Справа № 823/5392/15
Суддя: В.П. Тимошенко
Дата ухвалення: 2016-03-01 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 березня 2016 року справа № 823/5392/15

м. Черкаси

16 год. 42 хв.

Черкаський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Тимошенко В.П.,

за участю секретаря судового засідання - Цаплі І.Ю.,

позивача - ОСОБА_1,

представника позивача - ОСОБА_2 (за довіреністю),

представника відповідачів - Руденко Л.І. (за довіреностями),

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління МВС України в Черкаській області, Головного управління Національної поліції в Черкаській області про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на посаді,

встановив:

10 грудня 2015 року до суду з позовною заявою звернувся ОСОБА_1, в якій просить:

1) визнати протиправним і скасувати наказ Управління МВС України в Черкаській області №311 о/с від 06.11.2015 в частині звільнення з органів внутрішніх справ капітана ОСОБА_1, заступника начальника відділу розслідування злочинів лінії карного розшуку слідчого управління УМВС України в Черкаській області;

2) зобов'язати Управління МВС України в Черкаській області наказ №311 о/с від 06.11.2015 в частині звільнення зі служби в органах внутрішніх справ капітана ОСОБА_1, заступника начальника відділу розслідування злочинів лінії карного розшуку слідчого управління УМВС України в Черкаській області, викласти в іншій редакції та змінити підстави звільнення у відповідності до поданої ним ОСОБА_1 заяви, а саме звільнити з органів внутрішніх справ в запас Збройних Сил України за п.64 "З" (у зв'язку з переходом у встановленому порядку на роботу (службу) в інші міністерства, центральні органи виконавчої влади, установи, організації) Положення, на підставі Закону України "Про Національну поліцію";

3) визнати протиправними бездіяльність Головного управління Національної поліції в Черкаській області щодо не укладення трудового договору з ОСОБА_1 із 07.11.2015;

4) зобов'язати Головне управління Національної поліції в Черкаській області поновити на службі в органах Національної поліції в Головному управлінні Національної поліції в Черкаській області капітана поліції ОСОБА_1 (НОМЕР_1) на посаді заступника начальника слідчого управління ГУНП в Черкаській області із 07.11.2015;

5) стягнути із Головного управління Національної поліції в Черкаській області на користь ОСОБА_1 суму середнього заробітку за час вимушеного прогулу починаючи з 07.11.2015 по дату винесення рішення у справі.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що про своє звільнення дізнався 13.11.2015, перебуваючи на робочому місці від свого безпосереднього керівника. Наступного дня йому вручено трудову книжку та витягу з наказу УМВС України в Черкаській області № 311 о/с від 06.11.2015 про звільнення.

На думку позивача, такі дії відповідачів є протиправними та порушують права позивача, як громадянина України, оскільки позивач виявив бажання проходити службу в поліції, що підтверджується фактом проходження служби до 14.11.2015, тобто до дати повідомлення про вручення наказу про звільнення, але всупереч вимогам закону України "Про Національну поліцію" йому не запропоновано ніякої посади та взагалі повідомлено про звільнення поза межами строків, що визначені законодавством України з трудових відносин.

Окрім того, вимоги до кандидатів на службу в поліцію, що передбачені статтею 49 закону України "Про Національну поліцію" позивачем витримані, але їх безпідставно не прийнято до уваги. Переважне право на залишення на роботі у зв'язку із скороченням штату позивачу надано не було, хоча він є учасником бойових дій та отримав такий статус, за час проходження служби має заохочення, нагороджений відзнаками та почесними грамотами.

На думку позивача, в даному випадку дії управління Міністерства внутрішніх справ України в Черкаській області суперечать п. п. 9, 10 Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про Національну поліцію".

Також позивач зазначає, що ГУНП в Черкаській області являється правонаступником УМВС України в Черкаській області, а тому все майно, права та обов'язки від УМВС України в Черкаській області передаються особам - правонаступникам в результаті злиття, приєднання, поділу чи перетворення. Виходячи з даного факту, на думку позивача, його звільнення відбулося неправомірно та незаконно, а також ГУНП в Черкаській області має призначити позивача в органах Національної поліції в Головному управлінні Національної поліції в Черкаській області на посаді заступника начальника слідчого управління ГУНП в Черкаській області із 07.11.2015.

Позивач та його представник в судовому засіданні адміністративний позов підтримали в повному обсязі та просили його задовольнити.

