Справа № 826/13303/14
Суддя: Стрелець Т.Г.
Дата ухвалення: 2016-03-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 березня 2016 року м. Київ К/800/9773/15

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі:

головуючого судді: суддів: Стрелець Т.Г., Голяшкіна О.В., Зайця В.С.,

секретар судового засідання - Ярош Д.В.,

за участю

представника відповідача - Шелкаєвої Ю.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу ОСОБА_5

на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 12 листопада 2014 року

та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 25 лютого 2015 року

у справі №826/13303/14

за позовом ОСОБА_5

до Національного банку України

про визнання нечинною постанови частково, -

В С Т А Н О В И Л А:

У вересні 2014 року ОСОБА_5 звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Національного банку України про визнання нечинною постанови частково.

З урахуванням уточнених позовних вимог просив суд:

- визнати нечинним підпункт 9 пункту 1 постанови Правління Національного банку України від 29.08.2014 року №540 у частині зобов'язання уповноважених банків обмежити видачу (отримання) банківських вкладів з нарахованими процентами в іноземній валюті готівкою через каси та банкомати після спливу встановленого договором банківського вкладу строку.

- зобов'язати відповідача внести доповнення до редакції підпункту 9 пункту 1 постанови Правління Національного банку України від 29.08.2014 року №540, яким передбачити, що вимоги цього підпункту не поширюються на повернення готівкою банківських вкладів з нарахованими процентами в іноземній валюті через каси уповноважених банків після спливу встановленого договором банківського вкладу строку

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 12 листопада 2014 року, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 25 лютого 2015 року, в задоволенні позовних вимог відмовлено.

Окружний та апеляційний адміністративні суди мотивували свої рішення тим, що постанова №540 від 29.08.2014 року «Про введення додаткових механізмів для стабілізації грошово-кредитного та валютного ринків України» прийнята Національним банком України на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Щодо позовної вимоги про зобов'язання відповідача внести доповнення до редакції підпункту 9 пункту 1 постанови Національного банку України від 29.08.2014 року №540, яким передбачити, що вимоги цього підпункту не поширюються на повернення готівкою банківських вкладів з нарахованими процентами в іноземній валюті через каси уповноважених банків після спливу встановленого договором банківського вкладу строку, то вона задоволенню не підлягає, оскільки є похідною вимогою від первинної.

Не погоджуючись з рішеннями судів попередніх інстанцій, ОСОБА_5 звернувся до Вищого адміністративного суду України з касаційною скаргою, в якій заявив клопотання про зміну предмета адміністративного позову. Просив вважати предметом позову вимогу про заборону Національного банку України приймати нормативно-правові документи, які зобов»язують банки обмежувати видачу (отримання) банківських вкладів з нарахованими процентами в іноземній валюті готівкою через каси та банкомати після спливу встановленого договором банківського вкладу строку.

Обґрунтовуючи клопотання ОСОБА_5 зазначив, що постанова Правління Національного банку України від 29 серпня 2014 року №540 набрала чинності з 02 вересня та діла до 02 грудня 2014 року(пункт 4 цієї Постанови). На час розгляду справи в суді апеляційної інстанції дія даної Постанови НБУ вичерпалася, а оспорюваний ним припис, що містився у підпункту 9 пункту 1 постанови Правління Національного банку України від 29 серпня 2014 року №540, було повністю відтворено у підпункті 9 пункту 6 Постанови Правління Національного банку України від 01 грудня 2014 року №758, яка набрала чинності з 03 грудня 2014 року і діє до 03 березня 2015 року включно (пункт 10 цієї Постанови).

ОСОБА_5 в касаційній скарзі посилався на порушення судами норм матеріального та процесуального права, просив вищезазначені судові рішення скасувати та ухвалити нове, яким змінені позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Відповідно до частини 3 статті 220 Кодексу адміністративного судочинства України, суд касаційної інстанції не може розглядати позовні вимоги осіб, які беруть участь у справі, що не були заявлені у суді першої інстанції.

З матеріалів справи вбачаться, що позивач при зверненні до суду першої інстанції не заявляв вимог про заборону Національного банку України приймати нормативно-правові документи, які зобов»язують банки обмежувати видачу (отримання) банківських вкладів з нарахованими процентами в іноземній валюті готівкою через каси та банкомати після спливу встановленого договором банківського вкладу строку, вони не були предметом розгляду судами першої та апеляційної інстанцій.

З урахуванням обставин справи та наведеної норми права, колегія суддів Вищого адміністративного суду України приходить висновку, що у задоволенні клопотання необхідно відмовити, оскільки вимоги, які зазначені ОСОБА_5 не можуть бути предметом розгляду судом касаційної інстанції.

