Справа № 464/843/15-а,2-а/464/51/15
Суддя: Іщук Лариса Петрівна
Дата ухвалення: 2016-03-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 березня 2016 р. Справа № 876/12032/15

Львівський апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Іщук Л.П.,

суддів Дяковича В.П., Онишкевича Т.В.,

за участю секретаря судового засідання Джули В.М.,

прокурора Ожог М.М.

позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Сихівського відділу соціального захисту управління соціального захисту департаменту гуманітарної політики Львівської міської ради на постанову Сихівського районного суду міста Львова від 06 листопада 2015 року у справі за позовом прокурора Сихівського району м. Львова в інтересах ОСОБА_1 до Сихівського відділу соціального захисту управління соціального захисту департаменту гуманітарної політики Львівської міської ради про визнання дій протиправними та скасування рішення,

встановив:

Прокурор Сихівського району м. Львова в інтересах ОСОБА_1 звернувся до Сихівського районного суду з позовом до Сихівського відділу соціального захисту управління соціального захисту департаменту гуманітарної політики Львівської міської ради (далі - Сихівського ВСЗ УСЗ ДЕГП ЛМР) про визнання протиправним та скасування рішення Сихівського ВСЗ УСЗ ДГП ЛМР від 26.03.2012 року № 12 «Про повернення коштів ».

Зазначає, що 26.03.2012 відповідачем прийнято рішення №12 «Про повернення коштів», яким зобов'язано ОСОБА_1 повернути суму надміру наданих субсидій за період з 01.08.2009 р. по 29.02.2012 р. у зв'язку з поданням недостовірної інформації про майновий стан., зокрема, через приховування інформаці, що у її власності перебуває ще одне житлове приміщення будинок АДРЕСА_1. Вважає, таке рішення неправомірним, оскільки будинок є не придатним для проживання. Вказує на те, що наявність у власності ОСОБА_1 непридатного для проживання приміщення не впливає на встановлення права на субсидію, оскільки перешкодою для призначення субсидії є наявність у володінні громадянина більше одного житлового приміщення.

Постановою Сихівського районного суду м. Львова від 06.11.2015 року позов задоволений.

Відповідач - Сихівський ВСЗ УСЗ ДГП ЛМР оскаржив постанову суду першої інстанції. Вважає, що оскаржувана постанова винесена без належного з'ясування обставин справи і з порушенням норм матеріального права. Просить її скасувати і прийняти нову, якою відмовити в задоволенні позовних вимог.

В апеляційній скарзі зазначає, що у разі подання документів з недостовірними відомостями сума надміру перерахованої субсидії повертається на вимогу органу, що призначив субсидії. Крім того, зазначає, що для визнання будинку непридатним для проживання, необхідно дотримуватися відповідної процедури, що у даному випадку не було зроблено. Будинок не можна визнати непридатним для проживання, оскільки була недотримана процедура визнання його таким.

В судовому засіданні позивач заперечила проти задоволення апеляційний скарги.

Прокурор в судовому засіданні підтримала позов та заперечила проти задоволення апеляційної скарги у зв'язку із її необґрунтованістю.

Заслухавши доповідь судді Львівського апеляційного адміністративного суду, пояснення прокурора та позивача, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає.

Судом першої інстанції встановлено, що позивачу ОСОБА_1 з 01.12.2006 року надається субсидія для відшкодування витрат на оплату житлово-комунальних послуг з урахуванням всіх громадян, які зареєстровані на житловій площі за адресою: АДРЕСА_2.

При зверненні за призначенням цього виду соціальної допомоги позивачем подавалась декларація про її доходи та доходи членів її сім'ї, якою повідомлено про те, що інших житлових приміщень, які перебувють у її власності або володінні у неї немає. Проте, як встановлено відповідачем із листа Купновицької сільської ради від 16.03.2012 р. № 21-02/2, у власності ОСОБА_1 є будинок по АДРЕСА_1.

Суд першої інстанції, задовольняючи адміністративний позов, виходив з того, що дані, зазначені позивачем у декларації про майновий стан не впливають на призначення субсидії, оскільки на час подання декларації у володінні ОСОБА_1 знаходилось одне житлове приміщення та приміщення, яке не придатне для проживання і не могло використовуватися.

З такими висновками суду першої інстанції погоджується і колегія суддів апеляційної інстанції, виходячи з наступного.

