Справа № 484/5764/15-а
Суддя: Мельничук О. В.
Дата ухвалення: 2016-02-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Провадження № 2-а/484/18/16
Справа № 484/5764/15-а
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24.02.2016 р.

Первомайський міськрайонний суд Миколаївської області

в складі: головуючого судді - Мельничук О.В.

при секретарі - Голубковій Н.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Первомайськ Миколаївської області справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Первомайського обєднаного управління Пенсійного фонду України Миколаївської області про визнання дій протиправними та зобовязання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

31.12.2015 року позивач звернувся до суду з адміністративним позовом, який уточнив в ході судового розгляду та просив:

визнати протиправною відмову Первомайського обєднаного управління Пенсійного фонду України Миколаївської області у призначені та виплаті йому щомісячної довічної грошової допомоги, як судді, звільненому у звязку з виходом у відставку;

покласти на відповідача примусовий обовязок про призначення та виплату йому з 29.09.2014 року ( з дня подачі ним такої заяви) вказаного виду соціального забезпечення у розмірі 90% від його заробітної плати, що була в пору його роботи на посаді судді Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області та з урахуванням належного йому почесного звання "Заслужений юрист України", а також з урахуванням інфляції та сум пенсії, які були виплачені за вказаний період із звільненням виплачу вальних сум від обкладення прибутковим (подоходним) податком;

встановити обовязок відповідачу щодо здійснення виплат позивачу щомісячної довічної грошової допомоги з урахуванням послідуючих підвищень заробітної плати (винагороди) суддям України.

Позовні вимоги мотивовані тим, що 29.09.2014 року у порядку, встановленому Законом України «Про судоустрій і статус суддів», він звернувся до Верховної ОСОБА_2 України із заявою про звільнення з посади судді Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області у відставку, маючи 37 років 9 місяців суддівського стажу.

Звільнення позивача у відставку з посади судді Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області, з незалежних від нього причин, відбулося лише 16.07.2015 року згідно Постанови Верховної ОСОБА_2 України від 16.07.2015 року № 636-VІІІ.

22.07.2015 року наказом голови Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області за № 189 позивача було відраховано із штату Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області у звязку із виходом у відставку.

29.07.2015 року позивач звернувся до відповідача з заявою про призначення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці відповідно до Закону України «Про судоустрій і статус суддів» про встановлення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці.

12.08.2015 року листом відповідач повідомив позивача про прийняття рішення про відмову у призначенні щомісячного довічного грошового утримання судді.

Позивач стверджує, що має право на отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці з 23.07.2015 року у розмірі 90 відсотків від заробітку судді, оскільки має стаж судді, який дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці більше 35 років станом на 03.06.2013 року і йому виповнилось на той час 62 роки, що йому й гарантувало право на відставку і отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у розмірі 90 відсотків грошового утримання судді, як це і прокоментовано у рішенні Конституційного Суду України від 13.06.2013 року № 3-рп/2013 щодо дії положень статті 138 в редакції Закону №2453-VІ та зовсім не так, як це виписано у Законі № 213- VІІІ від 02.03.2015 року, тому що цей Закон вніс зміни до ст. 141 ч.3 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» далеко після того, як позивач набув право на щомісячне довічне грошове утримання судді у розмірі 90 відсотків.

В судове засідання позивач не зявився, а надав заяву з проханням розглядати справу у його відсутність, а позовні вимоги задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнав та в його задоволенні просив відмовити, пояснивши що не оспорюючи наявності у позивача віку та стажу для призначення щомісячного довічного утримання судді у відставці, а також правильності проведеного обрахунку заробітної плати судді для обчислення вказаної виплати, зазначає, що підставою відмови у призначенні щомісячного довічного утримання судді у відставці позивачу стало скасування з 01.06.2015 року норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії/щомісячне довічне утримання призначаються відповідно до Закону України «Про судоустрій і статус суддів» відповідно до п.5 Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 № 213. (далі - Закон від 02.03.2015 № 213).

Суд, вислухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного.

