Справа № 808/684/16
Суддя: Татаринов Дмитро Вікторович
Дата ухвалення: 2016-02-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ПРО ВІДМОВУ У ВІДКРИТТІ ПРОВАДЖЕННЯ В АДМІНІСТРАТИВНІЙ СПРАВІ

29 лютого 2016 рокуСправа № 808/684/16
м. Запоріжжя

Суддя Запорізького окружного адміністративного суду Татаринов Д.В., перевіривши матеріали адміністративного позову ОСОБА_1 до Українського Державного науково-дослідного інституту «Медико-соціальних проблем інвалідності МОЗУ» про визнання рішень протиправними, -

ВСТАНОВИВ:

24 лютого 2016 року до Запорізького окружного адміністративного суду звернулась ОСОБА_1 (далі позивач ) з позовною заявою до Українського Державного науково-дослідного інституту «Медико-соціальних проблем інвалідності МОЗУ» (далі відповідач) про визнання рішень протиправними.

Відповідно до пунктів 4, 6 частини 1 статті 107 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України), суддя після одержання позовної заяви зясовує, чи належить позовну заяву розглядати в порядку адміністративного судочинства та чи немає інших підстав для повернення позовної заяви, залишення її без розгляду або відмови у відкритті провадження в адміністративній справі, встановлених цим Кодексом

Відповідно до частини 1 статті 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших субєктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Відповідно до пункту 1 частини 2 статті 17 КАС України, юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема, спори фізичних чи юридичних осіб із субєктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

Тобто, розгляду в порядку адміністративного судочинства підлягає спір, який виник між двома (кількома) субєктами суспільства стосовно їхніх прав та обовязків у конкретних правових відносинах, в яких хоча б один є субєктом владних повноважень органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою чи службовою особою, іншим субєктом при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Разом із цим, суд вважає за необхідне звернути увагу позивача на те, що участь у справі субєкта владних повноважень не є безумовною підставою віднесення такого спору до категорії адміністративних справ.

Згідно частини 2 статті 2 КАС України, до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність субєктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Відповідно до частини 1 статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Згідно з пункту 1 частини 1 статті 3 КАС України справа адміністративної юрисдикції - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб'єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Тобто, справою адміністративної юрисдикції може бути переданий на вирішення адміністративного суду спір, який виник між двома (кількома) конкретними суб'єктами суспільства стосовно їх прав та обов'язків у конкретних правових відносинах, у яких хоча б один суб'єкт законодавчо уповноважений владно керувати поведінкою іншого (інших) суб'єктів, а ці суб'єкти відповідно зобов'язані виконувати вимоги та приписи такого владного суб'єкта.

Відповідно до частини 1 статті 17 КАС України компетенція адміністративних суддів поширюється на:

1) спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності;

2) спори з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби;

3) спори між суб'єктами владних повноважень з приводу реалізації їхньої компетенції у сфері управління, у тому числі делегованих повноважень, а також спори, які виникають з приводу укладання та виконання адміністративних договорів;

4) спори за зверненням суб'єкта владних повноважень у випадках, встановлених законом;

5) спори щодо правовідносин, пов'язаних з виборчим процесом чи процесом референдуму.

Відповідно до статті 104 КАС України до адміністративного суду має право звернутися з адміністративним позовом особа, яка вважає, що порушено її права, свободи чи інтереси у сфері публічно-правових відносин.

Згідно частини 2 статті 4 КАС України, юрисдикція адміністративних судів поширюється на всі публічно-правові спори, крім спорів, для яких законом встановлений інший порядок судового вирішення.

Суд, вирішуючи питання про наявність ознак суб'єкта владних повноважень у відповідача доходить до висновку, що відповідач у спірних правовідносинах не виконує функцій суб'єкта владних повноважень, виходячи з наступного.

Відповідно до статті 3 «Основ законодавства України про охорону здоров'я» від 19 листопада 1992 року № 2801-XII закладами охорони здоров'я є підприємства, установи та організації, завданням яких є забезпечення різноманітних потреб населення в галузі охорони здоров'я шляхом подання медико-санітарної допомоги, включаючи широкий спектр профілактичних і лікувальних заходів або послуг медичного характеру, а також виконання інших функцій на основі професійної діяльності медичних працівників.

