Справа № 729/1178/15-а
Суддя: Лічевецький І.О.
Дата ухвалення: 2016-02-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 729/1178/15-а Головуючий у 1-й інстанції: Бойко В.І.
2-а/729/1/16 Суддя-доповідач: Лічевецький І.О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 лютого 2016 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд в складі: головуючого - судді Лічевецького І.О., суддів - Грищенко Т.М., Мацедонської В.Е., при секретарі - Війтович Т.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на постанову Бобровицького районного суду Чернігівської області від 12 січня 2016 року адміністративну справу за позовом ОСОБА_2 до виконавчого комітету Бобровицької міської ради про визнання протиправним рішення,

ВСТАНОВИВ

ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом про визнання протиправним рішення виконавчого комітету Бобровицької міської ради (надалі за текстом - «Виконавчий комітет») «Про встановлення тарифу на проїзд на внутрішньоміських автобусних маршрутах загального користування (в режимі маршрутного таксі)» від 29.10.2014 р. № 143 в частині обмеження пільгових категорій громадян та кількості пільговиків, що можуть бути перевезені перевізником за один рейс. Позивач просив також зобов'язати Виконавчий комітет за власний рахунок розмістити у міському громадському транспорті м. Бобровиця, газетах «Наше життя», «Чернігівщина» оголошення про пільгові категорії громадян, які мають право на безкоштовний проїзд в громадському транспорті та вибачитись за завдані незручності.

Постановою Бобровицького районного суду Чернігівської області від 12 січня 2016 року у задоволенні адміністративного позову відмовлено повністю.

В апеляційній скарзі позивач, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить скасувати вказане судове рішення і прийняти нову постанову про задоволення позову.

Перевіривши повноту встановлення окружним адміністративним судом фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, Київський апеляційний адміністративний суд дійшов наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що 29 жовтня 2014 р. Виконавчим комітетом прийнято рішення № 143 «Про встановлення тарифу на проїзд на внутрішньоміських автобусних маршрутах загального користування (в режимі маршрутного таксі)».

Пунктом 2 цього рішення приватних перевізників зобов'язано перевозити безкоштовно: інвалідів І групи, інвалідів з числа учасників ліквідації аварії на ЧАЕС та потерпілих від Чорнобильської катастрофи 1 категорії, учасників бойових дій та ветеранів війни, в мікроавтобусах - 1 чол. за один рейс, в автобусах 2 чол. за один рейс; одну дитину віком до 6 років (у супроводі дорослого) без права зайняття нею окремого місця.

30 червня 2015 р. позивачеві видано посвідчення, що надає право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни - учасників бойових дій.

У вересні 2015 р. ОСОБА_2 направив відповідачеві звернення стосовно обмеження пільгового перевезення пасажирів.

Листом № 02-18/983 від 24.09.2015 р. Виконавчий комітет повідомив позивача про те, що через відсутність коштів та дотаційність міського бюджету міська рада не може забезпечити перевізникам компенсацію за перевезення усіх пільгових категорій громадян.

Статтею 22 Конституції України визначено, що права і свободи людини і громадянина, закріплені цією Конституцією, не є вичерпними. Конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Згідно статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Пунктом 2 частини 1 статті 28 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» від 21 травня 1997 р. № 280/97-ВР до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад встановлення в порядку і межах, визначених законодавством, тарифів на транспортні та інші послуги.

Відповідно до статті 7 Закону України «Про автомобільний транспорт» від 5 квітня 2001 р. № 2344-III забезпечення організації пасажирських перевезень на міських автобусних маршрутах загального користування покладається на виконавчий орган сільської, селищної, міської ради відповідного населеного пункту.

Згідно статті 29 цього Закону органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування зобов'язані надати перевізникам, які здійснюють пільгові перевезення пасажирів та перевезення пасажирів за регульованими тарифами, компенсацію відповідно до закону.

Згідно статті 37 Закону України «Про автомобільний транспорт» пільгові перевезення пасажирів, які відповідно до законодавства користуються такими правами, забезпечують автомобільні перевізники, які здійснюють перевезення пасажирів на автобусних маршрутах загального користування. Автомобільному перевізнику, який здійснює перевезення пасажирів на автобусних маршрутах загального користування, забороняється відмовлятися від пільгового перевезення, крім випадків, передбачених законом. Безпідставна відмова від пільгового перевезення тягне за собою відповідальність згідно із законом.

Аналіз наведених правових норм дає підстави для висновку, що до повноважень органів місцевого самоврядування віднесено лише питання щодо встановлення тарифів на транспортні послуги та забезпечення організації пасажирських перевезень.

Категорії громадян, які мають право на пільговий проїзд, встановлюються Законами України і не можуть бути змінені чи скасовані за рішенням виконавчого органу сільської, селищної, міської рад, оскільки це виходить за межі компетенції органу місцевого самоврядування.

Відповідно ж до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Посилання відповідача на недостатність коштів для надання перевізникам компенсації за пільгові перевезення пасажирів, не можуть бути взяті судом до уваги, оскільки питання фінансування цих видатків не є предметом даного спору. Проблеми надання бюджетних коштів Виконавчому комітету для виконання покладених на нього обов'язків виходять за межі заявлених вимог.

Крім того, органи державної влади та органи місцевого самоврядування не можуть посилатись на відсутність коштів, як на підставу невиконання своїх зобов'язань, які встановлені ст. 46 Конституції України.

Суд попередньої інстанції на наведене уваги не звернув та дійшов помилкового висновку про відсутність підстав для задоволення позову у наведеній частині.

Що стосується позовних вимог про зобов'язання відповідача за власний рахунок розмістити міському громадському транспорті м. Бобровиця, газетах «Наше життя», «Чернігівщина» оголошення про пільгові категорії громадян, які мають право на безкоштовний проїзд в громадському транспорті та вибачитись за завдані незручності, то такі вимоги не встановленим способом захисту порушеного права у справах цієї категорії, а відтак задоволенню не підлягають.

З огляду на викладене ухвалене у справі судове рішення підлягає скасуванню з прийняттям нової постанови про часткове задоволення позову.

Керуючись статтями 160, 198, 202, 205 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

ПОСТАНОВИВ

Апеляційну ОСОБА_2 задовольнити частково.

Постанову Бобровицького районного суду Чернігівської області від 12 січня 2016 року скасувати та прийняти нову постанову.

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправним рішення виконавчого комітету Бобровицької міської ради «Про встановлення тарифу на проїзд на внутрішньоміських автобусних маршрутах загального користування (в режимі маршрутного таксі)» від 29.10.2014 р. № 143 в частині обмеження пільгових категорій громадян та кількості пільговиків, що можуть бути перевезені перевізником за один рейс.

В іншій частині позову відмовити.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подачі в 20-ти денний строк з дня складення постанови в повному обсязі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України, з подачею документу про сплату судового збору, а також копій касаційної скарги відповідно до кількості осіб, які беруть участь у справі, та копій оскаржуваних рішень судів першої та апеляційної інстанцій.

Головуючий суддя І.О.Лічевецький

суддя Т.М.Грищенко

суддя В.Е.Мацедонська

Головуючий суддя Лічевецький І.О.

Судді: Грищенко Т.М.

Мацедонська В.Е.