Справа № 825/153/16
Суддя: Д'яков В.І.
Дата ухвалення: 2016-03-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

29 лютого 2016 року Чернігів Справа № 825/153/16

Чернігівський окружний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого-судді - Д'якова В.І.,

суддів - Кашпур О.В., Поліщук Л.О.,

за участю секретаря - Воєдило Л.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Чернігові, без фіксації судового процесу, в порядку ч. 1 ст. 41 КАС України, справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Державної судової адміністрації України, Державної казначейської служби України про визнання бездіяльності протиправною та стягнення коштів за порушення грошового зобов'язання,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Державної судової адміністрації України, Державної казначейської служби України, в якому просив суд:

- визнати протиправною бездіяльність Державної судової адміністрації України щодо тривалого невиконання зобов'язання по перерахуванню коштів на придбання благоустроєного житла ОСОБА_1 з 21.12.2005 по 06.11.2007 та з 27.01.2014 по 21.10.2014;

- визнати протиправною бездіяльність Державної казначейської служби України щодо тривалого невиконання зобов'язання по виконанню судового рішення від 06.11.2007 щодо перерахування коштів на придбання благоустроєного житла ОСОБА_1 з 07.11.2007 по 26.01.2014;

- стягнути з Державної судової адміністрації України №0132, МФО банку 820172, ЄДРПОУ ДСАУ 26255795 за бюджетною програмою КПКВ 0501150 «Виконання рішень судів на користь суддів» на користь ОСОБА_1 592 927,29 грн.

14.01.2016 позивачем до суду подана заява, в якій він уточнив свої позовні вимоги до Державної судової адміністрації України та просив суд визнати неправомірною бездіяльність відповідача з 30.03.2005 по 26.01.2014. При цьому зазначив, що 30.03.2005 - час коли у ДСА виник обов'язок забезпечити його благоустроєним житлом або перерахувати кошти на його придбання, а 21.10.2014 - час коли на рахунок позивача були перераховані кошти на придбання житла.

11.02.2016 ОСОБА_1 до суду подані письмові пояснення з уточненням позовних вимог, в яких позивач просив визнати протиправною бездіяльність відповідачів та стягнути з Державної судової адміністрації України на його користь 638 454, 14 грн. (523 416,14 +115 038,00).

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що після призначення його на посаду судді Апеляційного суду Чернігівської області в 2004 році, рішенням виконкому Чернігівської міської ради від 21.06.2005 №120 він разом із дружиною та дочкою був прийнятий на квартирний облік по пільговому списку. Його право на отримання благоустроєного житла протягом 6 місяців було гарантовано з 2005 року ст. 44 Закону України «Про статус суддів», однак житлом позивач забезпечений не був. Цією ж статтею була передбачена можливість придбання квартири судді за рахунок Державного бюджету.

Оскільки матеріально-технічним забезпеченням судів та суддів в силу ст.ст. 119, 126 Закону України «Про судоустрій» (що діяв на той час) та ст. 35 Бюджетного кодексу України опікувалася Державна судова адміністрація та через неї проводилося фінансування судових установ, позивач вважає, що через 6 місяців після взяття його на квартирний облік у Державної судової адміністрації України виникло зобов'язання фінансувати вирішення його квартирного питання.

Постановою Новозаводського районного суду м. Чернігова від 06.11.2007 у справі за позовом ОСОБА_2, ОСОБА_1, ОСОБА_3 до Державної судової адміністрації України, Державного казначейства України, Виконавчого комітету Чернігівської міської Ради Чернігівської області, Апеляційного суду Чернігівської області зобов'язано Головне управління Держказначейства України за рахунок коштів Держбюджету перерахувати Апеляційному суду Чернігівської області 550 385 грн. для придбання квартири судді Апеляційного суду Чернігівської області ОСОБА_1, а Апеляційний суд Чернігівської області зобов'язано за рахунок цих коштів придбати благоустроєне житло та передати його позивачу.

Оскільки вказане рішення фактично було виконано лише 22.10.2014, шляхом перерахування вказаних коштів ОСОБА_1, позивач, керуючись статтею 625 ЦК України, просить суд стягнути з Державної судової адміністрації України на його користь інфляційні втрати та 3% річних від простроченої суми, за період з дати ухвалення рішення суду (06.11.2007) до його виконання (22.10.2014), в сумі 638 454, 14 грн.

Позивач в судове засідання не з'явився, надіслав заяву в якій просив розгляд справи провести без його участі. Позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити.

