Справа № 814/1042/14
Суддя: Кошіль В.В.
Дата ухвалення: 2016-03-01 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 березня 2016 року м. Київ К/800/65140/14

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:

Головуючого Кошіля В.В.

Суддів Борисенко І.В.

Моторного О.А.

розглянувши у попередньому судовому засіданні касаційну скаргу Вознесенської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Миколаївській області

на ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 25.11.2014

та постанову Миколаївського окружного адміністративного суду від 14.08.2014

у справі № 814/1042/14

за позовом Публічного акціонерного товариства «ВОЗКО»

до Вознесенської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Миколаївській області

за участю Прокуратури Миколаївської області

про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення

ВСТАНОВИВ:

Закрите акціонерне товариство «ВОЗКО», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «ВОЗКО», звернулось до суду з позовом про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 28.02.2011 № /0 Вознесенської об'єднаної державної податкової інспекції у Миколаївській області, правонаступником якої є Вознесенська об'єднана державна податкова інспекція Головного управління Міндоходів у Миколаївській області.

Справа розглядалась судами неодноразово.

Постановою Миколаївського окружного адміністративного суду від 14.08.2014, яка залишена без змін ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 25.11.2014, позов задоволено; визнано протиправним та скасовано спірне податкове повідомлення-рішення.

В касаційній скарзі відповідач просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій, прийняти нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог, посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права.

Перевіривши правильність застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, юридичної оцінки обставин справи, колегія суддів Вищого адміністративного суду України приходить до висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню, з огляду на наступне.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що за результатами проведеної позапланової виїзної перевірки позивача з питань достовірності нарахування суми бюджетного відшкодування податку на додану вартість на розрахунковий рахунок за листопад 2010 року, яка виникла за рахунок від'ємного значення з податку на додану вартість, що декларувалось у період з 01.10 по 31.10.2010, складено акт № 402/23/00310781 від 11.02.2011, в якому зафіксовано порушення: пп. 7.4.5 п. 7.4 ст. 7 Закону України «Про податок на додану вартість», в результаті чого завищено заявлену до відшкодування з бюджету суму податку на додану вартість на 938 128 грн. по декларації за листопад 2010 року та завищено різницю між сумою податкового зобов'язання та сумою податкового кредиту (від'ємне значення ряд. 18.2) на 264 372 грн.

На підставі результатів проведеної перевірки, 28.02.2011 відповідачем прийнято податкове повідомлення-рішення № /0 про зменшення суми бюджетного відшкодування (у тому числі заявленого в рахунок зменшення податкових зобов'язань наступних періодів) з податку на додану вартість за листопад 2010 року у розмірі 938 128 грн.

В акті перевірки враховані висновки попередніх двох актів, що були складені за результатами інших перевірок товариства (№ 1315/23/00310781 від 15.04.2010 та № 2221/23/00310781 від 09.08.2010).

Фактичною підставою для прийняття спірного податкового повідомлення-рішення стали посилання податкового органу на включення позивачем до податкового кредиту податкових накладних, які були упереджені актом планової документальної перевірки № 2221/23/00310781 від 09.08.2010 та позапланової виїзної перевірки № 1315/23/00310781 від 15.04.2010 на суму 937 973,92 грн., а також подвійне включення до складу податкового кредиту з податку на додану вартість в сумі 153,98 грн. за податковою накладною від 24.09.2010 № 4712, в результаті чого завищено податковий кредит за жовтень 2010 року на суму 938 128 грн.

Матеріалами справи встановлено, що відповідно до податкової декларації з податку на додану вартість за жовтень 2010 року позивач до податкового кредиту включив суму 938 127,88 грн. по взаємовідносинам з постачальниками - ТОВ «Компанія Промресурс ЛТД», ТОВ «Укренергохолдінг», ТОВ «Італ-Техно LTD»

За результатами звітного періоду (жовтень 2010 року) показник рядка 21 декларації позивача (від'ємне значення різниці між сумою податкового зобов'язання та сумою податкового кредиту поточного звітного (податкового) періоду) - 1 095 620 грн.; показник рядка 23 (залишок від'ємного значення попереднього звітного (податкового) періоду, що включається до складу податкового кредиту поточного звітного (податкового) періоду) - 2 099 752 грн.; показник рядка 26 (залишок від'ємного значення, який після бюджетного відшкодування включається до складу податкового кредиту наступного податкового періоду) - 2 099 752 грн.

Бюджетне відшкодування у декларації за жовтень 2010 року позивач не заявляв, проте у декларації за листопад 2010 року вказав суму бюджетного відшкодування (рядок 25) - 3 195 372 грн. (1 095 620 грн. + 2 099 752 грн.).

Сума бюджетного відшкодування 938 128 грн. фактично складається з: 812 440,98 грн. (податковий кредит за податковими накладними ТОВ «Компанія Промресурс ЛТД»), 125 532,92 грн. (податковий кредит за податковими накладними ТОВ «Укренергохолдінг»), 153,98 грн. (податковий кредит за податковою накладною ТОВ «Італ-Техно LTD»), однак відповідач зазначив, що сума 937 973,92 грн. (812 440,98 грн. + 125 532,92 грн.) увійшла до податкового кредиту позивача лише на підставі податкових накладних ТОВ «Компанія Промресурс ЛТД».

