклувальник, член сім'ї або близький родич цих осіб) сторони або інших осіб, які беруть участь у справі; 4) за наявності інших обставин, які викликають сумнів у неупередженості судді; 5) у разі порушення порядку визначення судді для розгляду справи, встановленого ч. 3 ст. 15-1 цього Кодексу.

Суддя відводиться також за наявності обставин, встановлених ст. 28 цього Кодексу.

До складу суду не можуть входити особи, які є членами сім'ї, родичами між собою чи родичами подружжя.

За наявності підстав, зазначених у ст.ст. 27 - 29 цього Кодексу, суддя, секретар судового засідання, експерт, спеціаліст, перекладач зобов'язані заявити самовідвід.

За цими ж підставами їм може бути заявлено відвід особами, які беруть участь у справі.

Відвід (самовідвід) повинен бути вмотивований і заявлений до початку судового розгляду адміністративної справи по суті у письмовій формі з обґрунтуванням підстав для відводу. Заявляти самовідвід після цього дозволяється лише у разі, якщо про підставу самовідводу стало відомо після початку судового розгляду.

У разі заявлення відводу (самовідводу) суд повинен вислухати особу, якій заявлено відвід, якщо вона бажає дати пояснення, а також думку осіб, які беруть участь у справі.

Тобто, як вбачається з вище викладених норм, заява про відвід судді повинна бути вмотивованою та заявленою з обґрунтуванням підстав для відводу.

Однак, за переконанням суду, зазначені у поданій заяві доводи є тільки припущенням представника позивача, оскільки будь-яких доказів, які б свідчили про необ'єктивність та упередженість колегії суддів у складі Данилишина В.М., Качура І.А. та Келеберди В.І., ним суду не надано.

Таким чином, перевіривши зазначені у поданій заяві доводи на предмет їх відповідності вище викладеним нормам та з'ясованим обставинам, вислухавши думку присутніх у судовому засіданні представників сторін, а також оцінивши докази, які уже містяться у матеріалах справи, суд прийшов до висновку про невмотивованість поданої заяви та заявлення її без обґрунтування зазначених у ст. 27 КАС України підстав для відводу.

Керуючись ст.ст. 24, 25, 27, 30, 31, 122, 160, 165, 254 КАС України, суд -

УХВАЛИВ:

Відмовити у задоволенні заяви представника публічного акціонерного товариства "Бюро кредитних історій "Фенікс" про відвід колегії суддів Окружного адміністративного суду міста Києва у складі Данилишина В.М., Качура І.А. та Келеберди В.І. від розгляду адміністративної справи №826/25791/15.

Копії ухвали у повному обсязі направити (вручити) сторонам та третім особам (їх уповноваженим представникам), роз'яснивши, що ухвала за наслідками розгляду питання про відвід окремо не оскаржується. Заперечення проти неї може бути включене до апеляційної чи касаційної скарги на постанову чи ухвалу суду, прийняту за наслідками розгляду справи.

Ухвала набирає законної сили з моменту ухвалення.

Головуючий суддя В.М. Данилишин

Суддя І.А. Качур

Суддя В.І. Келеберда

Ухвала у повному обсязі складена 09 березня 2016 року