Відповідно до п.20 Положення про порядок призначення та надання населенню субсидій для відшкодування витрат на оплату житлово-комунальних послуг, придбання скрапленого газу, твердого та рідкого пічного побутового палива, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21 жовтня 1995 р. № 848 (в редакції чинній на момент призначення позивачці субсидій) надання раніше призначеної субсидії припиняється, якщо громадянин приховав або свідомо подав недостовірні дані про доходи та майновий стан, що вплинули на встановлення права на субсидію і визначення її розміру, внаслідок чого йому була надміру перерахована сума субсидії.

Відповідно до пп.3 п.5 зазначеного Положення субсидія не призначається, якщо уповноважений власник (співвласник) житла, наймач житла у державному та громадському житловому фонді, член житлово-будівельного кооперативу, власник (співвласник) житлового приміщення, на якого відкрито особовий рахунок, та особи, які зареєстровані разом з ним у житловому приміщенні (будинку), мають у своєму володінні (користуванні) чи володінні (користуванні) дружини (чоловіка, неповнолітніх дітей) у сукупності більше ніж одне житлове приміщення (будинок), загальна площа яких у сумі перевищує встановлені у пункті 4 цього Положення норми володіння чи користування загальною площею житла.

Таким чином, відповідно до зазначеного Положення про порядок призначення та надання населенню субсидій для відшкодування витрат на оплату житлово-комунальних послуг, придбання скрапленого газу, твердого та рідкого пічного побутового палива, вбачається, що підставами для відмови у призначенні субсидії є володіння уповноваженим власником (співвласником) житла та членів його сім'ї більше, ніж одним житловим приміщенням (будинком).

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається із матеріалів справи, актом Купновицької сільської ради про обстеження житлового будинку та господарських будівель по АДРЕСА_1 від 19.09.2012 року, встановлено, що житловий будинок загальною площею 33 кв. м. та житловою площею 11 кв. м. старий, дерев'яний, покритий шифером, зовнішня стіна з одного боку будинку розвалена, решта стіни облуплені та просвічуються наскрізь, дах частково запався всередину, всередині будинку стеля дірява, стіни також; господарська будівля повністю розвалена. Даний житловий будинок не придатний для проживання.

Апеляційний суд також вважає за необхідне зазначити наступне. Відповідно до ч. 1 ст. 380 ЦК України житловим будинком є будівля капітального типу, споруджена з дотриманням вимог, встановлених законом, іншими нормативно-правовими актами, і призначена для постійного у ній проживання.

Однак, зазначену будівлю не можна вважати такою, оскільки, як встановлено судом першої інстанції, зазначений будинок був зруйнований у 2000 році внаслідок стихійного лиха, відтак не може вважатися житловим приміщенням в розумінні ст. 380 ЦК України.

На підставі наведеного апеляційний погоджується із висновками суду першої інстанції про протиправність оскаржуваного рішення, оскільки будівля є зруйнованою та не може вважатися житловим приміщенням відповідно до чинного законодавства. Відтак, наявність у володінні особи такого приміщення не може впливати на призначення субсидії, оскільки на час подання декларацій у володінні позивача фактично знаходилося лише одне житлове приміщення.

Посилання апелянта на те, існує спеціальний Порядок визнання приміщень непридатними для проживання житлових будинків, є безпідставними, оскільки даний Порядок застосовується у випадках, коли необхідним для особи є переобладнання житлового приміщення або знесення житлового будинку.

Враховуючи зазначене, апеляційний суд приходить до переконання про безпідставність винесення оскаржуваного рішення Сихівським відділом соціального захисту управління соціального захисту департаменту гуманітарної політики Львівської міської від 26.03.2012 року № 12 «Про повернення коштів».

Суд першої інстанції дійшов правильного висновку про обґрунтованість позовних вимог, правильно і повно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до ст. 200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ч.3 ст. 160, ст.ст. 195, 196, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, суд

ухвалив:

Апеляційну скаргу Сихівського відділу соціального захисту управління соціального захисту департаменту гуманітарної політики Львівської міської ради залишити без задоволення, а постанову Сихівського районного суду міста Львова від 06 листопада 2015 року у справі № 464/843/15-а - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів з дня складення її в повному обсязі.

Головуючий Л.П. Іщук

Судді В.П. Дякович

Т.В. Онишкевич

Ухвала складена в повному обсязі 03.03.2016 року