Справа № 813/4594/15
Суддя: Іщук Лариса Петрівна
Дата ухвалення: 2016-03-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 березня 2016 року Справа № 876/10259/15

Львівський апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Іщук Л.П.,

суддів Дяковича В.П., Онишкевича Т.В.,

за участю секретаря судового засідання Джули В.М.,

представника відповідача Бучка Р.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу військової прокуратури Західного регіону України на постанову Львівського окружного адміністративного суду від 17 вересня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_2 до військової прокуратури Західного регіону України, посадової особи військової прокуратури Західного регіону України Кріпака Сергія Анатолійовича про визнання протиправними дій та бездіяльності, зобов'язання вчинити дії,

встановив:

ОСОБА_2 звернувся до Львівського окружного адміністративного суду з позовом до військової прокуратури Західного регіону України, посадової особи військової прокуратури Західного регіону України Кріпака С.А., про визнання протиправними дій та зобов'язання вчинити дії.

Зазначає, що звернувся із запитом до військового прокурора Західного регіону України, у якому просив надати інформацію по службовому розслідуванню, проведеному СБ України стосовно полковника ОСОБА_2; здійснених прокуратурою у 2008-2009 роках перевірок та направити копії матеріалів, що містять запитувану інформацію. Однак, всупереч вимогам законодавства йому було безпідставно відмовлено у доступі до публічної інформації.

Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 17.09.2015 року позов задоволений частково: визнано протиправними дії військової прокуратури Західного регіону України щодо відмови у наданні інформації, що запитувалась ОСОБА_2 від 06.07.2015 року, зобов'язано військову прокуратуру Західного регіону України повторно розглянути запит на інформацію ОСОБА_2 від 06.07.2015 року.

Відповідач оскаржив постанову суду першої інстанції. Вважає, що оскаржувана постанова винесена без належного з'ясування обставин справи і з порушенням норм матеріального права. Просить її скасувати і прийняти нову, якою відмовити в задоволенні позовних вимог.

В апеляційній скарзі зазначає, що військовою прокуратурою Західного регіону України не було відмовлено у наданні запитуваної інформації, а лише інформовано про факт надсилання запитуваних документів до Львівського окружного адміністративного суду. Крім того, зазначає, що із запиту позивача про отримання інформації не зрозуміло, стосовно кого та яку саме інформацію просив надати ОСОБА_2

Заслухавши доповідь судді Львівського апеляційного адміністративного суду, пояснення представника апелянта, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення, а постанова суду - скасуванню, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_2 06.07.2015 року звернувся до військового прокурора Західного регіону України Сенюка О.В. із запитом на інформацію щодо службового розслідування, проведеного СБ України стосовно полковника ОСОБА_2; інформацію щодо здійснених прокуратурою регіону у 2008-2009 роках перевірок, а також просив направити копій матеріалів, що містять запитувану інформацію.

Як вбачається із запиту, ОСОБА_2, звертаючись до військової прокуратури Західного регіону, просив надати інформацію стосовно службового розслідування, проведеного за наказом СБ України від 03.09.2008 року за №671/ДСК щодо полковника ОСОБА_2; щодо перевірок за матеріалами даного службового розслідування, здійснених в порядку ст.97 КПК України (1960) військовою прокуратурою Західного регіону України за наслідками перевірок, що відбувались у 2008-2009 роках; щодо процесуальних рішень, прийнятих військовою прокуратурою Західного регіону України за наслідками перевірок, що відбувались у 2008-2009 роках. Також просив направити копії матеріалів, що містять інформацію по службовому розслідуванню, проведеному за наказом СБ України від 03.09.2008 року за №671/ДСК стосовно полковника ОСОБА_2 та по перевірках і їх процесуальних рішеннях, постановлених прокуратурою Західного регіону України у 2008-2009 роках.

Листом від 14.07.2015 року за №23-42вих.-15 старший прокурор з питань представництва держави в оборонно-промисловому комплексі військової прокуратури Західного регіону України Кріпак С.А. повідомив позивача, що 28.05.2009 року матеріали перевірки обставин, які викладені в листі управління внутрішньої безпеки Служби безпеки України за №9/4996 від 25.05.2008 року скеровані до Львівського окружного адміністративного суду за №2/1267ДСК. Крім того, 14.09.2009 року матеріали службового розслідування, проведеного за наказом Служби безпеки України від 03.09.2008 року за №671/ДСК, скеровані до Львівського окружного адміністративного суду за вих.№2/2238 ДСК.

Суд першої інстанції, задовольняючи адміністративний позов в частині визнання протиправних дій військової прокуратури Західного регіону України щодо відмови у наданні інформації, що запитувалася ОСОБА_2 06.07.2015 року та зобов'язання військової прокуратури Західного регіону України повторно розглянути запит на інформацію ОСОБА_2 06.07.2015 року, виходив з того, що відповідь не по суті запиту вважається неправомірною відмовою в наданні інформації.

Ухвалюючи таку постанову суд першої інстанції вважав, що спір у цій справі є публічно-правовим та належить до компетенції адміністративного суду. Апеляційний суд вважає, що даний позов не може розглядатись за правилами КАС України, виходячи із наступного.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 12 жовтня 1978 року у справі «Zand v. Austria» вказав, що словосполучення «встановлений законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Поняття «суд, встановлений законом» у частині першій статті 6 Конвенції передбачає «усю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів». З огляду на це не вважається «судом, встановленим законом» орган, котрий, не маючи юрисдикції, судить осіб на підставі практики, яка не передбачена законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Відповідно до ч. 2 ст. 4 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на всі публічно-правові спори, крім спорів, для яких законом встановлений інший порядок судового вирішення.