На адресу Вищого адміністративного суду України надійшли письмові заперечення від Національного банку України, в яких банк просив залишити касаційну скаргу без задоволення, рішення судів попередніх інстанцій - без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника відповідача, розглянувши і обговоривши доводи касаційної скарги, перевіривши правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права і наданої ними правової оцінки обставин у справі, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно частини 2 статті 220 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій в межах касаційної скарги.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що між позивачем та ПАТ «Дочірній банк Сбербанку Росії» укладено Договір №263/65/585189 про відкриття депозитного рахунку вклад «Стабільний» в рамках Договору щодо банківського обслуговування від 03 березня. 2014 року. За умовами Договору, позивачем перераховано, а Банком прийнято на депозитний рахунок кошти у сумі вкладу 162 157 євро 44 центи на строк 185 днів з терміном повернення 04 вересня 2014 року. Процентна ставка за вкладом складає 6,50% річних.

Перерахування коштів вкладу підтверджується платіжним дорученням Банку №24221996 від 03 березня 2014 року.

Відповідно до п.п.2.3 та 2.11 Договору Банк повинен був повернути позивачеві кошти з нарахованими процентами 04 вересня 2014 року.

04 вересня 2014 року ОСОБА_5 звернувся до Київського відділення №10 Публічного акціонерного товариства «Дочірній банк Свербанк Росії» з проханням повернути йому частину вкладу з нарахованими процентами у сумі 150 000 євро, проте Банк відмовив позивачу, посилаючись на обмеження, встановлене п.п.9 п. 1 постанови Правління НБУ від 29.08.2014 року №540.

Відповідно до п.п.9 п. 1 постанови Правління НБУ від 29.08.2014 року №540, уповноважені банки зобов'язані обмежити видачу (отримання) готівкових коштів в іноземній валюті або банківських металів з поточних та депозитних рахунків клієнтів через каси та банкомати в межах до 15000 гривень на добу на одного клієнта в еквіваленті за офіційним курсом Національного банку України. Зазначена вимога поширюється на видачу (отримання) готівкових коштів як в межах України, так і за її межами, незалежно від кількості рахунків клієнтів в одному банку.

Переглядаючи судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій, з урахуванням доводів касаційної скарги, колегія суддів Вищого адміністративного суду України виходить з наступного.

Згідно з частиною другою статті 99 Конституції України та статті 6 Закону України «Про Національний банк України», забезпечення стабільності грошової одиниці є основною функцією Національного банку України. На виконання своєї основної функції Національний банк України сприяє дотриманню цінової стабільності в Україні шляхом забезпечення стабільної діяльності банківської системи України.

Статтею 7 Закону України «Про Національний банк України» встановлено, що Національний банк України монопольно здійснює емісію національної валюти України та проводить грошово-кредитну політику, здійснює банківське регулювання, а також встановлює для банків правила проведення банківських операцій.

Статтею 1 Закону України «Про Національний банк України» визначено, що банківське регулювання це одна із функцій Національного банку України, яка полягає у створенні системи норм, що регулюють діяльність банків, визначають загальні принципи банківської діяльності, порядок здійснення банківського нагляду, відповідальність за порушення банківського законодавства.

Відповідно до частини 1 статті 66 Закону України «Про банки і банківську діяльність», державне регулювання діяльності банків здійснюється Національним банком України шляхом встановлення вимог та обмежень щодо діяльності банків. При цьому законодавство України не обмежує право Національного банку України здійснювати банківське регулювання виключно шляхом прийняття нормативно-правових актів з питань, віднесених до його повноважень, відповідно до статті 56 Закону про Національний банк.

Згідно із статтею 33 Закону України «Про Національний банк України» Національний банк України здійснює визначення порядку ведення касових операцій для банків.

Скаржник у касаційній скарзі посилається на норми Цивільного законодавства України, якими визначено: власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд, власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону (ст. 319 ЦК України); право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (ст. 321 ЦК України); зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (ст. 526 ЦК України); якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ст. 526 ЦК України); порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України); за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банка) , що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад) , що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором (ч. 1 ст. 1058 ЦК України); договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад) (ч.1 ст. 1060 ЦК України). На його думку, спірний пункт Постанови №540 суперечить положенням статей 8, 19, і 68 Конституції України та нормам Цивільного кодексу, оскільки ним обмежено його право безперешкодно розпоряджатися власними грошовими коштами, зокрема їх отримувати.

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За нормами частини третьої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Зі змісту підпункту 9 пункту 1 Постанови №540 не вбачається заборони на розпорядження клієнтами банку власними коштами на поточному рахунку, а також жодним чином не позбавляє їх права власності на кошти, розміщені на цих рахунках.

Прийняття Національним банком України постанови №540 мало на меті забезпечення стабільності грошової одиниці України для досягнення та підтримки цінової стабільності в державі та сприянню стабільності банківської системи, а також захист інтересів вкладників та інших кредиторів банків.