В письмових запереченнях на адміністративний позов управління Міністерства внутрішніх справ України в Черкаській області просило в його задоволенні відмовити повністю, зазначивши при цьому, що рішення про звільнення позивача з публічної служби прийняте на виконання Закону України "Про Національну поліцію", зазначивши його підставою для звільнення.

Окрім того, відповідно до пункту 10 Закону України "Про Національну поліцію" позивач вважається попередженим про звільнення через скорочення штатів в силу даного закону. Оспорюваний наказ УМВС виданий належною посадовою особою, в межах наданих повноважень, за таких обставин УМВС України в Черкаській області діяло на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачений Конституцією та законами України, а тому позовні вимоги щодо скасування щодо визнання протиправним та скасування наказу УМВС України в Черкаській області № 311 о/с від 06.11.2015 є необґрунтованими і такими, що не відповідають дійсним обставинам справи.

Щодо вимоги про поновлення на службі в органах внутрішніх справ України УМВС України зазначило, що вони є безпідставними, оскільки позивач просить поновити його на посаді, яка ліквідована та у орган внутрішніх справ, який перебуває в стадії ліквідації.

В письмових запереченнях на адміністративний позов Головне управління національної поліції в Черкаській області просило в його задоволенні відмовити повністю, зазначивши при цьому, що постановою Кабінету Міністрів України від 16 вересня 2015 року № 730 "Про утворення територіальних органів національної поліції та ліквідацію територіальних органів Міністерства внутрішніх справ" утворено територіальний орган Національної поліції - Головне управління Національної поліції в Черкаській області.

07.11.2015 набрав чинності Закон України "Про Національну поліцію" від 02.07.2015 № 580-VIII. Головне управління Національної поліції в Черкаській області не являється правонаступником Управління Міністерства внутрішніх справ України в Черкаській області, а є новоствореним державним органом, де визначений відповідний порядок прийняття на службу в поліцію, також одночасно із прийняттям на службу в поліцію вирішується питання присвоєння спеціального звання поліцейського.

Окрім того, Головне управління Національної поліції в Черкаській області наголосило, що позивачем не надано доказів про його переведення та призначення до ГУНП в Черкаській області в порядку визначеному законом, а відтак і підстав зобов'язати ГУНП в Черкаській області призначити позивача на рівнозначно займаній посаді чи іншій за згодою сторін відсутні. Призначення працівника на посаду, з якої останній звільнений та в орган, в якому позивач не проходив службу (працював) жодним нормативно-правовим актом України не передбачено.

В судовому засіданні представник відповідачів проти позову заперечила з підстав, викладених в письмових запереченнях на адміністративний позов та просила в задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Заслухавши пояснення осіб, які брали участь у справі, дослідивши письмові докази, оцінивши їх в сукупності, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, судом встановлено таке.

ОСОБА_1 прийнятий на службу в органи внутрішніх справ згідно наказу управління Міністерства внутрішніх справ України в Черкаській області № 65 о/с від 30.03.2010 та призначений слідчим слідчого відділення Соснівського РВ в м. Черкаси ГУМВС (а.с.42).

Наказом управління Міністерства внутрішніх справ України в Черкаській області № 311 о/с від 06.11.2015 позивача звільнено з органів внутрішніх справ в запас Збройних Сил України за п. 64 «Г» (через скорочення штатів) Положення. Підставою для прийняття такого наказу зазначено Закон України «Про Національну поліцію».

Вирішуючи спір по суті суд зазначає таке.

Частиною 3 статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Зазначені критерії є вимогами для суб'єкта владних повноважень, який приймає відповідне рішення, вчиняє дії чи допускається бездіяльності.

Спірні відносини регулюються Законом України від 02.07.2015 № 580-VIІI «Про Національну поліцію» (далі - Закон) та Положенням про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів УРСР від 29.07.1991 № 114 (далі - Положення про проходження служби).

Постановою Кабінету Міністрів України від 16.09.2015 № 730 «Про утворення територіальних органів Національної поліції та ліквідацію територіальних органів Міністерства внутрішніх справ» передбачено, що територіальний орган Міністерства внутрішніх справ України - Управління МВС в Черкаській області перебуває в стадії припинення.

Статтею 104 ЦК України визначено, що юридична особа припиняється в результаті реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення) або ліквідації. У разі реорганізації юридичних осіб майно, права та обов'язки переходять до правонаступників.

Юридична особа є такою, що припинилася, з дня внесення до єдиного державного реєстру запису про її припинення.