З довідки начальника ТУ ДСА у Миколаївській області від 01.02.2007 року № 7/1-191/07 вбачається, що протягом 2006 року позивачу нараховувалось та виплачувалось довічне грошове утримання судді у звязку із набуттям стажу, який дає право на відставку та отримання довічного грошового утримання судді.(а.с.14)

З постанови Верховної ОСОБА_2 України від 16.07.2015 року № 636-УІІІ вбачається, що позивача звільнено з посади судді Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області у звязку з поданням заяви про відставку.(а.с.9-13)

З наказу голови Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 22.07.2015 року № 189 вбачається, що з 20.07.2015 року відповідача відраховано із штату Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області у звязку із звільненням з посади судді та виходом у відставку, відповідно до Постанови Верховної ОСОБА_2 України від 16.07.2015 року № 636-VІІІ. (а.с.7)

З довідки територіального управління Державної судової адміністрації у Миколаївській області від 17.07.2015 року № 5/2-3386/15 вбачається, що вислуга позивача, яка дає право на відставку та отримання щомісячного грошового утримання судді у відставці станом на 17.07.2015 року становить 38 років 7 місяців. (а.с. 8)

З заяви позивача від 29.07.2015 року вбачається, що 29.07.2015 року останній звернувся до відповідача з вимогою про призначення йому щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці і в той же день заява була зареєстрована відповідачем. (а.с. 5)

З листа Управління Пенсійного фонду України в м. Первомайськ та Первомайському районі Миколаївської області від 12.08.2015 року за № 42-с-08 вбачається, що відповідач з посиланням на п.5 Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 № 213 повідомив позивача про відмову у призначенні щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці. (а.с.6)

Ст. 71 ч.2 КАС України передбачає, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дій чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Ст. 162 ч. ч.1, 2 КАС України передбачає, що при вирішенні справи по суті суд може задовольнити адміністративний позов повністю або частково чи відмовити в його задоволенні повністю або частково. Суд може прийняти іншу постанову, яка б гарантувала дотримання і захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших субєктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку субєктів владних повноважень.

Ст. 6 ч.1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачає, що кожен має право на справедливий розгляд його справи.

З досліджених судом доказів вбачається, що позивач мав визначений ст.ст. 109, 131 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» стаж роботи, який дає право на відставку, у встановленому законом порядку та 29.09.2014 року звернувся до Вищої ради юстиції та Верховної ОСОБА_2 України із заявами про звільнення з посади судді Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області у відставку.

Також вбачається, що розгляд питання та прийняття Верховною ОСОБА_2 України рішення про звільнення з посади судді, обраного безстроково, регулювався ст. 111 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», частиною 6 якої передбачено, що повноваження судді припиняються з дня набрання чинності постановою Верховної ОСОБА_2 України. Згідно Регламенту Верховної ОСОБА_2 України постанова Верховної ОСОБА_2 України від 16.07.2015 року № 636-VIII «Про звільнення суддів» набрала чинності в день її прийняття, тобто 16.07.2015 року. Отже повноваження судді Сташенко А.О. припинились 16.07.2015 року.

Відповідно до ч. 2 ст. 138 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» у редакції, яка діяла на час подання позивачем заяви про звільнення, суддя у відставці, який не досяг віку, встановленого частиною першою цієї статті, отримує щомісячне довічне грошове утримання. При досягненні таким суддею віку, встановленого частиною першою цієї статті за ним зберігається право на одержання щомісячного довічного грошового утримання або, за його вибором, призначається пенсія на умовах, передбачених статтею 37 Закону України "Про державну службу". Отже, суддя, який набув право на відставку відповідно до наявного у нього стажу не менше 20 років, але не досяг віку 65 років, мав право обирати: залишитися на посаді судді або прийняти рішення про відставку.

Судом встановлено, що на 03.06.2014 року позивач мав 62 роки і мав суддівського стажу більше 35 років.

Вирішуючи питання про наявність у позивача права на отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, суд виходить з того, що позивач реалізував своє право на щомісячне грошове утримання судді, до того як воно було припинено згідно ч. 5 ст.138 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07.07.2010 року № 2453-УІ. В подальшому рішенням Конституційного Суду України від 3.06. 2013 року №3-рп/2013 положення ч. 5 ст.138 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07.07.2010 року №2453-УІ, визнані такими, що не відповідають Конституції України.

