Справа № 809/35/16
Суддя: Боршовський Т.І.
Дата ухвалення: 2016-02-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"23" лютого 2016 р. Справа № 809/35/16

м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський окружний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Боршовського Т.І.

суддів Кишинського М.І.,

Гундяка В.Д.,

за участю секретаря судового засідання Ферштей А.М.

позивача ОСОБА_2

представника відповідачів Вдовіна Р.Т.,

представника третьої особи Заника М.Ф.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовом ОСОБА_2

до Пенсійного фонду України

до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідачів - Міністерство юстиції України

про визнання протиправним та скасування наказу від 21.12.2015 року № 898-О, поновлення на посаді, виплату середньомісячного заробітку за час вимушеного прогулу,-

ВСТАНОВИВ:

19.01.2016 року ОСОБА_2 (надалі-позивач, ОСОБА_2.) звернувся до суду з адміністративним позовом до Пенсійного фонду України (надалі-відповідач 1) та Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області (надалі-відповідач 2), в якому просив суд: визнати протиправним та скасувати наказ Пенсійного фонду України від 21.12.2015 року № 898-О; поновити позивача на посаді начальника Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області; виплатити ОСОБА_2 середньомісячний заробіток за час вимушеного прогулу.

Позовні вимоги мотивовані тим, що позивач на підставі наказу Пенсійного фонду України від 21.12.2015 року № 898-О, всупереч норм Конституції України та Закону України «Про очищення влади» (надалі - Закон), був незаконно звільнений з посади начальника Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області з підстав, передбачених пунктом 7-2 частини 1 статті 36 Кодексу законів про працю України. ОСОБА_2 вважає, що проведення щодо нього на підставі роз'яснення Міністерства юстиції України від 02.09.2015 року № 11.0.2./1674 повторної перевірки, передбаченої Законом України «Про очищення влади», та зміна попереднього позитивного висновку про відсутність заборон, передбачених частинами 3 та 4 статті 1 вказаного Закону, є неправомірним та таким, що порушує його право на працю. Також позивач стверджує, що під час проходження військової служби в органах КДБ УРСР він не був штатним працівник КДБ СРСР, КДБ УРСР, КДБ інших союзних республік колишнього СРСР, а отже, до нього не можуть бути застосовані заборони, передбачені ч. 3 ст. 1 Закону України «Про очищення влади».

Позивач в судовому засіданні підтримав позовні вимоги та просив позов задовольнити повністю. Окрім цього, ОСОБА_2 додатково пояснив суду, що вважає роз'яснення Міністерства юстиції України від 02.09.2015 року № 11.0.2/1674 та видане на його підставі розпорядження Центрального управління СБУ від 22.09.2015 року № 348 незаконними, оскільки такими роз'ясненнями безпідставно розширено передбачене в Законі поняття «штатний працівник КДБ СРСР, КДБ УРСР, КДБ інших союзних республік колишнього СРСР». Позивач вказав, що таке роз'яснення суперечить не тільки вимогам Закону «Про очищення влади», але й положенням нормативно-правових актів колишнього СРСР, якими потрібно керуватися для встановлення кола суб'єктів, які підпадають під вказане поняття. Зокрема, на думку позивача, особа, на яку поширювалось законодавство про працю, і посада якої була передбачена штатом КДБ СРСР, КДБ УРСР, КДБ інших союзних республік колишнього СРСР чи їх органів, була штатним працівником КДБ, а особа, на яку поширювалось законодавство з питань проходження військової служби, і яка займала військову посаду, передбачену штатом КДБ СРСР, КДБ УРСР, КДБ інших союзних республік колишнього СРСР чи їх органів - не була штатним працівником КДБ. В зв'язку з наведеним, позивач вважає, що він не був штатним працівником КДБ і до нього не можуть бути застосовані заборони, передбачені ч. 3 ст. 1 Закону.

