Справа № 2а-14838/11/2070
Суддя: Пилипчук Н.Г.
Дата ухвалення: 2016-02-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 лютого 2016 року м. Київ К/9991/78253/12

Вищий адміністративний суд України в складі колегії суддів:

головуючого судді Пилипчук Н.Г.

суддів Ланченко Л.В.

Цвіркуна Ю.І.

за участю секретаря Ковтун О.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні

касаційну скаргу Харківської об'єднаної державної податкової інспекції Харківської області Державної податкової служби

на ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 13.11.2012

у справі № 2а-14838/11/2070

та касаційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2

на постанову Харківського окружного адміністративного суду від 27.06.2012

та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 13.11.2012

у справі № 2а-14838/11/2070

за позовом Харківської об'єднаної державної податкової інспекції Харківської області Державної податкової служби

до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2

про стягнення податкового боргу, -

ВСТАНОВИВ:

Постановою Харківського окружного адміністративного суду від 27.06.2012 позов задоволено. Стягнуто з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 на користь Державного бюджету України податковий борг в загальній сумі 5609401 грн., в т.ч. з податку на додану вартість в сумі 177092 грн., зі сплати штрафних санкцій за порушення законодавства про патентування, норм регулювання обігу готівки, застосування РРО у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг в сумі 5312760 грн., з податку з доходів фізичних осіб в сумі 119549 грн.

Ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 13.11.2012 постанову суду першої інстанції скасовано в частині задоволення позовних вимог про стягнення з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 на користь Державного бюджету України податкового боргу зі сплати штрафних санкцій за порушення законодавства про патентування, норм регулювання обігу готівки, застосування РРО у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг - в сумі 5312760 грн. та ухвалено нове судове рішення в цій частині про залишення позову без розгляду. У решті постанову суду першої інстанції залишено без змін.

Харківська об'єднана державна податкова інспекція Харківської області Державної податкової служби подала касаційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 13.11.2012 в частині залишення позову без розгляду та залишили постанову Харківського окружного адміністративного суду від 27.06.2012 в цій частині в силі. Посилається на порушення судом апеляційної інстанцій норм процесуального права: ч. 2 ст. 250 Господарського кодексу України, п. 4 ч. 1 ст. 155 кодексу адміністративного судочинства України.

ФОП ОСОБА_2 подав касаційну скаргу, в якій просить скасувати судові рішення судів попередніх інстанцій та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову. Посилається на порушення судами норм матеріального та процесуального права: п.п. 6.2.3, п.п. 6.2.4 п. 6.2 ст. 6, п.п. 10.1.1 п. 10.1 ст. 10 Закону України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами» від 21.12.2000 № 2181-ІІІ, ст. 159, ч. 2 ст. 195 Кодексу адміністративного судочинства України.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши доводи касаційних скарг, матеріали справи, перевіривши правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі, суд касаційної інстанції дійшов висновку, що касаційні скарги не підлягають задоволенню.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що податковий борг, вимоги про стягнення якого є предметом позову, утворився у зв'язку з несплатою відповідачем:

- нарахованих податковим органом за податковим повідомленням-рішенням від 09.07.2009 № податкових зобов'язань з податку на додану вартість в сумі 177092 грн. за порушення вимог п.п. 3.2.1 п. 3.2 ст. 3, п. 6.1 ст. 6, п.п. 7.3.1 п. 7.3 ст. 7 Закону України «Про податок на додану вартість» від 03.04.1997 № 168/97-ВР;

- нарахованих податковим органом за податковим повідомленням-рішенням від 09.07.2009 № податкових зобов'язань з податку з доходів фізичних осіб в сумі 119549 грн. за порушення вимог п.п. 1, 5 Указу Президента України «Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності суб'єкта малого підприємництва» від 03.07.1198 № 727/98, ст.ст. 13, 14 Декрету Кабінету Міністрів України «Про прибутковий податок з громадян» від 26.12.1992 № 13-92, п. 7.1 ст. 7 Закону України «Про податок з доходів фізичних осіб» від 22.05.2003 № 889-ІV.

