Справа № 323/2959/15-а(2-а/323/51/15)
Суддя: Шлай А.В.
Дата ухвалення: 2016-02-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

17 лютого 2016 рокусправа № 323/2959/15-а(2-а/323/51/15)
Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Шлай А.В.

суддів: Іванова С.М. Чабаненко С.В.

за участю секретаря судового засідання: Горшкова В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Головного управління Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру у Запорізькій області на постанову Оріхівського районного суду Запорізької області від 28 жовтня 2015 року у справі № 323/2959/15-а(2-а/323/51/15) за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру у Запорізькій області, треті особи: Оріхівська районна державна адміністрація Запорізької області, Омельницька сільська рада Оріхівського району Запорізької області про зобов'язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулась до суду з адміністративним позовом, в якому просила зобов'язати Головне управління Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру у Запорізькій області виділити в натурі (на місцевості) належну їй земельну ділянку (пай) на підставі сертифікату серії РН №203500, виданого Оріхівською районною державною адміністрацією Запорізької області 29 жовтня 2014 року, із земель державної власності (земель запасу чи резервного фонду) сільськогосподарського призначення на території Омельницької сільської ради Оріхівського району Запорізької області у розмірі 11,68 умовних кадастрових гектарів (а за відсутності на території Омельницької сільської ради Оріхівського району Запорізької області вільних земель державної власності сільськогосподарського призначення виділити вказану земельну ділянку із земель державної власності (земель запасу чи резервного фонду) на території Оріхівського району Запорізької області).

Постановою Оріхівського районного суду Запорізької області від 28 жовтня 2015 року адміністративний позов задоволено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, Головне управління Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру у Запорізькій області подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати оскаржену постанову та закрити провадження у справі. На думку апелянта, суд першої інстанції неправильно застосував до спірних правовідносин положення Закону України "Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)". Так, відповідно до статті 3 цього Закону підставою для виділення земельної ділянки в натурі (на місцевості) власника земельних часток (паїв) є рішення відповідної сільської, селищної, міської ради чи районної державної адміністрації. Суд також не повно встановив обставини у справі і не з'ясував, чи створений резервний фонд земель, як це передбачено статтею 25 Земельного кодексу України, з метою подальшого перерозподілу та використання за цільовим призначенням. Головне управління Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру у Запорізькій області є територіальним органом Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру і йому підпорядковане. Суд не може своїми рішеннями змінювати встановлені на законодавчому рівні функції та завдання компетентного органу щодо здійснення ним владних, управлінських повноважень. Крім того, судом першої інстанції порушено правила підсудності, оскільки даний спір підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

У судовому засіданні представник апелянта підтримав доводи, викладені в апеляційній скарзі та пояснив суду, що статтею 122 Земельного кодексу України визначені повноваження органу виконавчої влади з питань земельних ресурсів як передачу земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності, а не виділення їх в натурі (на місцевості) із земель державної власності, як того вимагає позивач на підставі Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)».

Позивач у судовому засіданні заперечила проти задоволення апеляційної скарги, просила залишити постанову суду першої інстанції без змін як законну та обґрунтовану.

Треті особи, належним чином повідомлені про день, місце і час розгляду апеляційної скарги, до суду уповноважених представників не направили.

Відповідно до частини 4 статті 196 Кодексу адміністративного судочинства України неприбуття у судове засідання сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про дату, час і місце апеляційного розгляду, не перешкоджає судовому розгляду справи.

Колегія суддів, перевіривши законність та обґрунтованість оскарженого рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та пред'явлених позовних вимог, дійшла висновку про наявність підстав для його скасування.

Як встановлено судом першої інстанції, відповідно до рішення Оріхівського районного суду Запорізької області від 26 серпня 2014 року позивача поновлено у списках членів КСП «ім. Куйбишева» Оріхівського району Запорізької області, як таку, що має право на земельну частку (пай) у розмірі 11,68 умовних кадастрових гектар, який визначено на кожного члена КСП «ім. Куйбишева» на території Омельницької сільради Оріхівського району та 29 жовтня 2014 року видано Оріхівською райдержадміністрацією Запорізької області на ім'я позивача сертифікат серії РН №203500, зареєстрований у Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну часту (пай) за №576, на земельну частку (пай) із земель КСП «ім. Куйбишева» Оріхівського району Запорізької області у розмірі 11,68 умовних кадастрових гектар.