Представник відповідачів проти позову заперечив з підстав, наведених в письмових запереченнях. Зокрема, відповідачі вказують на те, що позивача звільнено з підстав, передбачених Кодексом законів про працю України, Законом України «Про очищення влади», з дотриманням процедури звільнення згідно Порядку проведення перевірки достовірності відомостей щодо застосування заборон, передбачених частинами третьою і четвертою статті 1 Закону України «Про очищення влади», затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 16.10.2014 року № 563 (надалі - Порядок). 16.12.2015 року Пенсійний фонд України отримав від Служби безпеки України повідомлення про те, що відомості, повідомлені позивачем про незастосування до нього заборони, передбаченої ч. 3 ст. 1 Закону, на підставі критерію, визначеного п. 3 ч. 4 ст. 3 Закону, є недостовірними, оскільки у період з 28.01.1981 року по 28.11.1991 року ОСОБА_2 проходив військову службу на штатних посадах КДБ УРСР. З огляду на вказане, позивач не може обіймати займану ним посаду, а тому Пенсійний фонд України на підставі зазначеного висновку Служби безпеки України відповідно до ч. 4 ст. 5 Закону звільнив ОСОБА_2 з посади начальника Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області.

Представник відповідачів в судовому засіданні позовні вимоги заперечив з підстав, викладених в письмових запереченнях на адміністративний позов. Додаткових пояснень, окрім тих, що викладені в письмових запереченнях на позов, суду не надав. Просив в задоволенні позову відмовити повністю.

Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідачів, в судовому засіданні 23.02.2016 рок пояснив, що 30.12.2015 року Міністерство юстиції України відповідно до Положення про Єдиний державний реєстр осіб, щодо яких застосовано положення Закону України «Про очищення влади», затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 16.10.2014 року № 1704/5, внесло до Єдиного державного реєстру осіб, щодо яких застосовано положення Закону України «Про очищення влади» інформацію про звільнення позивача з посади в зв'язку зі застосування до нього заборони, передбаченої пунктом 3 частини 4 статті 3 цього Закону. Вказані відомості внесені на підставі листа Служби безпеки України від 30.11.2015 року № 24/д-77202 з додатковою інформацією до висновку від 29.04.2015 року № 24/26808-Л, наказу Пенсійного фонду України від 21.12.2015 року №898-О щодо звільнення ОСОБА_2 та повідомлення про звільнення особи від 22.12.2015 року № 55048/06-10.

На підставі ч. 3 ст. 160 Кодексу адміністративного судочинства України в судовому засіданні 23.02.2016 року проголошено вступну та резолютивну частини постанови.

Розглянувши матеріали адміністративної справи, заслухавши пояснення позивача, представника відповідачів та третьої особи, дослідивши зібрані в матеріалах справи докази в їх взаємному зв'язку та сукупності, судом встановлено таке.

ОСОБА_2 на підставі постанови Правління Пенсійного фонду України від 25.10.2011 року № 32-2 призначений на посаду начальника Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області. Згідно з наказом Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області від 01.11.2011 року № 341-О, позивач з 01.11.2011 року приступив до виконання своїх обов'язків на вказаній посаді. 01.11.2011 року позивачем прийнято присягу державного службовця. На час звільнення з посади начальника Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області, ОСОБА_2 був державним службовцем восьмого рангу. Вказані обставини підтверджується записами в трудовій книжці ОСОБА_2, копія якої долучена до матеріалів справи (а.с. 15-16).

05.03.2015 року Пенсійним фондом України прийнято наказ «Про початок проведення в територіальних органах Пенсійного фонду України перевірки, передбаченої Законом України «Про очищення влади» (а.с. 63).

18.03.2015 року ОСОБА_2, відповідно до ст. 4 Закону, подав на ім'я голови правління Пенсійного фонду України власноручно написану заяву про те, що заборони, визначені частинами 3 або 4 статті 1 Закону, щодо позивача не застосовуються.

Відповідно до п. 17 Порядку, відповідач 1 направив органам, що проводять перевірку достовірності відомостей щодо не застосування заборон, передбачених частинами 3 та 4 статті 1 Закону, перелік яких затверджений Кабінетом Міністрів України (додаток № 2 до постанови Кабінету Міністрів України від 16.10.2014 року № 563), запити про проведення перевірки щодо ОСОБА_2

На вказані запити відповідач 1 отримав:

- висновок Державної податкової інспекції у Надвірнянському районі Головного управління ДФС в Івано-Франківській області від 22.05.2015 року № 130 «Про результати перевірки достовірності відомостей, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 5 Закону», в якому вказано, що вартість майна, вказаного ОСОБА_2 у декларації про майно, доходи, витрати і зобов'язання фінансового характеру за 2014 рік, набутого за час перебування на посадах, визначених у пунктах 1-10 частини 1 статті 2 Закону України «Про очищення влади», відповідає наявній податковій інформації про доходи, отримані позивачем із законних джерел (а.с. 21);