Згідно з ч. 1 ст. 17 цього кодексу юрисдикція адміністративних судів поширюється на правовідносини, що виникають у зв'язку з здійсненням суб'єктом владних повноважень владних управлінських функцій, а також у зв'язку з публічним формуванням суб'єкта владних повноважень шляхом виборів або референдуму.

З аналізу зазначених вище норм вбачається, що публічно-правовим спором згідно Кодексу адміністративного судочинства України є не будь-який публічно-правовий спір, а лише той, який випливає із здійснення суб'єктом владних повноважень своїх владних управлінських функцій.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач ОСОБА_2 звернувся до військового прокурора Західного регіону України Сенюка О.В. із запитом про надання інформації щодо службового розслідування, проведеного СБ України стосовно полковника ОСОБА_2 В інформаційному запиті просить надати матеріали перевірок щодо службового розслідування, здійснених відповідачем в порядку ст. 97 КПК України та процесуальних рішень, прийнятих військовою прокуратурою Західного регіону за наслідками перевірок, що відбувалися у 2008-2009 році.

Тобто, з аналізу запиту вбачається, що позивач звертаючись до відповідача, хотів ознайомитися із процесуальними документами, які складені на підставі перевірки, проведеної в порядку ст. 97 КПК України.

Згідно з частиною другою статті 2 Закону України «Про доступ до публічної інформації» дія цього Закону не поширюється на відносини у сфері звернень громадян, які регулюються спеціальним законом, та зазначено, що ознайомлення з матеріалами кримінальної справи, надання копій процесуальних документів регулюється спеціальним законом-Кримінально-процесуальним кодексом України.

Таким чином, спори щодо виконання органами слідства та прокуратури владних процесуальних функцій не належать до юрисдикції адміністративних судів, оскільки такі спори не випливають із здійснення суб'єктом владних повноважень своїх владних управлінських функцій, а оскарження окремих процесуальних актів, дій чи бездіяльності органів дізнання, попереднього слідства повинно здійснюватися в порядку, встановленому Кримінально-процесуальним кодексом України.

Спори про надання публічної інформації, утвореної під час виконання органами слідства владних процесуальних функцій, не належать до юрисдикції адміністративних судів у разі, якщо кримінально-процесуальним законодавством передбачена можливість розгляду таких спорів.

Вимоги, що містяться в інформаційному запиті ОСОБА_2 від 06.07.2015 році про надання копій документів стосовно службового розслідування, процесуальних рішень, прийнятих військовою прокуратурою у 2008-2009 роках, регулюються кримінальним процесуальним законодавством України, а не Законом України «Про доступ до публічної інформації».

Крім того, як роз'яснено у Постанові Пленуму Вищого адміністративного суду України від 30.09.2013р. №11, зі змісту частини 1 статті 1 Закону України «Про доступ до публічної інформації» випливає, що публічна інформація отримується або створюється в процесі виконання суб'єктами владних повноважень своїх обов'язків, передбачених чинним законодавством. Під обов'язками суб'єктів владних повноважень, передбачених чинним законодавством, необхідно розуміти також обов'язки цих суб'єктів не тільки під час виконання владних управлінських функцій, а й інші обов'язки, в тому числі ті, що передбачені процесуальним законодавством. У зв'язку з чим, спори про надання публічної інформації, утвореної під час виконання органами слідства та прокуратури владних процесуальних функцій, не належать до юрисдикції адміністративних судів у разі, якщо кримінально-процесуальним законодавством передбачена можливість розгляду таких спорів.

З вищенаведеного вбачається, що захист прав і свобод людини при розслідуванні кримінальної справи та право оскаржити до суду окремі процесуальні дії чи бездіяльність може здійснюватися лише у порядку, встановленому приписами Кримінального процесуального кодексу України, оскільки діяльність посадових осіб, що пов'язана з кримінальною справою, має свої особливості, у зв'язку з чим не може бути предметом оскарження в порядку, визначеному Кодексом адміністративного судочинства України.

У Рішенні Конституційного Суду України від 14 грудня 2011 року № 19-рп/2011 зазначено, що, здійснюючи перевірку заяв і повідомлень про злочини, прокурор, слідчий, орган дізнання діють до порушення кримінальної справи, однак вдаються до тих же способів і прийомів, що й під час збирання доказів у кримінальній справі. Отже, правовідносини, що мають місце під час розгляду заяв про злочини, за своєю правовою природою є кримінально-процесуальними. Тому перевірка скарг на рішення, дії чи бездіяльність вказаних суб'єктів владних повноважень має відбуватися у тому ж процесуальному порядку і тим же судом, на який відповідно до закону покладені повноваження щодо перевірки й оцінки доказів у кримінальній справі, тобто судом із розгляду кримінальних справ.

Пунктом 1 частини 1 статті 157 КАС України передбачено, що суд закриває провадження у справі, якщо справу не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

Відповідно до ст. 203 КАС України постанова або ухвала суду першої інстанції скасовується в апеляційному порядку і позовна заява залишається без розгляду або провадження у справі закривається з підстав, встановлених відповідно статтями 155 і 157 цього Кодексу.

Враховуючи вищенаведене, постанову суду першої інстанції слід скасувати, а провадження у справі закрити.

При цьому слід роз'яснити позивачу право на звернення до суду в порядку КПК України.

Керуючись ч. 3 ст. 160, ст. 157, 196, 198, 205, 206, 212, 254 КАС України, суд

ухвалив:

Апеляційну скаргу військової прокуратури Західного регіону України задовольнити частково.

Постанову Львівського окружного адміністративного суду від 17 вересня 2015 року у справі № 813/4594/15 - скасувати і провадження у справі закрити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів з дня складення її в повному обсязі.

Головуючий Л.П. Іщук

Судді В.П. Дякович

Т.В. Онишкевич

Ухвала складена в повному обсязі 03.03.2016 року