Вирішуючи позовні вимоги по суті, суд першої інстанції виходив з того, що спір у цій справі є публічно-правовим та належить до юрисдикції адміністративних судів.

Колегія суддів вважає, що такий висновок ґрунтується на помилковому застосуванні норм матеріального та процесуального права.

Так, відповідно до частини 1 статті 17 Кодексу адміністративного судочинства України юрисдикція адміністративних судів поширюється на правовідносини, що виникають у зв'язку з здійсненням суб'єктом владних повноважень владних управлінських функцій, а також у зв'язку з публічним формуванням суб'єкта владних повноважень шляхом виборів або референдуму.

Порядок організації робіт, правові засади виділення власникам земельних часток (паїв) земельних ділянок у натурі (на місцевості) із земель, що належали колективним сільськогосподарським підприємствам, сільськогосподарським кооперативам, сільськогосподарським акціонерним товариствам на праві колективної власності, та методика розподілу земельних ділянок між власниками земельних часток (паїв) встановлюються Законом України "Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)" та постановою Кабінету Міністрів України від 4 лютого 2004 року N 122 "Про організацію робіт та методику розподілу земельних ділянок між власниками земельних часток (паїв)". Цими нормативно-правомими актами визначено, що земельною часткою (паєм) є умовна частка сільськогосподарських угідь (яка не має чітко визначених меж та розміру у фізичних гектарах), переданих у колективну власність юридичним особам, розмір якої визначався як середній по господарству в умовних кадастрових гектарах. Згідно із статтею другою Закону основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), є сертифікат на право на земельну частку (пай), виданий районною (міською) державною адміністрацією. Сертифікати на право на земельну частку (пай) вважаються правовстановлюючими документами при реалізації ними права вимоги на відведення земельної частки (паю) в натурі (на місцевості) відповідно до законодавства.

Отже, позов про зобов'язання відповідачів виділити земельну ділянку в натурі (на місцевості) спрямований на реалізацію позивачем права власника земельної частки (паю) на отримання земельної ділянки в натурі ( на місцевості).

Верховний Суд України у постанові від 24 лютого 2015 року у справі № 21-34а15 вказав на те, що позов, предметом якого є перевірка правильності формування волі однієї зі сторін стосовно розпорядження землею та передачі відповідних прав щодо неї, не може розглядатись за правилами Кодексу адміністративного судочинства України.

Крім того, Європейський суд з прав людини у справі "Zand v. Austria" від 12 жовтня 1978 року вказав, що словосполучення "встановлений законом" поширюється не лише на правову основу самого існування "суду", але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Поняття "суд, встановлений законом" у частині першій статті 6 Конвенції передбачає "усю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів ". З огляду на це не вважається "судом, встановленим законом" орган, котрий, не маючи юрисдикції, судить осіб на підставі практики, яка не передбачена законом.

Відповідно до частини другої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

На підставі викладеного, колегія суддів дійшла висновку про те, що даний спір підлягає розгляду в порядку цивільного процесуального законодавства України відповідним місцевим загальним судом з урахуванням правил територіальної підсудності.

За приписами частини 1 статті 203 Кодексу адміністративного судочинства України постанова суду першої інстанції скасовується в апеляційному порядку і провадження у справі закривається з підстав, встановлених відповідно статтею157 цього Кодексу. Згідно пункту 1 частини 1 статті 157 Кодексу адміністративного судочинства України суд закриває провадження у справі якщо справу не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

Керуючись статтями 195,196,198,203,205,206 Кодексу адміністративного судочинства України, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру у Запорізькій області - задовольнити.

Постанову Оріхівського районного суду Запорізької області від 28 жовтня 2015 року у справі № 2323/2959/15-а(2-а/323/51/15) - скасувати.

Провадження у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру у Запорізькій області про зобов'язання виділити земельну ділянку - закрити.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня її складення у повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий: А.В. Шлай

Суддя: С.М. Іванов

Суддя: С.В. Чабаненко