- витяг з Єдиного державного реєстру осіб, щодо яких застосовано положення Закону від 25.03.2015 року № 2553/08-3324, виданий Головним територіальним управлінням юстиції в Івано-Франківській області, в якому відсутня інформація щодо позивача (а.с. 22);

- лист Територіального управління Державної судової адміністрації України в Івано-Франківській області від 13.05.2015 року № 03-31/1811 про відсутність в Єдиному державному реєстрі судових рішень судових рішень щодо ОСОБА_2, встановлених частинами 3, 5-7 статті 3 Закону (а.с. 23);

- лист Служби безпеки України від 29.04.2015 року № 24/26808л про відсутність щодо ОСОБА_2 заборон, передбачених частинами 3 та 4 Закону (а.с. 24).

08.06.2015 року директором департаменту персоналу та адміністративного забезпечення Пенсійного фонду України, на підставі вищезгаданих відповідей (висновків) на запити щодо позивача, складено довідку за результатами перевірки, передбаченої Законом України «Про очищення влади». Вказаною довідкою констатовано факт того, що до ОСОБА_2 не застосовуються заборони, передбачені частинами 3 та 4 статті 1 Закону (а.с. 124-125).

Позивач був ознайомлений з вказаною довідкою відповідача 1 та викладеними в ньому висновками органів перевірки.

Судом встановлено, що 22.09.2015 року, на підставі роз'яснення Міністерства юстиції України від 02.09.2015 року № 11.0.2/1674 (надалі - Роз'яснення), Центральним управлінням Служби безпеки України прийнято розпорядження № 348 «Про деякі питання проведення в СБУ перевірки, передбаченої статтею 5 Закону України «Про очищення влади» (а.с. 50). Згідно вказаного роз'яснення Міністерства юстиції України від 02.09.2015 року № 11.0.2/1674 та пункту 1 розпорядження Центрального управління Служби безпеки України від 22.09.2015 року № 348, під терміном «штатний працівник КДБ СРСР, КДБ УРСР, КДБ інших союзних республік колишнього СРСР», застосованим у пункті 3 частини 4 статті 3 Закону, належить розуміти всіх військовослужбовців, робітників і службовців КДБ СРСР, КДБ УРСР, КДБ інших союзних республік колишнього СРСР.

Окрім цього, підпунктами 1, 2 пункту 4 розпорядження Центрального управління СБУ від 22.09.2015 року № 348, ГДА СБУ зобов'язано до 30.10.2015 року проаналізувати прийняті СБУ, як органом перевірки, передбаченої статтею 5 Закону, рішення на предмет їх відповідності Роз'ясненням в частині належності особи, яка перевіряється, до категорії «штатний працівник КДБ СРСР, КДБ УРСР, КДБ інших союзних республік колишнього СРСР», і, у разі виявлення невідповідності прийнятих рішень, вжити заходів, передбачених Порядком, та забезпечити інформування про вжиті заходи державні органи, які ініціювали проведення такої перевірки.

На виконання вказаних вимог розпорядження від 22.09.2015 року № 348, Служба безпеки України проаналізувала прийняте рішення по ОСОБА_2 про відсутність щодо нього заборон, передбачених частинами 3 та 4 статті 1 Закону, і листом від 30.11.2015 року № 24/л-77202 повідомило відповідача 1 про виявлення додаткової інформації щодо відомостей, які підлягали перевірці згідно із запитом Пенсійного фонду України від 18.03.2015 року № 9992/07-10, та яка впливає на суть раніше надісланого СБУ висновку від 29.04.2015 № 24/26808-л (а.с. 81). Так, у вказаному листі СБУ зазначило, що ОСОБА_2 у період з 28.01.1981 року по 28.11.1991 року проходив військову службу на штатних посадах КДБ УРСР, і, таким чином, відомості, повідомлені позивачем про незастосування до нього заборони, передбаченої ч. 3 ст. 1 Закону, на підставі критерію, визначеного п. 3 ч. 4 ст. 3 Закону, є недостовірними.