Також заборгованість перед бюджетом в сумі 5312760 грн., вимоги про стягнення якої також є предметом позову, складається із застосованих податковим органом за рішенням від 09.07.2009 № штрафних (фінансових) санкцій в сумі 5312760 грн. за порушення вимог ч.ч. 1, 2 ст. 3 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» від 06.07.1995 № 265/95-ВР.

Постановою Харківського окружного адміністративного суду від 12.01.2012 у справі № 2а-16403/11/2070, залишеною без змін ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 15.05.2012, у задоволенні позову Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 09.07.2009 № та № відмовлено.

Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 12.01.2012 у справі № 2а-16403/11/2070, залишеною без змін ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 15.05.2012, позов Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про визнання протиправним та скасування рішення від 09.07.2009 № залишено без розгляду.

В касаційній скарзі відповідачка вказує на те, що податковим органом не здійснено заходів з метою погашення узгоджених податкових зобов'язань в сумі 296641 грн., що нараховані за податковими повідомленнями-рішеннями від 09.07.2009 № та № , а саме - не надіслано першу та другу податкові вимоги. Також наголошує на тому, що судом апеляційної інстанції не досліджено причин ненадання доказів отримання відповідачкою податкової вимоги суду першої інстанції.

В касаційній скарзі позивач посилається на те, що обчислення річного строку звернення до суду з позовом про стягнення заборгованості зі сплати адміністративно-господарських санкцій починається з дати отримання копії судового рішення в адміністративній справі про оскарження рішення про застосування штрафних (фінансових) санкцій, тобто з 15.11.2010 (згідно з відтиском штемпелю податкового органу № 1063/9 на копії судового рішення). Позивач також вказує, що до закінчення судового оскарження рішення про застосування штрафних (фінансових) санкцій зобов'язання зі сплати таких санкцій є неузгодженими.

При перевірці правильності застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального і процесуального права, повноти встановлення обставин та їх правової оцінки суд касаційної інстанції виходить з такого.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 9 Закону України «Про систему оподаткування» від 25.06.1991 № 1251-ХІІ платник податків зобов'язаний сплачувати належні суми податків і зборів (обов'язкових платежів) у встановлені законом терміни.

Згідно з п. 1.3 ст. 1 Закону України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами» від 21.12.2000 № 2181-ІІІ (далі - Закон) податковим боргом (недоїмкою) є податкове зобов'язання (з урахуванням штрафних санкцій за їх наявності), самостійно узгоджене платником податків або узгоджене в адміністративному чи судовому порядку, але не сплачене у встановлений строк, а також пеня, нарахована на суму такого податкового зобов'язання.

Відповідно до пп. 5.4.1. п. 5.4. ст. 5 Закону № 2181-ІІІ сумою податкового боргу визнається узгоджена сума податкового зобов'язання, не сплачена платником податків у строки, визначені цією статтею.

Відповідно до п. 5.1 ст. 5 Закону № 2181-ІІІ податкове зобов'язання, самостійно визначене платником податків у податковій декларації, вважається узгодженим з дня подання такої податкової декларації.

Відповідно до п.п. 5.2.1. п. 5.2 ст. 5 Закону № 2181-ІІІ податкове зобов'язання платника податків, нараховане контролюючим органом відповідно до пунктів 4.2 та 4.3 статті 4 цього Закону, вважається узгодженим у день отримання платником податків податкового повідомлення, за винятком випадків, визначених підпунктом 5.2.2 цього пункту.

Узгодження платником податків податкових зобов'язань свідчить про виникнення в нього безумовного обов'язку сплатити такі зобов'язання у встановлений законом строк. За закінченням такого строку узгоджені податкові зобов'язання стають податковим боргом, процедура стягнення якого у період до 01.01.2011 визначалась Законом № 2181-ІІІ, а починаючи з 01.01.2011 - Податковим кодексом України.

