Справа № 825/221/16
Суддя: Лобан Д.В.
Дата ухвалення: 2016-02-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 лютого 2016 року Чернігів Справа № 825/221/16

Чернігівський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Лобана Д.В.,

за участю секретаря Новик Н.С.,

представника позивача Приходька С.В.,

представника відповідача Залоги О.В.,

представника третьої особи Костирка П.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в приміщенні суду справу за адміністративним позовом фермерського господарства ''Наша Ясна'' до Головного управління Держгеокадастру у Чернігівській області, третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Прокуратура Чернігівської області про визнання незаконним та скасування наказу, -

В С Т А Н О В И В:

Фермерське господарство ''Наша Ясна'' звернулось до суду з адміністративним позовом про визнання протиправним та скасування наказу Головного управління Держземагенства у Чернігівській області № 25-2530/14-15-сг від 31.03.2015.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що видаючи спірний наказ, як на підставу для встановлення ФГ «Наша Ясна» орендної плати у розмірі 4 %, Головне управління Держземагенства послалося на лист Мінагрополітики № 37-13-5-13/6651 від 03.04.2015. Вважає, що Лист Мінагрополітики не є законною підставою для прийняття спірного наказу, оскільки він не є нормативно-правовим актом у розумінні чинного законодавства України.

Крім того, стверджує, що поки у договорі оренди не буде замінена сторона (орендодавець), до якої перейшло право щодо розпорядження земельними ділянками на території Чернігівської області, будь-які накази чи інші нормативно-розпорядчі акти з приводу внесення змін до уже укладених та діючих договорів оренди, у яких відповідач не є стороною договору, є незаконними.

Позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити, посилаючись на обставини викладені у позовній заяві та додаткових поясненнях.

Представник відповідача у судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог та зазначив, що з 01.01.2013 на законодавчому рівні відбулась заміна орендодавця (сторони договору) з Ріпкинської районної державної адміністрації на Головне управління Держземагентства (Держгеокадастру) у Чернігівській області, у зв'язку з переходом повноважень щодо передачі земельних ділянок сільськогосподарського призначення у користування з 01.01.2013 до Головного управління Держгеокадастру у Чернігівській області.

Крім того, згідно п. 12 договору оренди землі розмір орендної плати переглядається раз на рік в обов'язковому порядку. Видача оскаржуваного наказу, на думку відповідача, не тягне жодних негативних наслідків для позивача.

Представник третьої особи просив відмовити у задоволенні позовних вимог.

Заслухавши пояснення представників сторін та представника третьої особи, з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

07.07.2012 Ріпкинською районною державною адміністрацією, як орендодавцем та ОСОБА_5, як орендарем було укладено договір оренди земельної ділянки, загальною площею 199,4608 га для сільськогосподарського товарного виробництва на території Пушкарівської сільської ради Ріпкинського району Чернігівської області (а.с. 7-9).

Відповідно до пункту 30 вказаного договору зміна умов договору здійснюється у письмовій формі за взаємною згодою сторін. У разі недосягнення згоди щодо зміни умов договору спір вирішується у судовому порядку.

У подальшому, ОСОБА_5 зареєстрував Фермерське господарство «Наша Ясна», у зв'язку з чим у договорі оренди були внесені відповідні зміни шляхом укладення додаткової угоди, яка була зареєстрована у відділі Держкомзему у Ріпкинському районі Чернігівській області, про що 14.12.2012 було зроблено запис за № 01896.

Наказом Головного управління Держземагенства у Чернігівській області від 31.03.2015 № 25-2537/14-15-сг встановлено річну орендну плату фермерському господарству «НАША ЯСНА» за користування земельною ділянкою площею 199,4608 га, розташованою на території Пушкарівської сільської ради Ріпкинського району Чернігівської області, в розмірі 4 (чотири) відсотки від її нормативної грошової оцінки, яка передана на умовах оренди для ведення товарного сільськогосподарського виробництва із земель сільськогосподарського призначення державної власності згідно договору оренди землі від 07.07.2012, укладеного Ріпкинською районною державною адміністрацією, зареєстрованого у відділі Держкомзему у Ріпкинському районі Чернігівської області від 07.07.2012 за № 00985 (а.с. 13).