Отримавши лист Служби безпеки України від 30.11.2015 року № 24/л-77202, а також лист Міністерства юстиції України від 09.12.2015 року № 462/11.0.2/27-15 (а.с. 102-103), погодження Міністерства соціальної політики України від 16.12.2015 року № 19123/0/14-15/09 (а.с. 65), Пенсійний фонд України наказом від 21.12.2015 року № 898-О «Про звільнення ОСОБА_2» звільнив позивача з посади начальника Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області з підстав, передбачених Законом України «Про очищення влади», згідно пункту 7-2 частини 1 статті 36 Кодексу законів про працю України.

Вирішуючи даний спір, суд виходив з таких мотивів та норм права.

Правові та організаційні засади проведення очищення влади (люстрації) визначені Законом України «Про очищення влади», Порядком проведення перевірки достовірності відомостей щодо застосування заборон, передбачених частинами третьою і четвертою статті 1 Закону України «Про очищення влади», затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 16.10.2014 року № 563, Порядком проведення перевірки достовірності відомостей, передбачених пунктом 2 частини п'ятої статті 5 Закону України «Про очищення влади», затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 3 листопада 2014 року № 1100 та Положенням про Єдиний державний реєстр осіб, щодо яких застосовано положення Закону України «Про очищення влади», затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 16.10.2014 року № 1704/5.

Згідно визначення, викладеного в ч. 1 ст. 1 Закону, очищення влади (люстрація) - це встановлена цим Законом або рішенням суду заборона окремим фізичним особам обіймати певні посади (перебувати на службі) (крім виборних посад) в органах державної влади та органах місцевого самоврядування.

Відповідно до ч. 2 ст. 1 цього Закону, очищення влади (люстрація) здійснюється з метою недопущення до участі в управлінні державними справами осіб, які своїми рішеннями, діями чи бездіяльністю здійснювали заходи (та/або сприяли їх здійсненню), спрямовані на узурпацію влади Президентом України ОСОБА_6, підрив основ національної безпеки і оборони України або протиправне порушення прав і свобод людини, і ґрунтується на принципах: верховенства права та законності; відкритості, прозорості та публічності; презумпції невинуватості; індивідуальної відповідальності; гарантування права на захист.

Згідно ч. 3 ст. 1 Закону протягом десяти років з дня набрання чинності цим Законом посади, щодо яких здійснюється очищення влади (люстрація), не можуть обіймати особи, зазначені у частинах першій, другій, четвертій та восьмій статті 3 цього Закону, а також особи, які не подали у строк, визначений цим Законом, заяви, передбачені частиною першою статті 4 цього Закону.

Частиною 4 статті 3 Закону передбачено, що заборона, передбачена частиною третьою статті 1 цього Закону, застосовується до осіб, які:

1) були обрані і працювали на керівних посадах Комуністичної партії Радянського Союзу, Комуністичної партії України, Комуністичної партії іншої союзної республіки колишнього СРСР починаючи з посади секретаря районного комітету і вище;

2) були обрані і працювали на керівних посадах починаючи з посади секретаря ЦК ЛКСМУ і вище;

3) були штатними працівниками чи негласними агентами в КДБ СРСР, КДБ УРСР, КДБ інших союзних республік колишнього СРСР, Головному розвідувальному управлінні Міністерства оборони СРСР, закінчили вищі навчальні заклади КДБ СРСР (крім технічних спеціальностей).

Заходи з очищення влади (люстрації) здійснюються щодо посад, які вказані в ч. 1 ст. 2 Закону.

З огляду на вказану норму Закону, посада, яку обіймав позивач, віднесена Законом до переліку посад, щодо яких здійснюються заходи з очищення влади (люстрації).

Відповідно до ч. 1 ст. 4 Закону особи, які перебувають на посадах, визначених у пунктах 1-10 частини першої статті 2 цього Закону, подають керівнику або органу, зазначеному у частині четвертій статті 5 цього Закону, власноручно написану заяву, у якій повідомляють про те, що до них застосовуються заборони, визначені частиною третьою або четвертою статті 1 цього Закону, або повідомляють про те, що до них не застосовуються відповідні заборони, та про згоду на проходження перевірки, згоду на оприлюднення відомостей щодо них відповідно до цього Закону.

Як вищевстановлено судом, ОСОБА_2 18.03.2015 року подано заяву про те, що до нього не застосовуються заборони, визначені частинами 3 або 4 статті 1 Закону, та про згоду на проходження перевірки.