Ухвалюючи зазначене рішення, Конституційний Суд України врахував попередні позиції стосовно гарантій незалежності суддів, викладені ним у рішеннях від 20.03. 2002 року № 5-рп/2002, 1.12.2004 року № 19-рп/2004, 11.10.2005 року № 8-рп/2005, 18.06.2007 року № 4-рп/2007, 22.05.2008 року № 10-рп/2008, які полягають у тому, що визначені Конституцією та законами України гарантії незалежності суддів є невідємним елементом їх статусу, поширюються на всіх суддів України та є необхідною умовою здійснення правосуддя неупередженим, безстороннім і справедливим судом. Такими гарантіями є надання їм за рахунок держави матеріального забезпечення (суддівська винагорода, пенсія, щомісячне довічне грошове утримання тощо) та надання їм у майбутньому статусу судді у відставці. Право судді у відставці на пенсійне або щомісячне довічне грошове утримання є гарантією належного здійснення правосуддя і незалежності працюючих суддів та дає підстави висувати до суддів високі вимоги, зберігати довіру до їх компетентності і неупередженості. Щомісячне довічне грошове утримання судді спрямоване на забезпечення гідного його статусу життєвого рівня, оскільки суддя обмежений у праві заробляти додаткові матеріальні блага, зокрема обіймати будь-які інші оплачувані посади, виконувати іншу оплачувану роботу. Конституційний принцип незалежності суддів означає, в тому числі, конституційно обумовлений імператив охорони матеріального забезпечення суддів від його скасування чи зниження досягнутого рівня без відповідної компенсації як гарантію недопущення впливу або втручання у здійснення правосуддя.

Таким чином, конституційний статус судді передбачає достатнє матеріальне забезпечення судді як під час здійснення ним своїх повноважень (суддівська винагорода), так і в майбутньому у звязку з досягненням пенсійного віку (пенсія) чи внаслідок припинення повноважень і набуття статусу судді у відставці (щомісячне довічне грошове утримання). Статус судді та його елементи, зокрема матеріальне забезпечення судді після припинення його повноважень, є не особистим привілеєм, а засобом забезпечення незалежності працюючих суддів і надається для гарантування верховенства права та в інтересах осіб, які звертаються до суду та очікують неупередженого правосуддя.

Викладене відповідає положенням Європейської хартії про закон «Про статус суддів» від 10.07.1998 року, за якими рівень винагороди суддям за виконання ними своїх професійних обовязків має бути таким, щоб захистити їх від тиску, що може спричинити вплив на їхні рішення або взагалі поведінку суддів і таким чином вплинути на їхню незалежність та неупередженість (пункт 6.1); статус забезпечує судді, який досяг передбаченого законом віку для виходу у відставку із посади судді і який здійснював повноваження судді протягом певного строку, право на отримання виплат, рівень яких має бути якомога ближчим до рівня його останньої заробітної плати на посаді судді (пункт 6.4).

У п. 54 Рекомендації Комітету ОСОБА_2 Європи державам-членам щодо суддів: незалежність, ефективність та обовязки від 17.11.2010 року № (2010)12 зазначено: «оплата праці суддів повинна відповідати їх професії та виконуваним обовязкам, а також бути достатньою, щоб захистити їх від дії стимулів, через які можна впливати на їхні рішення. Мають існувати гарантії збереження належної оплати праці на випадок хвороби, відпустки по догляду за дитиною, а також гарантії виплат у звязку з виходом на пенсію, які мають відповідати попередньому рівню оплати їх праці».

Таким чином, з моменту ухвалення рішення Конституційного Суду України від 3.06.2013 року № 3-рп/2013 підлягає застосуванню частина 3 статті 138 Закону № 2453-УІ в редакції до змін, внесених Законом № 3668-УІ: «Щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у розмірі 80 відсотків грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки заробітку, але не більше ніж 90 відсотків заробітної плати судді, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання». (Постанова Верховного Суду України від 17.03.2015 року у справі № 21-371а14)

Крім того, у рішенні від 29.06.2010 року № 17-рп/2010 Конституційний Суд України зазначив, що одним із елементів верховенства права є принцип правової визначеності, у якому стверджується, що обмеження основних прав людини та громадянина і втілення цих обмежень на практиці допустиме лише за умови забезпечення передбачуваності застосування правових норм, встановлюваних такими обмеженнями. Тобто обмеження будь-якого права повинне базуватися на критеріях, які дадуть змогу особі відокремлювати правомірну поведінку від протиправної, передбачати юридичні наслідки своєї поведінки.