Наказом МВС від 06.11.2015 № 1388 «Про організаційно-штатні питання» визнано такими, що втратили чинність штати органів, підрозділів, закладів, установ та підприємств МВС України згідно з переліком змін у штатах МВС. Згідно витягу з Переліку змін у штатах МВС в УМВС України в Черкаській області скасовуються всі штати, скорочуються всі посади.

Відповідно до зазначеного 06.11.2015 всі працівники УМВС України в Черкаській області вважаються звільненими.

02.07.2015 Верховною радою України прийнятий Закон України № 580-VIІI «Про Національну поліцію». Набрання чинності вищевказаного закону відтерміновано до 07.11.2015, що визначено розділом ХІ Прикінцевих та перехідних положень цього Закону.

Відповідно до статті 1 Закону передбачено, що Національна поліція України (далі - поліція) - це центральний орган виконавчої влади, який служить суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку. Діяльність поліції спрямовується та координується Кабінетом Міністрів України через Міністра внутрішніх справ України згідно із законом.

Пунктом 8 розділу XI Прикінцевих та перехідних положень Закону встановлено, що з дня опублікування цього Закону всі працівники міліції (особи рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ), а також інші працівники Міністерства внутрішніх справ України, його територіальних органів, закладів та установ вважаються такими, що попереджені у визначеному порядку про можливе майбутнє звільнення через скорочення штатів.

Тобто, позивач попереджений про звільнення через скорочення штатів в силу закону із моменту опублікування закону (06 серпня2015 року), за три місяці.

Приписами пунктів 9,10,11 Прикінцевих та перехідних положень Закону № 580-VIІI передбачено, що працівники міліції, які виявили бажання проходити службу в поліції, за умови відповідності вимогам до поліцейських, визначеним цим Законом, упродовж трьох місяців з дня опублікування цього Закону можуть бути прийняті на службу до поліції шляхом видання наказів про призначення за їх згодою чи проходження конкурсу на посади, що заміщуються поліцейськими, у будь-якому органі (закладі, установі) поліції. Посади, що пропонуються особам, зазначеним у цьому пункті, можуть бути рівнозначними, вищими або нижчими щодо посад, які ці особи обіймали під час проходження служби в міліції.

Працівники міліції, які відмовилися від проходження служби в поліції та/або не прийняті на службу до поліції в тримісячний термін з моменту попередження про наступне вивільнення, звільняються зі служби в органах внутрішніх справ через скорочення штатів.

Отже, Законом передбачена альтернатива вибору працівників міліції, які виявили бажання проходити службу в поліції, а саме прийняття на службу за їх згодою або проходження конкурсу на посади, що заміщуються поліцейськими, у будь-якому органі (закладі, установі) поліції.

З аналізу вказаних норм слідує, що працівники міліції можуть бути прийняті на службу до поліції за власним бажанням та у спосіб, визначений п. 9 Прикінцевих та перехідних положень Закону № 580-VIІI.

Натомість, з пояснень позивача вбачається, що він звертався з рапортом про звільнення зі служби в ОВС у зв'язку із передбаченим законом порядку переходом на службу до Національної поліції України та подав заяву на запропоновану йому безпосереднім керівництвом посаду в ГУ НП в Черкаській області.

Свідок ОСОБА_7, який був безпосереднім керівником позивача - начальник слідчого управління, допитаний у судовому засідання 01.03..2016 року, підтвердив те, що позивач повідомлений про звільнення 13.11.2015. Крім того зазначив, що позивач виконував свої функціональні обов'язки належним чином та надав йому позитивну характеристику.

Свідок ОСОБА_5, підлеглий позивача в судовому засідання підтвердив, що в телефонній розмові з позивачем 14.11.2015 позивач йому повідомив, що 13.11.2015 він отримав трудову книжку і наказ про звільнення та підтвердив, що до 13.11.2015 отримував усні доручення від позивача.

Свідок ОСОБА_6 слідчий Слідчого управління Головного управління Національної поліції в Черкаській області, в судовому засіданні зазначила, що до 13.11.2015 позивач працював безпосереднім її керівником.