Таким чином, Український Державний науково-дослідний інститут «Медико-соціальних проблем інвалідності МОЗУ» є закладом охорони здоров'я, завданням якого є забезпечення лікувально-профілактичної допомоги і не відноситься до кола суб'єктів владних повноважень.

Виходячи зі змісту поданого позову до Українського Державного науково-дослідного інституту «Медико-соціальних проблем інвалідності МОЗУ», відповідач не уповноважений владними управлінськими функціями відносно позивача, з огляду на те що в даних спірних правовідносинах зазначеного відповідача не можна визнати органам який здійснює владні управлінські функції, суб'єктом владних повноважень, в розумінні пункту 7 частини 1 статті 3 КАС України, тому він не може бути відповідачем у відповідних адміністративних справах.

Окрім того, зі змісту позову вбачається, що відсутні будь-які рішення, чи дії цих суб'єктів владних повноважень, які є обов'язковими до виконання позивачем, а саме: у яких хоча б один суб'єкт уповноважений владно керувати поведінкою іншого суб'єкта, а ці суб'єкти, відповідно, зобов'язані виконувати вимоги та приписи такого владного суб'єкта, а отже, даний спір не носить ознак публічно-правового та не може вирішуватися в порядку адміністративного судочинства України.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 109 КАС України, суддя відмовляє у відкритті провадження в адміністративній справі, якщо заяву не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

За таких обставин, суддя приходить до висновку, що справа не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства.

Отже, на підставі викладеного позивачу необхідно звернутися до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду відповідно до приписів розділу 3 Глави 1 Цивільного процесуального кодексу України.

Разом з позовом, позивач подав до суду клопотання про забезпечення доказів.

Відповідно до частини 1 статті 73 Кодексу адміністративного судочинства України особи, які беруть участь у справі та обґрунтовано вважають, що надання потрібних доказів стане згодом неможливим або ускладненим, мають право просити суд забезпечити ці докази.

Згідно частини 1 статті 74 Кодексу адміністративного судочинства України суд забезпечує докази допитом свідків, призначенням експертизи, витребуванням та оглядом письмових або речових доказів, у тому числі за місцем їх знаходження.

Відповідно до частини 1 статті 75 Кодексу адміністративного судочинства України у заяві про забезпечення доказів повинні бути зазначені докази, які необхідно забезпечити; обставини, що можуть бути підтверджені цими доказами; обставини, які свідчать про те, що надання потрібних доказів може стати неможливим або ускладненим, а також справа, для якої потрібні ці докази, або з якою метою потрібно їх забезпечити. До заяви про забезпечення доказів додається документ про сплату судового збору.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях зокрема звільняються позивачі - у справах про відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, а також смертю фізичної особи.

Однак, предметом спору позивача зазначеного у позовній заяві визначено, оскарження висновку Українського Державного науково-дослідного інституту «Медико-соціальних проблем інвалідності МОЗУ», що не є відшкодуванням шкоди, заподіяної каліцтвом.

Отже, на підставі вищевказаного суд не може розглянути клопотання у звязку з відсутністю сплати судового збору.

Керуючись статтями 73, 74, 75, 104, 106, 109 КАС України, суддя, -

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті провадження в адміністративній справі №808/684/16 за позовом ОСОБА_1 до Українського Державного науково-дослідного інституту «Медико-соціальних проблем інвалідності МОЗУ» про визнання рішень протиправними.

Копію ухвали про відмову у відкритті провадження разом з позовом та додатками до нього надіслати позивачу.

Розяснити позивачу, що відповідно до частини 5 статті 109 КАС України, повторне звернення тієї ж особи до адміністративного суду з таким самим адміністративним позовом, щодо якого постановлено ухвалу про відмову у відкритті провадження, не допускається.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо вона не була подана у встановлені строки. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається протягом п'яти днів з дня проголошення ухвали. У разі якщо ухвалу було постановлено в письмовому провадженні або згідно з частиною третьою статті 160 цього Кодексу, або без виклику особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Суддя Д.В. Татаринов