Вирішуючи питання про наявність у позивача права на законні та правомірні очікування забезпечення, як професійного судді у відставці, суд відповідно до ч. 2 ст. 8 КАС України, враховує прецедентну практику Європейського Суду з прав людини зокрема, у справах «ОСОБА_3 Девелопмент ЛТД та інші проти Ірландії», «Федоренко проти України». У вказаних справах Європейський Суд з прав людини констатував, що відповідно до прецедентного права органів, що діють на підставі Конвенції, право власності може бути «існуючим правом» або коштами, включаючи позови, для задоволення яких позивач може обґрунтувати їх принаймні «виправданими очікуваннями» щодо отримання можливості ефективного використання права власності.

Відповідно до принципу юридичної визначеності, з урахуванням змісту ч. З ст.138 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» ( в редакції, яка діяла на час подання позивачем заяви про відставку) згідно якої розмір щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці - 80% від грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді, з можливістю збільшення його на 2% за кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років, але не більше 90% від заробітної плати судді без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання, суд визнає, що зазначені положення Закону формували у позивача обґрунтовані припущення на отримання при звільненні у відставку за його вибором, як пенсії, так і щомісячного довічного грошового утримання на рівні, максимально наближеному до рівня суддівської винагороди.

З урахуванням наведених вище положень визначених у рішеннях Конституційного суду України, відповідно до яких матеріальне забезпечення судді після припинення його повноважень, є не особистим привілеєм, а засобом забезпечення незалежності працюючих суддів і надається для гарантування верховенства права та в інтересах осіб, які звертаються до суду та очікують неупередженого правосуддя, суд визнає, що щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці, не є пенсією у прямому розумінні Закону України «Про пенсійне забезпечення», а є особливою гарантією матеріального забезпечення судді у відставці, на яке суддя у відставці має право за своїм вибором замість пенсії, і рівень якого має бути якомога ближчим до рівня останньої заробітної плати на посаді судді.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 109 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», у редакції, яка діяла на час подання позивачем заяви про звільнення з посади судді Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області у відставку: суддя, який має стаж роботи на посаді судді не менше двадцяти років, що визначається статтею 131 цього Закону, має право подати заяву про відставку; заява про відставку, заява про звільнення з посади за власним бажанням подається суддею безпосередньо до Вищої ради юстиції, яка протягом одного місяця з дня надходження відповідної заяви вносить до органу, який обрав або призначив суддю, подання про звільнення судді з посади. У разі звільнення судді з посади в результаті внесення такого подання Вища рада юстиції повідомляє про це Вищу кваліфікаційну комісію суддів України; суддя продовжує здійснювати свої повноваження до прийняття рішення про його звільнення; за суддею, звільненим за його заявою про відставку, зберігається звання судді та гарантії недоторканності, встановлені для судді до його виходу у відставку.

Отже, заява позивача про звільнення у відставку з посади судді Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області має розглядатися відповідно до Закону України "Про судоустрій і статус суддів" у редакції, що діяла на час подання позивачем вказаної заяви (29.09.2014 року). А тому і право позивача на матеріальне забезпечення, як судді у відставці, визначається нормами Закону України "Про судоустрій і статус суддів" у редакції, яка діяла на час виникнення у останнього права на відставку.

Таким чином, посилання відповідача на п. 5 прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 № 213-УІІІ як на правову підставу для відмови позивачу у призначенні щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці є необгрунтованим, оскільки право позивача на отримання щомісячного грошового утримання судді виникло до набрання чинності Законом від 02.03.2015 № 213-VІІІ., а отже, відповідно до ч. 1 ст. 58 Конституції України вказана норма не може мати зворотної дії у часі.