Представник Державної судової адміністрації України в судове засідання також не з'явився, надав заяву в якій просив розглянути справу без його участі. Також надав суду письмові заперечення, в яких просив суд відмовити в задоволення позову, посилаючись на відсутність вини Державної судової адміністрації України у тривалому невиконання постанови Новозаводського районного суду м. Чернігова від 06.11.2007, оскільки виконання судового рішення залежало від Державної казначейської служби України, яка була боржником по справі.

Представник Державної казначейської служби України в судове засідання не з'явився, надіслав письмові заперечення, в яких просив суд відмовити в задоволенні позову та розглянути справу за його відсутності. Заперечення на позов мотивовані тим, що виконавчий лист Новозаводського районного суду м. Чернігова по справі №2-а-295/07 отриманий Казначейством від Апеляційного суду Чернігівської області 22.05.2013. Однак, у зв'язку з неможливістю виконати зазначений виконавчий лист через те, що рішення мало зобов'язальний характер, Казначейством 25.11.2013 подано заяву до Новозаводського районного суду м. Чернігова про зміну способу і порядку виконання рішення.

Після отримання заяви ОСОБА_1 про виконання вищевказаного рішення, кошти за виконавчим листом Новозаводського районного суду м. Чернігова по справі №2-а-295/07 перераховані Казначейством на банківський рахунок ОСОБА_1 22.10.2014, без порушень термінів виконання. Тому, представник вважає, що Казначейство діяло в межах та у спосіб, встановлений чинним законодавством і не допускало порушень прав та законних інтересів позивача, що свідчить про безпідставність і необгрунтованість вимог позивача про компенсацію 3% річних та інфляційних втрат.

Відповідно до частини першої статті 41 Кодексу адміністративного судочинства України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

Постановою Новозаводського районного суду м. Чернігова від 06.11.2007 по справі №2-а-295/07 задоволено позовні вимоги ОСОБА_2, ОСОБА_1, ОСОБА_3.

Зобов'язано Головне управління Державного казначейства України за рахунок коштів Державного бюджету (р/рахунок №4024, ЄДРПУ 26255795) перерахувати Апеляційному суду Чернігівської області (розрахунковий рахунок 0353 банк УДК в Чернігівській області МФО 853592 код 02894527) 550 385 грн. для придбання квартири і передачі її судді Апеляційного суду Чернігівської області ОСОБА_1.

Зобов'язано Апеляційний суд Чернігівської області за рахунок коштів Державного бюджету України придбати квартиру та передати її в користування суддям Апеляційного суду Чернігівської області ОСОБА_2, ОСОБА_1, ОСОБА_3 (а.с. 63-68).

Таким чином, рішенням суду було визначено певний спосіб та порядок захисту прав позивача, а саме шляхом зобов'язання Головного управління Держказначейства України перерахувати Апеляційному суду Чернігівської області кошти з Державного бюджету України для подальшого придбання квартири та передачі її у користування ОСОБА_1

Також судом встановлено, що ухвалою Новозаводського районного суду м. Чернігова від 01.04.2013, за заявою ОСОБА_1, було замінено спосіб та порядок виконання рішення Новозаводського районного суду м. Чернігова від 06.11.2007, зокрема слова «зобов'язати» замінено на «стягнути» з Державного бюджету України на користь Апеляційного суду Чернігівської області 550 385 грн. грошей на придбання квартири судді Апеляційного суду Чернігівської області ОСОБА_1.

В подальшому, ухвалою Новозаводського районного суду м. Чернігова від 27.01.2014 задоволено заяву Державної казначейської служби України про зміну способу та порядку виконання рішення Новозаводського районного суду м. Чернігова від 06.11.2007 по справі №2-а-295/07.

Змінено спосіб та порядок виконання рішення суду по справі №2-а-295/07 за адміністративним позовом ОСОБА_2, ОСОБА_1, ОСОБА_3 до Головного управління Державного казначейства України, Державної судової адміністрації України, виконавчого комітету Чернігівської міської ради, Апеляційного суду Чернігівської області про стягнення коштів для придбання житла з:

- стягнення з Державного бюджету України на користь Апеляційного суду Чернігівської області 550385 грн. грошей для придбання квартири і передачі її судді Апеляційного суду Чернігівської області ОСОБА_1; - зобов'язання Апеляційного суду Чернігівської області за рахунок коштів Державного бюджету України придбати судді Апеляційного суду Чернігівської області ОСОБА_1 благоустроєне житло у вигляді окремих квартир або будинків, на:

- стягнути з рахунку Державної судової адміністрації України № 0132 МФО банку 820172 ЄДРПОУ ДСАУ 26255795 за бюджетною програмою КПКВ 0501150 «Виконання рішень судів на користь суддів» на користь ОСОБА_1 коштів у сумі 550 385 грн. 00 коп. для придбання квартири (а.с. 69-72).