Згідно ч. 4 ст. 5 Закону, організація проведення перевірки осіб (крім професійних суддів та осіб, зазначених в абзаці третьому цієї частини) покладається на керівника відповідного органу, до повноважень якого належить звільнення з посади особи, стосовно якої здійснюється перевірка.

Пунктом 11 Положення про Пенсійний фонд України, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 23.07.2014 року № 280, передбачено, що голова Правління Пенсійного фонду України за погодженням з Міністром соціальної політики звільняє з посад керівників територіальних органів.

Таким чином, організація проведення перевірки позивача належить до повноважень Пенсійного фонду України.

Відповідно до п. 1 ч. 5 ст. 5 Закону перевірці підлягає достовірність вказаних у заяві відомостей щодо незастосування заборон, передбачених частинами третьою та четвертою статті 1 цього Закону.

Відповідно до Переліку органів, що проводять перевірку достовірності відомостей щодо застосування заборон, передбачених частинами третьою і четвертою статті 1 Закону України «Про очищення влади», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16.10.2014 року № 563, перевірку відомостей щодо заборон, які можуть бути засосовані до осіб, які були штатними працівниками чи негласними агентами в КДБ СРСР, КДБ УРСР, КДБ інших союзних республік колишнього СРСР, Головному розвідувальному управлінні Міністерства оборони СРСР, закінчили вищі навчальні заклади КДБ СРСР (крім технічних спеціальностей) проводить Служба безпеки України.

Що стосується змісту терміну «штатний працівник КДБ СРСР, КДБ УРСР, КДБ інших союзних республік колишнього СРСР», то суд вказує на таке.

02.09.2015 року Міністерством юстиції України, керуючись ч. 1 ст. 5 Закону, п.п. 32, 53-1 п. 4 Положення про Міністерство юстиції України, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 02.07.2014 року № 228, як орган, який уповноважений на забезпечення проведення перевірки, підготовлено роз'яснення за № 11.0.2/1674, в якому проведено системний аналіз чинних на час функціонування КДБ нормативно-правових актів колишнього Союзу Радянських Соціалістичних Республік та зроблено висновок про коло суб'єктів, яке охоплюється поняттям «штатний працівник КДБ СРСР, КДБ УРСР, КДБ інших союзних республік колишнього СРСР». При цьому, Міністерство юстиції України вказало, що для з'ясування обставини того, чи належить особа до штатних працівників КДБ СРСР, КДБ УРСР, КДБ інших союзних республік колишнього СРСР необхідно врахувати чинні за часів функціонування вказаних органів держбезпеки нормативно-правові акти Союзу Радянських Соціалістичних республік.

Зокрема, вказано, що в Положенні про Комітет державної безпеки при Раді Міністрів СРСР та його органах на місцях (надалі - Положення про Комітет державної безпеки), яке було затверджено протоколом засідання Президіуму ЦК КПРС № 200 від 09.01.1959 року, поняття «працівники» застосовано при визначенні складу кадрів органів КДБ. Так, пунктом 10 вищезгаданого Положення про Комітет державної безпеки передбачено, що до складу колегії Комітету держбезпеки входять: голова Комітету, заступники голови Комітету, керівні працівники Комітету та місцевих органів КДБ. Згідно пункту 14 Положення про Комітет державної безпеки, - керівні працівники органів держбезпеки, що входять до номенклатури ЦК КПРС, затверджуються на посаду Центральним Комітетом КПРС. З посиланням на вказані пункти Положення про Комітет державної безпеки зроблено висновок про те, що керівництво органів КДБ складалось із працівників. Також звернено увагу на те, що в розділі «Кадри органів та військ державної безпеки» Положення про Комітет державної безпеки використовується лише одне поняття: «працівники органів державної безпеки».

В абзацах 4 та 5 пункту 11 Положення про Комітет державної безпеки, перелічено особисті якості та професійні вимоги, яким мають відповідати всі «працівники органів державної безпеки». При цьому, варто зазначити, що відповідно до пункту 18 Положення про Комітет державної безпеки, генерали, адмірали, офіцерський, сержантський (старшинський) і рядовий склад Комітету перебувають у кадрах, в діючому резерві або запасі Комітету державної безпеки зі зняттям з військового обліку Міністерства оборони СРСР. При цьому, під поняттям кадри (персонал, штат) слід розуміти склад працівників відповідного органу, установи, підприємства тощо, що складають групу за професійними або іншими ознаками, із зазначенням посад, які знаходяться у відповідному розпорядженні такого органу, установи, підприємства тощо та необхідні для здійснення відповідних функцій для досягнення мети діяльності. На підтвердження цього, в абзаці 3 пункту 20 Положення про Комітет державної безпеки мова йде про те, що розділ «Правове становище особового складу Комітету державної безпеки при Раді Міністрів СРСР» поширюється на всіх працівників.