Як вбачається зі змісту вимог п.п. 6.2.1, п.п. 6.2.3 п. 6.2 ст. 6 Закону № 2181-ІІІ у разі коли платник податків не сплачує узгоджену суму податкового зобов'язання в установлені строки, податковий орган надсилає такому платнику податків:

- першу податкову вимогу не раніше першого робочого дня після закінчення граничного строку сплати узгодженої суми податкового зобов'язання;

- другу податкову вимогу не раніше тридцятого календарного дня від дня направлення (вручення) першої податкової вимоги, у разі непогашення платником податків суми податкового боргу у встановлені строки.

Відповідно до п. 59.1. ст. 59 Податкового кодексу України у разі коли платник податків не сплачує узгодженої суми грошового зобов'язання в установлені законодавством строки, контролюючий орган надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.

Враховуючи викладене, у разі несплати визначеної в податковому повідомленні-рішенні узгодженої суми податкових/грошових зобов'язань, податковий орган до набрання законної сили Податковим кодексом України повинен був надіслати на адресу платника податку першу та другу податкові вимоги, а починаючи з 01.01.2011 - одну податкову вимогу.

Як встановлено судами попередніх інстанцій, до складу податкового боргу, вимоги про стягнення якого є предметом позову, увійшли несплачені суми визначених позивачем податкових зобов'язань із податку на додану вартість та з податку з доходів фізичних осіб за податковими повідомленнями-рішеннями від 09.07.2009 № та № в загальній сумі 296641 грн.

Факт узгодження податкових зобов'язань, визначених вказаними податковими повідомленнями-рішеннями, сторонами не заперечується.

Зважаючи на зазначені раніше норми законодавства, а також на встановлений судом першої інстанції факт надсилання податковим органом на адресу відповідачки податкової вимоги від 05.01.2011 № 1 щодо сплати податкового боргу в сумі 296641 грн. 24.01.2011, тобто у період чинності Податкового кодексу України, суди попередніх інстанцій дійшли обґрунтованого висновку щодо належного здійснення позивачем визначених п. 59.1. ст. 59 Податкового кодексу України заходів з метою стягнення податкового боргу.

Як зазначено раніше, ФОП ОСОБА_2 звернулася до адміністративного суду з позовом про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 09.07.2009 № , № та рішення від 09.07.2009 № . При цьому до часу звернення до суду визначені у повідомленнях-рішеннях податкові зобов'язання були узгоджені. Вказані обставини сторонами не заперечуються.

Постановою Харківського окружного адміністративного суду від 12.01.2012 у справі № 2а-16403/11/2070, залишеною без змін ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 15.05.2012, у задоволенні позову ФОП ОСОБА_2 про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 09.07.2009 № та № відмовлено.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 72 Кодексу адміністративного судочинства України обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Таким чином, правомірність визначення Фізичній особі-підприємцю ОСОБА_2 за податковими повідомленнями-рішеннями від 09.07.2009 № та № податкових зобов'язань, стягнення яких є предметом позову у вказаній справі, встановлено судовим рішенням у адміністративній справі, яке набрало законної сили.

Враховуючи те, що після узгодження податкових зобов'язань у відповідачки виник обов'язок їх сплатити у встановлені законом строки і за закінченням таких строків узгоджені податкові зобов'язання стали податковим боргом, зважаючи на факт несплати відповідачкою податкового боргу, надіслання позивачем податкової вимоги, а також встановлення судовим рішенням в адміністративній справі, яке набрало законної сили, правомірності податкових повідомлень-рішень від 09.07.2009 № та № , суди попередніх інстанцій дійшли обґрунтованого висновку щодо необхідності задоволення позову в частині вимог про стягнення з відповідачки податкового боргу в сумі 296641 грн.