Крім того, постанову №540 прийнято з метою недопущення використання фінансової системи України для відмивання грошей і фінансування тероризму та врегулювання ситуації на валютному ринку України; враховуючи суспільно-політичне напруження, наявність певних елементів ризику та невизначеності щодо подальшого розвитку ситуації, а також беручи до уваги економічні проблеми, пов'язані з проведенням антитерористичної операції на території України.

Постанова №540 мала тимчасовий і виключно упереджувальний характер та діяла до 02.12.2014 року включно.

Дії Національного Банку України були направлені саме на досягнення цілей та функцій Національного Банку України, визначених статтею 99 Конституції України, про що і зазначено у преамбулі Постанови Національного банку України №540.

Крім того, прийняття Національним банком України обмежень щодо діяльності банків при здійсненні касових операцій та виплати коштів через банкомати в частині обмеження суми коштів в іноземній валюті, які видаються клієнту готівкою в еквіваленті за офіційним курсом Національного банку України, законодавством України віднесено до повноважень Національного банку України, які реалізовані у постанові №540.

Встановивши у підпункті 9 пункту 1 постанови №540 вищезазначену норму, Національний банк України використав цим адміністративний метод банківського регулювання і встановив правило щодо тимчасового обмеження вчинення банківськими установами певних касових операцій та здійснення виплат через банкомати.

Постановою №540 обмежено сумою 15000 гривень лише видачу (отримання) готівкових коштів в іноземній валюті з поточних та депозитних рахунків клієнтів через каси та банкомати. При цьому, обмеження на переказ коштів в іноземній валюті на власні рахунки клієнта, у тому числі в інших банках постановою №540 не встановлено.

Таким чином, банки зобов'язані виконувати доручення клієнтів на переказ коштів з поточних та депозитних рахунків відповідно до вимог законодавства України.

З матеріалів справи вбачається, що АТ «СБЕРБАНК РОСІЇ» відмовив позивачу у виплаті його вкладу готівкою не у зв'язку з постановою №540, а через те, що пунктом 3.3.3.5 Умов банківського обслуговування, які є невід'ємною частиною Договору про відкриття депозитного рахунку (вклад «Стабільний») в рамках Договору щодо банківського обслуговування» від 03.04.2014 року передбачено, що «повернення суми Вкладу здійснюється Банком у безготівковій формі шляхом перерахування суми вкладу і нарахованих за вкладом відсотків на Поточний Рахунок в день настання терміну повернення вкладу». (а.с. 10)

Викладене свідчить, що у зв'язку з прийняттям Національним банком України постанови №540 позивач не був позбавлений права і можливості отримати суму депозиту в іноземній валюті на власний поточний рахунок.

Слід зазначити, що Постановою №540 обмежено сумою 15000 гривень лише видачу (отримання) готівкових коштів в іноземній валюті з поточних та депозитних рахунків клієнтів через каси та банкомати. При цьому, обмеження на переказ коштів в іноземній валюті на власні рахунки клієнта, у тому числі в інших банках Постановою №540 не встановлено.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_5 звернувся до Шевченківського районного суду м.Києва з цивільним позовом до Публічного акціонертого товариства «Дочірній банк «Сбербанк Росії» про зобов»язання виплатити кошти. (а.с. 119)

До Окружного адміністративного суду м.Києва, ОСОБА_5 звернувся з адміністративним позовом про визнання частково нечинною постанови Правління Національного банку України від 29.08.2014 року №540.

Постанова №540 не була предметом розгляду у справі №761/26625/14-ц Шевченківського районного суду м.Києва.

Оскільки у зазначених справах різні предмети спору, інші вимоги та сторони, судова колегія вважає посилання скаржника щодо неврахування вищевказаного рішення необґрунтованим.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів Вищого адміністративного суду України вважає, що суди першої та апеляційної інстанцій дійшли вірного висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

Відповідно статті 224 Кодексу адміністративного судочинства України, суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Враховуючи викладене, судова колегія Вищого адміністративного суду України вважає, що доводи касаційної скарги не спростовують висновків, викладених в оскаржуваних судових рішеннях, вони ґрунтуються на вимогах норм матеріального та процесуального законодавства, підстав для їх скасування не вбачається.

Керуючись статтями 220, 221, 223, 224, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, судова колегія, -

У Х В А Л И Л А:

Касаційну скаргу ОСОБА_5 - залишити без задоволення.

Постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 12 листопада 2014 року

та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 25 лютого 2015 року у справі №826/13303/14 - залишити без змін.

Ухвала може бути переглянута Верховним Судом України з підстав, у строки та в порядку, передбачених статтями 237 - 239-1 Кодексу адміністративного судочинства України.

Судді