Відповідно до меморіального ордеру №2 кошти в сумі 550 385 грн. 00 коп. були перераховані на рахунок ОСОБА_1 22.10.2014 (а.с. 103).

Даючи правову оцінку обставинам вказаної справи, суд зважає на наступне.

Частиною першою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, визначено, що завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Згідно з частиною другою статті 21 Кодексу адміністративного судочинства України вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної протиправними рішеннями, діями чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень або іншим порушенням прав, свобод та інтересів суб'єктів публічно-правових відносин, розглядаються адміністративним судом, якщо вони заявлені в одному провадженні з вимогою вирішити публічно-правовий спір. Інакше вимоги про відшкодування шкоди вирішуються судами в порядку цивільного або господарського судочинства.

Загальні підстави відшкодування шкоди визначені Цивільним кодексом України.

Відповідно до частини 1 статті 22 Цивільного кодексу України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Відповідно до частин 3, 5 статті 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов'язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов'язки можуть виникати з рішення суду.

Відповідно до статті 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов'язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Таким чином, вказана стаття встановлює міру відповідальності боржника перед кредитором за несвоєчасне виконання ним своїх зобов'язань.

Так, судом встановлено, що постановою Новозаводського районного суд м. Чернігова від 06.11.2007 по справі №2-а-295/07 Головне управління Держказначейства України було зобов'язано за рахунок Державного бюджету України перерахувати Апеляційному суду Чернігівської області кошти в сумі 550 385 грн., для придбання квартири і передачі її судді Апеляційного суду Чернігівської області ОСОБА_1

Разом з тим, ухвалою Новозаводського районного суду м. Чернігова від 27.01.2014, що набрала законної сили 11.02.2014, змінено спосіб та порядок виконання постанови Новозаводського районного суду м. Чернігова від 06.11.2007 по справі №2-а-295/07 шляхом стягнення з рахунку Державної судової адміністрації України на користь ОСОБА_1 коштів у сумі 550 385 грн. 00 коп. для придбання квартири.

Отже, вказаною ухвалою суду змінено не тільки спосіб та порядок виконання рішення суду, а й боржника по справі з Державної казначейської служби України на Державну судову адміністрацію України та стягувача з Апеляційного суду Чернігівської області на ОСОБА_1

Таким чином, право на отримання коштів в сумі 550 385 грн. 00 коп. для придбання квартири виникло у ОСОБА_1 з 11.02.2014, після набрання законної сили ухвали Новозаводського районного суду м. Чернігова від 27.01.2014 про зміну способу та порядку виконання рішення Новозаводського районного суду м. Чернігова від 06.11.2007 (а.с. 69-72).

Відповідно до статті 3 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень», виконання рішень суду про стягнення коштів, боржником за якими є державний орган, здійснюється Державною казначейською службою України в межах відповідних бюджетних призначень шляхом списання коштів з рахунків такого державного органу, а в разі відсутності у зазначеного державного органу відповідних призначень - за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду.

Порядок виконання рішень судів про стягнення коштів з держаних органів, передбачений постановою Кабінету Міністрів України від 03.08.2011 №845 «Про затвердження Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників» (далі - Порядок).

Відповідно до п. 24 Порядку стягувачі, на користь яких прийняті рішення про стягнення коштів з рахунків боржника, подають до органу Казначейства, в якому обслуговується боржник, документи, зазначені у пункті 6 цього Порядку.

Підпунктом 2 пункту 25 Порядку передбачено, що у разі наявності у боржника окремої бюджетної програми для забезпечення виконання рішень суду безспірне списання коштів з боржника (виконання рішень суду про стягнення коштів з боржника) здійснюється лише за цією бюджетною програмою. При цьому пункти 24 - 34 цього Порядку застосовуються лише щодо зазначеної бюджетної програми.

Судом встановлено, що для виконання рішень судів на користь суддів передбачена бюджетна програма КПКВ 0501150 «Виконання рішень судів на користь суддів». Головним розпорядником коштів за вказаною програмою є Державна судова адміністрація України.

Безспірне списання коштів з вказаної бюджетної програми здійснюється Державною казначейською службою України на підставі звернень стягувачів (суддів), на користь яких прийняті рішення.