Задовольняючи позовні вимоги, суди попередніх інстанцій виходили з того, що позивач підтвердив товарність укладених ним угод належним чином оформленими первинними документами; жодного обґрунтованого доводу, на спростування цих висновків суду, податковий орган не надав, а його правова позиція ґрунтується виключно на формальному проведенні перевірки, в ході якої були «упереджені суми податкового кредиту», замість ретельного дослідження взаємовідносин позивача з контрагентами-постачальниками, перевіряючими були автоматично розповсюджені висновки інших актів перевірок на спірні господарські операції позивача.

Суд касаційної інстанції погоджується з таким висновком судів попередніх інстанцій, з огляду на наступне.

Відповідно до п. 1.8 ст. 1 Закону України «Про податок на додану вартість» бюджетне відшкодування - сума, що підлягає поверненню платнику податку з бюджету у зв'язку з надмірною сплатою податку у випадках, визначених цим Законом.

Згідно з пп. 7.4.1 п. 7.4 ст. 7 зазначеного Закону податковий кредит звітного періоду визначається виходячи із договірної (контрактної) вартості товарів (послуг), але не вище рівня звичайних цін, у разі якщо договірна ціна на такі товари (послуги) відрізняється більше ніж на 20 відсотків від звичайної ціни на такі товари (послуги), та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 6.1 статті 6 та статтею 81 цього Закону, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій в необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання у виробництві та/або поставці товарів (послуг) для оподатковуваних операцій у межах господарської діяльності платника податку.

Не підлягають включенню до складу податкового кредиту суми сплаченого (нарахованого) податку у зв'язку з придбанням товарів (послуг), не підтверджені податковими накладними чи митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з підпунктом 7.2.6 цього пункту) (пп. 7.4.5 п. 7.4 ст. 7 Закону України «Про податок на додану вартість»).

Відповідно до пп. 7.5.1 п. 7.5 ст. 7 зазначеного Закону датою виникнення права платника податку на податковий кредит вважається: дата здійснення першої з подій: або дата списання коштів з банківського рахунку платника податку в оплату товарів (робіт, послуг), дата виписки відповідного рахунку (товарного чека) - в разі розрахунків з використанням кредитних дебетових карток або комерційних чеків; або дата отримання податкової накладної, що засвідчує факт придбання платником податку товарів (робіт, послуг).

В судовому порядку встановлено формування позивачем податкового кредиту з податку на додану вартість за жовтень 2010 року на підставі належним чином оформлених податкових накладних, виданих особами, які були зареєстровані платниками податку на додану вартість, та встановлено, що господарські операції мали місце, підтверджені первинними бухгалтерськими документами.

Згідно з пп. 7.7.1 п. 7.7 ст. 7 Закону України «Про податок на додану вартість» сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до бюджету або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов'язання звітного податкового періоду та сумою податкового кредиту такого звітного податкового періоду. При позитивному значенні суми, розрахованої згідно з підпунктом 7.7.1 цього пункту, така сума підлягає сплаті (перерахуванню) до бюджету у строки, встановлені законом для відповідного податкового періоду. При від'ємному значенні суми, розрахованої згідно з підпунктом 7.7.1 цього пункту, така сума враховується у зменшення суми податкового боргу з цього податку, що виник за попередні податкові періоди (у тому числі розстроченого або відстроченого відповідно до закону), а при його відсутності - зараховується до складу податкового кредиту наступного податкового періоду.

Згідно з пп. 7.7.2 п. 7.2 ст. 7 вказаного Закону якщо у наступному податковому періоді сума, розрахована згідно з підпунктом 7.7.1 цього пункту, має від'ємне значення, то: бюджетному відшкодуванню підлягає частина такого від'ємного значення, яка дорівнює сумі податку, фактично сплаченій отримувачем товарів (послуг) у попередніх податкових періодах постачальникам таких товарів (послуг); залишок від'ємного значення після бюджетного відшкодування включається до складу податкового кредиту кожного наступного податкового періоду лише в частині суми податку фактично сплаченої отримувачем постачальникам товарів (послуг) та при імпорті і включається до розрахунку бюджетного відшкодування наступного звітного періоду.

Таким чином, визначальним фактом права платника на бюджетне відшкодування податку на додану вартість в даному випадку є фактична оплата ним сум такого податку контрагентам у попередніх податкових періодах, яка позивачем здійснена, що підтверджується дослідженими судами доказами. При цьому будь-які порушення контрагентами платника податку вимог податкового законодавства стосовно податку на додану вартість не впливають на право платника податку - покупця отримати бюджетне відшкодування, за умови дотримання останнім цих вимог.

Враховуючи вказані обставини, відсутність порушень норм матеріального та процесуального права, висновок судів попередніх інстанції про задоволення позовних вимог є вірним, а касаційна скарга відповідача - необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 2201, 223, 224, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Вознесенської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Миколаївській області відхилити.

Ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 25.11.2014 та постанову Миколаївського окружного адміністративного суду від 14.08.2014 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі, та може бути переглянута Верховним Судом України у випадках, встановлених Кодексом адміністративного судочинства України.

Головуючий В.В. Кошіль
Судді І.В. Борисенко
О.А. Моторний