Таким чином, проаналізувавши згадані норми Положення про Комітет державної безпеки, суд зазначає, що Міністерство юстиції України в роз'ясненні від 02.09.2015 року № 11.0.2/1674 дійшло правильного висновку про те, що поняття «працівники», яке використовується в даному Положенні для визначення усіх працівників Комітету державної безпеки, включає і військовослужбовців.

Вищевказані висновки також підтверджуються Законом СРСР «Про органи державної безпеки СРСР» (надалі - Закон про КДБ) від 16.05.1991 року.

Так, відповідно до статті 11 Закону про КДБ, кадри органів державної безпеки складають військовослужбовці, робітники та службовці (працівники органів державної безпеки). При цьому, згідно абзацу 9 статті 11 Закону про КДБ, трудова діяльність робітників і службовців органів державної безпеки регулюється законодавством Союзу РСР і республік про працю.

Зважаючи на вищевикладене, суд не погоджується із доводами позивача про те, що особа, на яку поширювалось законодавство про працю, і посада якої була передбачена штатом КДБ СРСР, КДБ УРСР, КДБ інших союзних республік колишнього СРСР чи їх органів, була штатним працівником КДБ, а особа, на яку поширювалось законодавство з питань проходження військової служби, і яка проходила військову службу в органах держбезпеки на посадах, передбачених штатом КДБ СРСР, КДБ УРСР, КДБ інших союзних республік колишнього СРСР чи їх органів - не була штатним працівником КДБ. Таке міркування позивача, з огляду на аналіз вказаних вище положень законодавства СРСР про органи держбезпеки, є непереконливим, оскільки допускає можливість такого тлумачення, за яким посада, на якій проходить військову службу працівник органів державної безпеки СРСР чи союзних республік цієї колишньої держави, сама по собі входить в штат КДБ, а військовослужбовець, який займає цю посаду, не перебуває в штаті КДБ.

Підсумовуючи вищевказане, суд дійшов висновку про те, що особа, яка проходила військову службу в органах держбезпеки на посадах, передбачених штатом КДБ СРСР, КДБ УРСР, КДБ інших союзних республік колишнього СРСР чи їх органів, одночасно була і працівником КДБ, а, отже, підпадає під поняття «штатний працівник КДБ СРСР, КДБ УРСР, КДБ інших союзних республік колишнього СРСР».

Судом встановлено з оцінки поданих сторонами та самостійно виявлених доказів, а саме: копії трудової книжки позивача; витягу з послужного списку проходження військової служби в Збройних Силах СРСР, органах МВС, КДБ СРСР ОСОБА_2, наданої Управлінням служби безпеки України в Івано-Франківській області згідно супровідного листа № 60/16-985 від 02.02.2016 року (а.с. 53-56); листів Служби безпеки України від 12.10.2015 року № 24/6-6927, адресованого Міністерству юстиції України (а.с. 123), від 30.11.2015 року № 24/л-77202, адресованого Пенсійному фонду України (а.с. 25) та від 02.02.2016 року № 60/16-985, адресованого суду (а.с. 53), -факт того, що позивач з 28.01.1981 року по 27.11.1991 року проходив військову службу на штатних посадах КДБ УРСР.

Таким чином, ОСОБА_2 підпадає під застосування заборон, передбачених ч. 3 ст. 1 Закону (протягом десяти років з дня набрання чинності цим Законом обіймати посади, щодо яких здійснюється очищення влади (люстрація), на підставі критерію, визначеного п. 3 ч. 4 ст. 3 Закону.

Частиною 14 ст. 5 Закону передбачено, що керівник органу, передбачений частиною четвертою цієї статті, на підставі висновку про результати перевірки, яким встановлено недостовірність відомостей, визначених пунктами 1 та/або 2 частини п'ятої цієї статті, не пізніше ніж на третій день з дня отримання такого висновку, керуючись положеннями частини третьої або четвертої статті 1 цього Закону, звільняє таку особу із займаної посади або не пізніше ніж на третій день з дня його отримання надсилає такий висновок керівнику органу (органу), до повноважень якого належить звільнення та ініціювання звільнення з посади особи, стосовно якої було здійснено перевірку, для її звільнення з посади у встановленому законом порядку не пізніше ніж на десятий день з дня отримання висновку.