Відповідно до п. 1.2 «Порядку подання документів для призначення і виплати щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці органами Пенсійного фонду України» затвердженого постановою правління Пенсійного Фонду України від 25.01.2008 року № 3-1, щомісячне довічне утримання призначається з дня наступного після відрахування судді зі штату суду згідно з наказом, виданим на підставі акта Верховної ОСОБА_2 України або Президента України про звільнення у зв'язку із поданням заяви про відставку у тому числі у відставку за станом здоров'я, що перешкоджає продовженню виконання обов'язків, та припинення виплати щомісячного грошового утримання працюючому судді, якщо звернення за призначенням щомісячного довічного утримання відбулося не пізніше трьох місяців з дня відрахування судді зі штату суду. У разі звернення пізніше трьох місяців з дня відрахування судді зі штату суду щомісячне довічне утримання призначається з дня звернення.

Тобто, із змісту вказаної вище норми та досліджених судом доказів вбачається, що право позивача на призначення щомісячного довічного утримання, як судді у відставці, виникає з 23.07.2015 року ( з дня наступного за виданням наказу про відрахування позивача зі штату Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області).

Відповідно до ст.138 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» (у редакції, яка діяла на час подання позивачем заяви про відставку) з урахуванням рішення Конституційного Суду України від 03.06.2013 № 3-рп, та відсутності заперечень відповідача щодо правильності складення поданих позивачем документів для призначення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, суд, дослідивши надані позивачем докази визнає, що позивач має право на призначення та виплату щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці у розмірі 90 відсотків грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді, виходячи з розрахунку загального стажу роботи позивача на посадах, які дають право відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, який становить 38 років 7 місяців.

Враховуючи відсутність заперечень відповідача щодо розміру заробітної плати визначеної згідно довідки виданої територіальним управлінням Державної судової адміністрації у Миколаївській області в липні 2015 року ( а.с.15) для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, суд визнає, що для обчислення розміру щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, яке має бути призначено позивачу, слід використовувати визначений ТУ ДСА розмір - 21924 грн., оскільки судом встановлено, що зазначені у вказаній довідці відомості повинні враховуватися при призначенні вказаного грошового утримання.

З огляду на викладене, суд визнає, що надані відповідачем заперечення є необґрунтованими, оскільки відповідач, будучи суб'єктом владних повноважень і відповідно до покладених на нього завдань, здійснюючи призначення (перерахунок) та виплату щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці, а також забезпечення своєчасного в повному обсязі фінансування та виплати щомісячного довічного утримання суддям у відставці належним чином не виконав покладених на нього обовязків щодо призначення вказаної виплати.

За таких обставин, суд визнає, що відмова відповідача у призначенні щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці є таким, що порушує конституційні гарантії незалежності професійних суддів, конституційний принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, які, серед іншого, забезпечуються належним матеріальним і соціальним забезпеченням судді та правом на відставку, а отже, є протиправним та підлягає скасуванню.

На підставі викладеного, суд визнає, що право позивача на отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, підлягає поновленню шляхом зобов'язання відповідача до прийняти рішення про призначення та виплату судді у відставці ОСОБА_1 починаючи з 23.07.2015 року, щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці у розмірі 90 відсотків грошового утримання судді Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області, згідно вказаної довідки територіального управління Державної судової адміністрації у Миколаївській області виданої в липні 2015 року, задовольнивши позовні вимоги частково.

Виходячи із змісту ст. 6 КАС України суд не може приймати рішення відносно подій, що можуть мати місце в майбутньому, а тому в задоволенні позовних вимог в частині зобовязання відповідача щодо здійснення виплат з урахуванням послідуючих підвищень зарплати суддям України необхідно відмовити.

Керуючись ст.ст. 2, 7, 158, 159, 162, 163, 185-187 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Позов задовольнити частково.

Визнати протиправною відмову Первомайського обєднаного управління Пенсійного фонду України Миколаївської області у призначені та виплаті ОСОБА_1 щомісячної довічної грошової допомоги, як судді, звільненому у звязку з виходом у відставку.

Зобовязати призначити та виплатити судді у відставці ОСОБА_1, починаючи з 23.07.2015 року щомісячного довічного грошового утриманні судді у відставці у розмірі 90% заробітної плати судді Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області з урахуванням належного ОСОБА_1 почесного звання "Заслужений юрист України", а також з урахуванням інфляції та сум пенсії, які були виплачені ОСОБА_1 за вказаний період.

В решті позовних вимог відмовити.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статі 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя: