Справа № 2а-5341/12/2070
Суддя: Усенко Є.А.
Дата ухвалення: 2016-02-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"10" лютого 2016 р. м. Київ К/800/5546/13

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:
головуючого судді-доповідача:Усенко Є.А.,
суддів: Веденяпіна О.А., Зайцева М.П.,
розглянувши у порядку письмового провадження

касаційну скаргу Ізюмського комунального виробничо водопровідно-каналізаційного підприємства

на постанову Харківського окружного адміністративного суду від 31.07.2012

та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 14.11.2012

у справі № 2а-5341/12/2070 Харківського окружного адміністративного суду

за позовом Ізюмської об'єднаної державної податкової інспекції у Харківській області Державної податкової служби (ОДПІ)

до Ізюмського комунального виробничо водопровідно-каналізаційного підприємства

про стягнення коштів з рахунків у банках,

ВСТАНОВИВ:

Постановою Харківського окружного адміністративного суду від 31.07.2012, залишеною без змін ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 14.11.2012, позов задоволено: стягнуто з відповідача на користь Державного бюджету України суму податкового боргу в загальному розмірі 88163,02 грн., з яких: на р/р № 0012, код платежу 13030100, одержувач платежу - Ізюмське УДКСУ, код одержувача - 37283992, найменування установи банку - ГУДКСУ у Харківській області, МФО 851011 - податковий борг із плати за користування надрами для видобування корисних копалин місцевого значення в сумі 44830,56 грн.; на р/р № 0012, код платежу 13020401, одержувач платежу - Ізюмське УДКСУ, код одержувача - 37283992, найменування установи банку - ГУДКСУ у Харківській області, МФО 851011 - податковий борг із сплати збору за спеціальне використання води в сумі 26452,55 грн.; на р/р № 0012, код платежу 19010301, одержувач платежу - Ізюмське УДКСУ, код одержувача - 37283992, найменування установи банку - ГУДКСУ у Харківській області, МФО 851011 - податковий борг зі збору за розміщення відходів у спеціально відведених для цього місцях чи на об'єктах в сумі 409,42 грн.; на р/р № 0012, код платежу 190; 0101, одержувач платежу - Ізюмське УДКСУ, код одержувача - 37283992, найменування установи банку - ГУДКСУ у Харківській області, МФО 851011 - податковий борг зі збору за викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря стаціонарними джерелами в сумі 4167,02 грн.; на р/р № 0012, код платежу 190 0201, одержувач платежу - Ізюмське УДКСУ, код одержувача - 37283992, найменування установи банку - ГУДКСУ у Харківській області, МФО 851011 - податковий борг зі збору за скид забруднюючих речовин безпосередньо у водні об'єкти в сумі 12303,47 грн.

У касаційній скарзі відповідач просить скасувати ухвалені у справі рішення судів першої та апеляційної інстанцій та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову, посилаючись на порушення судами попередніх інстанцій норм матеріального права.

Заперечуючи проти касаційної скарги, позивач просить залишити її без задоволення як безпідставну.

Перевіривши правильність застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, юридичної оцінки обставин справи, колегія суддів Вищого адміністративного суду України приходить до висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню.

У судовому процесі встановлено, що згідно з обліковою карткою платника податків Ізюмського комунального виробничо водопровідно-каналізаційного підприємства станом на 20.03.2012 за підприємством рахується податковий борг у загальній сумі 88163,02 грн., в тому числі: із плати за користування надрами для видобування корисних копалин місцевого значення - 44830,56 грн., зі збору за спеціальне використання водних ресурсів - 26452,55 грн. (з яких 295,09 грн. - пеня); зі збору за розміщення відходів у спеціально відведених для цього місцях чи на об'єктах - 409,42 грн.; зі збору за викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря стаціонарними джерелами - 4167,02 грн.; зі збору за скид забруднюючих речовин безпосередньо у водні об'єкти - 12303,47 грн. Вказана сума податкового боргу виникла за самостійно узгодженими відповідачем сумами податкових зобов'язань в податкових розрахунках, поданих до ОДПІ 15 та 17 січня 2012 року.

За визначенням підпункту 14.1.175 пункту 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України (далі - ПК) податковий борг - сума узгодженого грошового зобов'язання (з урахуванням штрафних санкцій за їх наявності), але не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, а також пеня, нарахована на суму такого грошового зобов'язання.

Підпунктом 16.1.4 пункту 16.1 ст.16 цього Кодексу встановлено, що платник податків зобов'язаний сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.

Відповідно до пункту 54.1 ст.54 ПК, у редакції до внесення змін Законом України від 07.07.2011 № 3609-VI, крім випадків, передбачених податковим законодавством, платник податків самостійно обчислює суму податкового та/або грошового зобов'язання та/або пені, яку зазначає у податковій (митній) декларації або уточнюючому розрахунку, що подається контролюючому органу у строки, встановлені цим Кодексом.

Платник податків зобов'язаний самостійно сплатити суму податкового зобов'язання, зазначену у поданій ним податковій декларації, протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого цим Кодексом для подання податкової декларації, крім випадків, встановлених цим Кодексом (підпункт 57.1 ст. 57 ПК України).

Згідно з пунктом 59.1 ст. 59 цього Кодексу у разі коли платник податків не сплачує узгодженої суми грошового зобов'язання в установлені законодавством строки, орган державної податкової служби надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.

Відповідно до пункту 59.5 цієї статті у разі коли у платника податків, якому надіслано (вручено) податкову вимогу, сума податкового боргу збільшується, погашенню підлягає вся сума податкового боргу такого платника податку, що виник після надіслання (вручення) податкової вимоги.

Відповідно до пункту 95.1 ст. 95 ПК України орган державної податкової служби здійснює за платника податків і на користь держави заходи щодо погашення податкового боргу такого платника податків шляхом стягнення коштів, які перебувають у його власності, а в разі їх недостатності - шляхом продажу майна такого платника податків, яке перебуває у податковій заставі.

Стягнення коштів та продаж майна платника податків провадяться не раніше ніж через 60 календарних днів з дня надіслання такому платнику податкової вимоги (підпункт 95.2 цієї статті).

Задовольняючи позовні вимоги, суди попередніх інстанцій, встановивши у судовому процесі обставини направлення на адресу відповідача першої та другої податкових вимог від 16.10.2001 № 1/47 та від 21.11.2001 № 2/107 (а.с. 14) відповідно, які отримані відповідачем 25.10.2001 та 27.11.2001, виходили з того, що ОДПІ дотримано вимоги норм ПК щодо стягнення в примусовому порядку з платника податків суми податкового боргу, зокрема і щодо направлення податкової вимоги, оскільки ці норми не зобов'язують податковий орган направляти на адресу платника податків податкову вимогу у разі збільшення суми податкового боргу.

Такий висновки судів є правильними лише частково.

Відсутність обов'язку контролюючого органу направляти платнику податків нову податкову вимогу у випадку збільшення суми податкового боргу передбачено нормою пункту 59.5 ст. 59 ПК. За допомогою висновку від протилежного з цієї норми виявляємо норму, що в разі коли після направлення платнику податків податкової вимоги сума його податкового боргу збільшується, податкова вимога на збільшену суму податкового боргу не направляється.

Підпунктом 60.1.1 пункту 60.1 ст. 60 ПК визначено, що податкова вимога вважається відкликаною у разі, якщо сума податкового боргу була погашена самостійно платником податків або органом стягнення. У зв'язку з цим із погашенням суми податкового боргу раніше надіслана платникові податків податкова вимога є відкликаною, а тому не може бути підставою для вжиття заходів із примусового стягнення податкового боргу.

Отже, лише у разі, якщо платником податків податковий борг був погашений, а через деякий час виник знову, органу державної податкової служби слід направити (вручити) йому нову податкову вимогу виходячи з виникнення нового грошового зобов'язання.

Право податкового органу на звернення до суду з приводу стягнення податкового боргу виникає не раніше 60 днів з дня надіслання платнику податків податкової вимоги. Разом з тим, перша та друга податкові вимоги від 16.10.2001 № 1/47 та від 21.11.2001 № 2/107, на які посилається ОДПІ як на підтвердження доводу про виконання вимоги підпункту 95.2 ст. 95 ПК України, не могли включати у себе суму податкового боргу за податковими зобов'язаннями, суми яких задекларовані в податкових розрахунках, поданих відповідачем 15.01.2012 та 17.01.2012. При цьому обставини, які б свідчили про безперервність податкового боргу у відповідача впродовж періоду часу з виникнення податкового боргу, стосовно суми якого були направлені податкові вимоги, до звернення до суду ОДПІ з позовом, у судовому процесі не встановлено. ОДПІ на такі обставини також не посилається.

У силу норми пункту «в» підпункту 18.2.1 пункту 18.2 ст. 18 Закону України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами» (втратив чинність з 01.01.2011 у зв'язку з набранням чинності ПК), податковий борг, на погашення якого направлялись перша та друга податкові вимоги від 16.10.2001 № 1/47 та від 21.11.2001 № 2/107, вважається безнадійним та підлягає списанню.

З врахуванням зазначеного висновок суду про дотримання ОДПІ встановленого нормами ПК порядку стягнення податкового боргу, зокрема норми підпункту 95.2 ст. 95 ПК України, не відповідає правильному застосуванню цієї норми.

Суди попередніх інстанцій не звернули увагу на такий зміст правового регулювання, встановлений вищенаведеними правовими нормами, внаслідок чого зробили помилковий висновок про задоволення позову.

Відповідно до ст. 229 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції має право скасувати судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій та ухвалити нове рішення, якщо обставини справи встановлені повно і правильно, але суди першої та апеляційної інстанцій порушили норми матеріального чи процесуального права, що призвело до ухвалення незаконного судового рішення.

Керуючись ст.ст. 220, 222, 223, 229, 230, 232 Кодексу адміністративного судочинства України, Вищий адміністративний суд України

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Ізюмського комунального виробничо водопровідно-каналізаційного підприємства задовольнити, скасувати постанову Харківського окружного адміністративного суду від 31.07.2012 та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 14.11.2012, у задоволенні позову відмовити.

Постанова набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі, але може бути переглянута Верховним Судом України з підстав та в порядку, передбачених статтями 236-238, 2391 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя: підписЄ.А. Усенко
Судді: підписО.А. Веденяпін
підписМ.П. Зайцев