Згідно з п.72 ч. 1 ст. 36 Кодексу законів про працю України трудовий договір припиняється з підстав, передбачених Законом України "Про очищення влади".

З огляду на вказане, суд погоджується з доводами відповідача 1 про те, що Пенсійний фонд України на виконання вказаних вище вимог Закону України "Про очищення влади" зобов'язаний був прийняти наказ про звільнення ОСОБА_2 з посади начальника Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області згідно п.72 ч. 1 ст. 36 Кодексу законів про працю України.

Щодо доводів позивача про порушення відповідачем 1 процедури, що передувала прийняттю наказу про його звільнення з займаної посади, то суд зазначає таке.

Частиною 11 ст. 5 Закону передбачено, що орган, який проводив перевірку, надсилає висновок про результати перевірки, підписаний керівником такого органу (або особою, яка виконує його обов'язки), керівнику органу, передбаченому частиною четвертою цієї статті, не пізніше ніж на шістдесятий день з дня початку проходження перевірки.

В свою чергу, відповідно до пункту 29 Порядку проведення перевірки достовірності відомостей щодо застосування заборон, передбачених частинами 3 і 4 статті 1 Закону, органи перевірки надсилають відповіді (висновки) на запити керівників органів, в яких проводиться перевірка. У разі встановлення щодо особи, стосовно якої проводилася перевірка, критерію, на підставі якого до неї повинна застосовуватися заборона, передбачена частиною третьою або четвертою статті 1 Закону, органи перевірки одночасно з надісланням відповідей (висновків) на запити керівників органів, в яких проводиться перевірка, надсилають до Мін'юсту копії таких відповідей (висновків).

Згідно пункту 35 вказаного Порядку, якщо відповідь/висновок/копія судового рішення, що надійшли від органів перевірки за результатами перевірки, є неповними або суперечать іншим матеріалам перевірки, орган, в якому проводиться перевірка, з метою проведення додаткової перевірки чи уточнення отриманої інформації одноразово звертається із запитом до органів перевірки, які зобов'язані розглянути його та надати відповідь протягом десяти робочих днів.

В даному випадку, суд дотримується тієї позиції, згідно якої висновок про результати перевірки належить розцінювати як звичайний носій доказової інформації про виявлені органом порушення вимог законодавства. При цьому, такий письмовий документ може мати будь-яку форму (лист, відповідь, рішення, висновок тощо), за умови збереження його змісту, на підставі якого приймається відповідне рішення керівником відповідного органу, до повноважень якого належить звільнення з посади особи стосовно якої здійснюється перевірка. Отже, з огляду на вказані вище норми законодавства, ключовим є саме те, що такий документ повинен містити висновок органу, який проводив перевірку (перелік органів, що проводять перевірку, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 16.10.2014 року № 563) щодо достовірності вказаних особою, стосовно якої проводиться перевірка, відомостей, щодо відсутності обставин, покладених в основу критеріїв, на підставі яких застосовуються заборони, передбачені частинами 3 або 4 статті 1 Закону.

Дане положення підтверджується і наявними в матеріалах справи копіями відповідей органів, що проводили перевірку, щодо ОСОБА_2 Так, серед усіх відповідей на вказані запити, висновок про результати перевірки направила лише Державної податкової інспекції у Надвірнянському районі Головного управління ДФС в Івано-Франківській області (а.с. 21), а всі інші відповіді щодо результатів перевірки позивача оформлені у вигляді листів (а.с. 22-24).

Таким чином, зважаючи на наведені положення Порядку, суд не погоджується з доводами позивача та зазначає, що Порядком не встановлено вимоги щодо обов'язкового оформлення органом, який проводить перевірку, результатів такої перевірки у формі документу під назвою висновок, а передбачає можливість надсилання відповіді на запити листами, в яких викладено висновок щодо достовірності вказаних особою у заяві відомостей про не застування до неї заборон, передбачених частинами 3 та 4 ст. 1 Закону.