На підтвердження відсутності вказаних документів УМВС в Черкаській області в судовому засіданні надано довідку від 24.02.2016 №14/9-57, в якій зазначено, що рапорт про звільнення з ОВС України у зв'язку з переходом у встановленому порядку на службу до Національної поліції станом на 06.11.2015 до відділу кадрового забезпечення Управління МВС України в Черкаській області не надходив та в журналі вихідної кореспонденції не реєструвався (а.с. 43) та довідку від 24.02.2016 №417/12/9/01-2016, в якій зазначено, що заява ОСОБА_1 про прийняття на службу в поліцію станом на 07.11.2015 до управління кадрового забезпечення Головного управління Національної поліції в Черкаській області не надходила (а.с 53).

Крім того представник відповідача в судовому засіданні посилаючись на лист прокуратури Черкаської області від 20.08.2015 №17/7-672вих15 зазначила, що позивач не може бути прийнятий до служби в новоствореному органі, так як до нього застосовані заборони, передбачені Законом України «Про очищення влади» (а.с.68-70).

Суд критично оцінює посилання позивача про не врахування наявності у нього статусу учасника бойових дій, гарантії для яких передбачені Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», та зазначає таке.

Відповідно до статті 3 КЗпП України законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами.

Водночас, питання проходження служби особами рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, звільненням із неї, права і обов'язки таких осіб визначені та урегульовані спеціальним законодавством, зокрема Законом України від 20 грудня 1990 року № 565-ХІІ «Про міліцію» (далі - Закон № 565-ХІІ).

Статтею 18 Закону № 565-ХІІ передбачено, що порядок та умови проходження служби в міліції регламентуються Положенням про проходження служби особовим складом органів внутрішніх справ, затвердженим Кабінетом Міністрів України.

Пункт 1 частини першої статті 40 КЗпП України передбачає, що трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Згідно частини другої статті 40 КЗпП України звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Відповідно до частини першої та другої статті 49-2 цього ж Кодексу про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. При вивільненні працівників у випадках змін в організації виробництва і праці враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством.

Верховний Суд України в своїх рішеннях неодноразово висловлював позицію, що за загальним правилом пріоритетними є норми спеціального законодавства, а трудове законодавство підлягає застосуванню у випадках, якщо нормами спеціального законодавства не врегульовано спірні правовідносини або коли про це йдеться у спеціальному законі.

В своїй постанові від 17 лютого 2015 року №21-8а/15 Верховний Суд України зазначив, що будь-який нормативно-правовий акт має межі своєї дії. Так, у часі він може бути обмежений періодом дії, коли має юридичну силу, у просторі - територією, на яку поширюється, за колом осіб - колом осіб, на яких поширюється.

У правовій позиції, висловленій у постанові Пленуму Верховного суду України від 24 грудня 1999 року № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», зазначено, що передбачені законодавством про працю норми її оплати і порядок вирішення спорів не поширюються на військовослужбовців та прирівняних до них осіб (рядовий і начальницький склад органів внутрішніх справ тощо).

У листі від 23 березня 1998 року № 1-4/83 Верховний суд України також звертає увагу, що проходження служби рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ регулюється не Кодексом законів про працю, а законодавством про ці органи.

Поряд з цим суд враховує, що Закон України від 20 грудня 1990 року № 565-ХІІ «Про міліцію» втратив чинність та 07.11.2015 набрав чинності Закон України від 02.07.2015 № 580-VIІI «Про Національну поліцію».

У роз'ясненні Міністерства юстиції України від 25.01.2011 «Про гарантії працівників у разі ліквідації або реорганізації підприємства, установи, організації» чітко зазначено, що припинення трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу можливе лише у разі скорочення чисельності або штату працівників (п. 1 ч.1 ст. 40).

Отже, при ліквідації підприємства (установи, організації) правила п.1 ч.1 ст.40 КЗпП можуть застосовуватись і в тих випадках, коли після припинення його діяльності одночасно, утворюється нове підприємство. В цих випадках працівник не вправі вимагати поновлення його на роботі в новоутвореному підприємстві, якщо він не був переведений туди в установленому порядку.

Аналогічна позиція викладена в пункті 19 постанови Пленуму Верховного суду України № 9 від 06.11.1992 «Про практику розгляду судами трудових спорів».

Оскільки позивачем не надано докази щодо його переведення та призначення у новоутвореному органі, тому підстави для його поновлення на відсутні.

Також щодо наявності у позивача статусу учасника бойових дій суд зазначає, що за загальним правилом пріоритетними є норми спеціальних законів, а норми трудового законодавства підлягають застосуванню лише у випадках, якщо нормами спеціальних законів не врегульовано спірних відносин, та коли про можливість такого застосування прямо зазначено у спеціальному законі. Крім цього, суд зазначає, що в матеріалах особової справи відсутня копія посвідчення учасника бойових дій, що свідчить такої інформації у роботодавця.