У оскаржуваному наказі доцільність встановлення орендної плати сільськогосподарських угідь державної власності у розмірі 4% від нормативної грошової оцінки земель обґрунтовано листом Міністерства аграрної політики та продовольства України від 03.04.2013 №37-13-5-13/6651.

В свою чергу, суд звертає увагу на те, що на вимогу ухвали суду від 27.01.2016, відповідачем не надано наленим чином завірена копія цього листа та докази ознайомлення позивача з оскаржуваним наказом.

Згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 10.09.2014 №442 «Про оптимізацію системи центральних органів виконавчої влади» та наказу Держземагентства України від 29.04.2015 №14, Головне управління Держземагентства у Чернігівській області реорганізовано шляхом приєднання до Головного управління Держгеокадастру у Чернігівській області.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 Конституції України земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об'єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією.

Згідно з частиною четвертою статті 122 Земельного кодексу України центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальні органи передають земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, крім випадків, визначених частиною восьмою цієї статті, у власність або у користування для всіх потреб.

08.04.2011 Президент України підписав Указ № 445/2011 «Про Державне агентство земельних ресурсів України», яким затверджено Положення про Державне агентство земельних ресурсів України (далі - Положення).

Відповідно до п. 1 Положення Державне агентство земельних ресурсів України (Держземагентство України) є центральним органом виконавчої влади з питань земельних ресурсів та топографо-геодезичної і картографічної діяльності, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра аграрної політики та продовольства України, входить до системи органів виконавчої влади і забезпечує реалізацію державної політики у сфері земельних відносин та топографо-геодезичної і картографічної діяльності.

Відповідно до п. 7 Положення Держземагентство України здійснює свої повноваження безпосередньо і через утворені в установленому порядку територіальні органи в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, районах, містах, а також через міськрайонні, міжміські, міжрайонні територіальні органи.

Положеннями статті 632 Цивільного кодексу України передбачено застосування у встановлених законом випадках цін (тарифів, ставок тощо), які встановлюються або регулюються уповноваженими органами державної влади або органами місцевого самоврядування. При цьому зміна ціни після укладення договору допускається лише у випадках і на умовах, встановлених договором або законом.

Частиною першою та другою статті 651 Цивільного кодексу України визначено, що зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Відповідно до статті 654 Цивільного кодексу України зміна договору вчиняється в такій самій формі, що й договір, який змінюється, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає зі звичаїв ділового обороту.

Згідно з статтею 2 Закону України «Про оренду землі» відносини, пов'язані з орендою землі, регулюються Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, цим Законом, законами України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них, а також договором оренди землі.

Положеннями статтей 126, 206 Земельного кодексу України передбачено, що використання землі в Україні є платним, оренда землі оформляється договором, який реєструється відповідно до закону.

Статтями 15, 21 Закону України «Про оренду землі» визначено, що однією з істотних умов договору оренди землі є орендна плата. Орендна плата - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою. Розмір, форма і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди (крім строків внесення орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності, які встановлюються відповідно до Податкового кодексу України).

Відповідно до статті 30 Закону України «Про оренду землі» зміна умов договору оренди землі здійснюється за взаємною згодою сторін. У разі недосягнення згоди щодо зміни умов договору оренди землі спір вирішується в судовому порядку.

Зі змісту статті 651 ЦК України, статті 30 Закону України «Про оренду землі» вбачається, що зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.

Також, відповідно до частини першої та четвертої статті 188 Господарського кодексу України зміна та розірвання господарських договорів в односторонньому порядку не допускаються, якщо інше не передбачено законом або договором. У разі якщо сторони не досягли згоди щодо зміни (розірвання) договору або у разі неодержання відповіді у встановлений строк з урахуванням часу поштового обігу, заінтересована сторона має право передати спір на вирішення суду.

Таким чином, враховуючи, що у даному випадку не було замінено сторону (орендодавця) на відповідача, останнім не надано суду належним чином завірену копію листа Міністерства аграрної політики та продовольства України від 03.04.2013 №37-13-5-13/6651, на підставі якого виданий оскаржуваний наказ (як і докази ознайомлення позивача з ним), наказ Головного управління Держземагенства у Чернігівській області № 25-2530/14-15-сг від 31.03.2015 є протиправним.