Відповідно до п. 48 Порядку перерахування коштів стягувачу здійснюється Казначейством у тримісячний строк з дня надходження необхідних документів та відомостей.

Як вбачається з матеріалів справи, 19.08.2014 Державною казначейською службою України отримано заяву ОСОБА_1 (а.с. 131) про виконання постанови Новозаводського районного суду м. Чернігова від 06.11.2007. Кошти за виконавчим листом Новозаводського районного суду м. Чернігова по справі №2-а-295/07 були перераховані на банківський рахунок ОСОБА_1 22.10.2014.

Тобто виконавчий документ перебував на виконанні в Державній казначейській службі України 2 місяці та 2 дні, що свідчить про відсутність порушення термінів його виконання.

Крім того, суд зазначає, що до майнових відносин, заснованих на адміністративному або іншому владному підпорядкуванні однієї сторони другій стороні, а також до податкових, бюджетних відносин цивільне законодавство не застосовується, якщо інше не встановлено законом.

Стаття 625 ЦК України розміщена в розділі «Загальні положення про зобов'язання» книги 5 цього Кодексу і визначає загальні правила відповідальності за порушення грошового зобов'язання та поширює свою дію на всі види зобов'язань, якщо інше не передбачено спеціальними нормами, що регулюють суспільні правовідносини з виникнення, зміни чи припинення окремих видів зобов'язань.

Частиною другою статті 625 ЦК України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

При розгляді справ про передбачену статтею 625 ЦК України відповідальність за порушення грошового зобов'язання слід з'ясувати: чи існує зобов'язання між сторонами, чи це зобов'язання є грошовим, чи доведено наявність прострочення у виконанні зобов'язання, чи існують спеціальні норми, що регулюють ці правовідносини та виключають застосування цієї статті.

Передбачена статтею 625 ЦК України норма не застосовується до трудових правовідносин (заборгованості із заробітної плати, відшкодування шкоди працівникові внаслідок трудового каліцтва), сімейних та інших правовідносин, які регулюються спеціальним законодавством.

Правовідносини, які виникають з приводу виконання судових рішень, врегульовані Законом України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень», Законом України «Про виконавче провадження».

Таким чином, оскільки спірні правовідносини виникли у зв'язку з виконанням судового рішення, то до них не можуть застосовуватися норми, що передбачають цивільну-правову відповідальність за невиконання грошового зобов'язання (стаття 625 ЦК України).

Аналогічна правова позиція висловлена і в постанові Верховного Суду України від 20.01.2016 (справа № 6-2759цс15)

Згідно ст. 244-2 Кодексу адміністративного судочинства України рішення Верховного Суду України, прийняте за результатами розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначені норми права, та для всіх судів України. Суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність з рішенням Верховного Суду України.

З урахуванням статті 625 ЦК України та межі її застосування, а також приймаючи до уваги те, що право на отримання коштів в сумі 550 385 грн. 00 коп. для придбання квартири виникло у ОСОБА_1 з 11.02.2014, після набрання законної сили ухвали Новозаводського районного суду м. Чернігова від 27.01.2014 про зміну способу та порядку виконання постанови Новозаводського районного суду м. Чернігова від 06.11.2007, заяву ОСОБА_1 про виконання постанови було отримано Державною казначейською службою України 19.08.2014, а кошти перераховані позивачу 22.10.2014, суд дійшов висновку про відсутність протиправної бездіяльності відповідачів у спірних правовідносинах та відсутність підстав для стягнення з Державної судової адміністрації України на користь позивача інфляційних втрат та 3% річних в сумі 638 454, 14 грн.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

При вирішенні даної справи судом були враховані положення частини 3 статті 2, частини 1 статті 11 Кодексу адміністративного судочинства України.

Згідно з частиною першою статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Згідно з частиною другою статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Згідно з частин 1, 3 статті 86 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

З урахуванням зазначеного, суд дійшов висновку, що відповідачі діяли на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, а тому в задоволенні адміністративного позову необхідно відмовити повністю.

Відповідно до статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати з відповідачів не стягуються.

Керуючись статтею 124 Конституції України, статтями 9, 69-71, 158-163 Кодексу адміністративного судочинства України, Чернігівський окружний адміністративний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 відмовити повністю.

Постанова суду набирає законної сили в порядку статей 167, 186 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена до Київського апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня отримання її копії.

Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення.

Головуючий суддя В.І. Д'яков

Судді О.В. Кашпур

Л.О. Поліщук