При цьому Законом України «Про Національну поліцію» не встановлено гарантій працівникам органів внутрішніх справ при звільненні вразі ліквідації, які мають статус учасника бойових дій.

Позивач обґрунтовує позовні вимоги порушення відповідачем процедури звільнення, однак як встановлено судом зазначене не знайшло свого реального підтвердження, будь-яких інших доводів не наведено.

При цьому суд зазначає, що підставами для визнання акта недійсним є невідповідність його вимогам чинного законодавства та /або визначений законом компетенції органу, який видав цей акт. Якщо ж акт в цілому узгоджується з вимогами законодавства і прийнятий відповідно до обставин, що склалися, тобто є вірним по суті, то окремі порушення встановленої процедури прийняття акта не можуть бути підставою для визнання його протиправним, якщо інше не передбачено законодавством.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що УМВС в Черкаській області діяло на підставі в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, а тому позовні вимоги про визнання незаконним та скасування наказу УМВС України в Черкаській області №311 о/с від 06.11.2015 про звільнення ОСОБА_1 з органів внутрішніх справ України п.64 "Г" Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ (через скорочення штатів) - задоволенню не підлягають.

Щодо інших позовних вимог, заявлених позивачем до управління Міністерства внутрішніх справ України в Черкаській області, суд зазначає, що вони є похідними від вимоги, яка описана вище, а тому підстави для їх задоволення відсутні.

Вимоги про визнання протиправною бездіяльності ГУ НП в Черкаській області щодо не укладення трудового договору з позивачем, зобов'язання ГУ НП в Черкаській області поновити його на службі в органах Національної поліції в Черкаській області та стягнення сум середнього заробітку за час вимушеного прогулу, суд вирішує з урахуванням вимог пункту 9 Прикінцевих та перехідних положень Закону № 580-VIII та зазначає про неможливість її задоволення з огляду на те, що позивач у встановлений цим пунктом строк не виявив бажання проходити службу в поліції, працевлаштування позивача в органи Національної поліції в Черкаській області у встановленому Закону № 580-VIII порядку не відбулося, а тому позивач не вправі вимагати прийняття його на службу до поліції та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

При цьому суд вважає помилковим посилання позивача, як на підставу для задоволення позовних вимог, на ту обставину, що він фактично виконував всі функціональні обов'язки згідно посади до 13.11.2015, оскільки відповідно до частини 2 статті 56 Закону № 580-VIII службові відносини особи, яка вступає на службу в поліції, розпочинаються з дня видання наказу про призначення на посаду поліцейського. Наказ про призначення позивача на посаду поліцейського не видавався.

Згідно з частиною 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставах, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Як передбачає частина 2 статті 8 Кодексу адміністративного судочинства України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Обов'язковою для застосування в Україні є практика Європейського суду з прав людини, яка статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» визнана джерелом права.

Вирішуючи питання стосовно застосування частини 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, суд бере до уваги, що в рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Бендерський проти України» (Заява № 22750/02§42) суд нагадує, що відповідно до практики, яка відображає принцип належного здійснення правосуддя, судові рішення мають в достатній мірі висвітлювати мотиви, на яких вони базуються. Межі такого обов'язку можуть різнитися залежно від природи рішення та мають оцінюватись в світлі обставин кожної справи. Право може вважатися ефективним, тільки якщо зауваження сторін насправді «заслухані», тобто належним чином вивчені судом.

За змістом частин 4, 5 статті 11 КАС України суд повинен визначити характер спірних правовідносин та зміст правової вимоги, матеріальний закон, який їх регулює, а також факти, що підлягають встановленню і лежать в основі вимог та заперечень, з'ясувати, які є докази на підтвердження зазначених фактів.

Відповідно до статті 86 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

За сукупністю наведених обставин, враховуючи належне попередження позивача про можливість звільнення та не виявлення ним бажання проходити службу у поліції (не доведення до відома такого бажання до УМВС України в Черкаській області), суд дійшов висновку, що відповідачі діяли на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, а тому позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Керуючись статтями 56, 58, 86, 94, 159, 162, 163, 254 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження. Апеляційна скарга може бути подана до Київського апеляційного адміністративного суду через Черкаський окружний адміністративний суд протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя В.П. Тимошенко

Повний текст постанови виготовлено 07 березня 2016 року