Як встановлено судом вище, листом від 30.11.2015 року № 24/л-77202 Служба безпеки України повідомило відповідача 1 про виявлення додаткової інформації щодо відомостей, які підлягали перевірці згідно із запитом Пенсійного фонду України від 18.03.2015 року № 9992/07-10, та яка впливає на суть раніше надісланого СБУ висновку від 29.04.2015 № 24/26808-л. Вказаний лист містить чіткий висновок про те, що ОСОБА_2 у період з 28.01.1981 року по 28.11.1991 року проходив військову службу на штатних посадах КДБ УРСР, а отже, відомості, повідомлені позивачем про незастосування до нього заборони, передбаченої ч. 3 ст. 1 Закону, на підставі критерію, визначеного п. 3 ч. 4 ст. 3 Закону, є недостовірними.

Також суд не може погодитися з доводами позивача про те, що спірний наказ не міг бути прийнятий відповідачем 1 без складання нової довідки про результати перевірки, оскільки Порядком не передбачено обов'язку органу в якому проводиться перевірка, в разі зміни органом перевірки свого попереднього висновку, повторно скласти довідку про результати перевірки. Також Порядком не передбачено обов'язку надіслання особі, щодо якої проводиться перевірка, додаткової інформації до первинного висновку органу перевірки.

Окрім цього, суд вважає за необхідне наголосити на тому, що складання довідки про результати перевірки згідно Порядку є процедурним аспектом оформлення органом, в якому проводиться перевірка, її результатів. Однак, з огляду на зміст положень частин 11, 14 статті 5 Закону України «Про очищення влади», єдиним допустимим документом на підставі якого керівник органу, передбаченого частиною четвертою цієї статті, приймає рішення про звільнення особи, щодо якої проводилася перевірка, зі займаної посади, є саме висновок органу перевірки про результати такої перевірки, яким встановлено недостовірність відомостей, визначених пунктами 1 та/або 2 частини п'ятої цієї статті. Таким чином, навіть якщо допустити порушення відповідачем 1 обов'язку по складанню довідки про результати перевірки в зв'язку з надходження висновку Служби безпеки України, таке порушення, на переконання суду, не могло б бути підставою для скасування прийнятого наказу від 21.12.2015 року № 898-О, оскільки згідно Закону підставою для прийняття рішення про звільнення з посади особи, щодо якої проводиться перевірка, є саме висновок органу перевірки. В даному випадку висновок Служби безпеки України, оформлений листом від 30.11.2015 року № 24/л-77202, а не така довідка органу в якому проводиться перевірка.

Також суд вважає, що не може бути підставою для скасування наказу Пенсійного фонду України від 21.12.2015 року № 898-О факт прострочення Службою безпеки України встановленого частиною 11 статті 5 Закону строку для надання висновку, оскільки таке порушення допущено не відповідачем 1, а вказаним органом перевірки. В той же час, з огляду на реєстрацію листа Служби безпеки України від 30.11.2015 року № 24/л-77202 в Пенсійному Фонді України 16.12.2015 року за № 6129/5, відповідачем 1 дотримано передбачений частиною 14 статті 5 Закону строк на прийняття рішення про звільнення позивача з займаної посади.

З огляду на вищевказане, суд дійшов висновку, що приймаючи наказ від 21.12.2015 року № 898-О про звільнення позивача згідно пункту 7-2 частини 1 статті 36 Кодексу законів про працю України з підстав, передбачених Законом України «Про очищення влади», Пенсійний фонд України діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені чинним законодавством України, та з дотриманням інших, передбачених частиною 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, критеріїв правомірності рішення суб'єкта владних повноважень. Як наслідок, враховуючи положення статті 235 Кодексу законів про працю України, немає правових підстав для поновлення позивача на посаді та виплати йому середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Таким чином, суд дійшов висновку, що в задоволенні адміністративного позову належить відмовити повністю.

Керуючись статтями 158-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, -

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні позову відмовити повністю.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку. Відповідно до статті 186 Кодексу адміністративного судочинства України апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Апеляційна скарга подається до Львівського апеляційного адміністративного суду через Івано-Франківський окружний адміністративний суд.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, то вважається, що постанова суду не набрала законної сили.

Головуючий - суддя /підпис/ Боршовський Т.І.

судді /підпис/ Кишинський М.І.

/підпис/ Гундяк В.Д.

Постанова складена в повному обсязі 29.02.2016.