Крім того, суд звертає увагу на те, що згідно постанови Верховного Суду України від 07.04.2015 по справі № 21-117а15, орендна плата за земельні ділянки державної і комунальної власності - це обов'язковий платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою (підпункт 14.1.136 пункту 14.1 статті 14 ПК). Подібне визначення міститься й у статті 21 Закону № 161-XIV.

Справляння плати за землю, в тому числі й орендної плати, здійснюється відповідно до положень розділу ХIII ПК.

Розмір та умови внесення орендної плати встановлюються у договорі оренди між орендодавцем (власником) і орендарем, а підставою для нарахування орендної плати за земельну ділянку є договір оренди такої земельної ділянки (пункт 288.1 статті 288 ПК).

Проаналізувавши наведені норми матеріального права, колегія суддів Судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України дійшла висновку, що з набранням чинності ПК річний розмір орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності, який підлягає перерахуванню до бюджету, має відповідати вимогам підпункту 288.5.1 пункту 288.5 статті 288 цього Кодексу та є підставою для перегляду встановленого розміру орендної плати.

При цьому виходячи із принципу пріоритетності норм ПК над нормами інших актів у разі їх суперечності, який закріплений у пункті 5.2 статті 5 ПК, до моменту внесення до такого договору відповідних змін розмір орендної плати в жодному разі не може бути меншим, ніж встановлений підпунктом 288.5.1 пункту 288.5 статті 288 ПК.

Тобто, законодавець визначив нижню граничну межу річної суми платежу по орендній платі за земельні ділянки, незалежно від того, чи співпадає її розмір із визначеним у договорі (тобто 3%, а не 4%, як встановлено оскаржуваним наказом відповідача).

У постанові Верховного Суду України від 24.06.2014 по справі № 21-204а14 зазначено, що договір оренди землі є цивільно-правовим, а отже, йому притаманні такі ознаки, як свобода договору, обов'язковість його виконання сторонами тощо. Суб'єкт владних повноважень, який не є учасником договору, не може здійснювати владні управлінські функції шляхом втручання у відносини сторін договору. Зміна розміру земельного податку згідно із Законом є підставою для перегляду встановленого розміру орендної плати шляхом внесення відповідних змін до договору оренди землі його учасниками і не тягне автоматичну зміну умов договору щодо розміру орендної палати.

Виходячи із аналізу зазначених правових позицій Верховного Суду України, суд дійшов висновку, що зміна розміру орендної плати вище 3%, передбачених підпунктом 288.5.1 пункту 288.5 статті 288 ПК України, можлива лише шляхом внесення відповідних змін до договору оренди землі його учасниками, навіть якщо орендодавцем є суб'єкт владних повноважень (хоча у даному випадку відповідач ще й, до того ж, взагалі не є стороною договору).

Згідно положень ст. 244-2 КАС України рішення Верховного Суду України, прийняте за результатами розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначені норми права, та для всіх судів України.

В силу приписів частини 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно статті 2 КАС завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Відповідно до частини другої статті 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідачем не надано беззаперечних доказів правомірності оскаржуваного наказу.

З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку про визнання протиправним та скасування наказу Головного управління Держземагенства у Чернігівській області № 25-2530/14-15-сг від 31.03.2015.

Відповідно до частини першої статті 94 КАС України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись статтями 122, 158 - 163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов фермерського господарства ''Наша Ясна'' задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління Держземагенства у Чернігівській області № 25-2530/14-15-сг від 31.03.2015.

Присудити, за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Держгеокадастру у Чернігівській області, на користь фермерського господарства ''Наша Ясна'' понесені судові витрати у розмірі 1378,00 грн.

Відповідно до ст. ст. 186, 254 КАС України апеляційна скарга подається через Чернігівський окружний адміністративний суд, а її копія надсилається апелянтом до суду апеляційної інстанції, протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано, або її подано з пропуском строку, у поновленні якого було відмовлено, а у разі вчасного подання апеляційної скарги, з набранням законної сили рішенням апеляційної інстанції, якщо оскаржувану постанову не скасовано.

Суддя Д.В. Лобан