Суд касаційної інстанції також погоджується з висновками судів попередніх інстанцій про необхідність залишення без розгляду позову в частині вимог про стягнення з відповідачки штрафних (фінансових) санкцій в сумі 5312760 грн., застосованих за рішенням від 09.07.2009 № . При цьому виходить з такого.

Застосовані контролюючим органом до відповідачки санкції за порушення вимог Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» за рішенням від 09.07.2009 № не є податковими зобов'язаннями зі сплати податків і зборів (обов'язкових) платежів, перелік яких визначений Законом України «Про систему оподаткування», а також зі сплати штрафних санкцій за порушення податкового законодавства.

Виходячи зі змісту положень частини 1 статті 238 Господарського кодексу України такі санкції є адміністративно-господарськими санкціями, які застосовуються за порушення встановлених законодавчими актами правил здійснення господарської діяльності.

Закон України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами» від 21.12.2000 № 2181 ІІІ є спеціальним законом із питань оподаткування, що встановлює порядок погашення зобов'язань юридичних або фізичних осіб перед бюджетами та державними цільовими фондами з податків і зборів (обов'язкових платежів), перелік яких передбачає Закон України «Про систему оподаткування» від 25.06.1991 № 1251-XII, а також порядок нарахування і сплати пені та штрафних санкцій, що застосовуються до платників податків контролюючими органами, у тому числі за порушення у сфері зовнішньоекономічної діяльності, та визначає процедуру оскарження дій органів стягнення.

Враховуючи наведене, порядок застосування та сплати адміністративно-господарських санкцій не регулюється Законом України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами» від 21.12.2000 № 2181-ІІІ, яким передбачено, в т.ч. процедуру узгодження податкових зобов'язань.

Тому, посилання податкового органу в касаційній скарзі на те, що штрафні санкції в сумі 5312760 грн., застосовані за рішенням від 09.07.2009 № на підставі п. 1 ч. 1 ст. 17 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг», є узгодженим податковим зобов'язанням , є помилковими.

У відповідності до ст. 25 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» від 06.07.1995 № 265/95-ВР суми фінансових санкцій, які визначені статтями 17-24 цього Закону, підлягають перерахуванню суб'єктами підприємницької діяльності до Державного бюджету України в десятиденний термін з дня прийняття органами державної податкової служби України рішення про застосування таких фінансових санкцій.

Виходячи зі змісту частин 1, 2, 3 статті 99 Кодексу адміністративного судочинства України адміністративний позов може бути подано в межах строку, встановленого цим Кодексом (річний строк на час виникнення у позивача права на позов про стягнення заборгованості перед бюджетом) для захисту прав, свобод та інтересів особи, або законами, якими можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду.

Законами не встановлено спеціального строку звернення до суду щодо стягнення до бюджету несплачених суб'єктом господарювання застосованих до нього контролюючим органом штрафних (фінансових) санкцій, які не є податковими надходженнями.

Законом України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» від 06.07.1995 № 265/95-ВР не передбачено зупинення чи продовження строків сплати порушником штрафних (фінансових) санкцій у разі оскарження в судовому порядку рішень податкових органів про накладення таких санкцій.

Отже, при поданні такого позову необхідно застосовувати річний строк звернення до адміністративного суду, встановлений ст. 99 Кодексу адміністративного судочинства України.

Статтею 99 Кодексу адміністративного судочинства України не було передбачено зупинення річного строку звернення до суду з позовом про стягнення коштів за рішенням суб'єкта владних повноважень у випадку оскарження такого рішення до суду.

З огляду на викладене, оскарження платником податків рішення про визначення йому штрафних (фінансових) санкцій податковим органом не зупиняє перебігу строку звернення до суду, встановленого ст. 99 Кодексу адміністративного судочинства України.

Підстави, що дають податковому органу право на звернення до суду з позовом про стягнення в доход держави коштів з адміністративно-господарських санкцій, виникли з дня, коли податковий орган дізнався або повинен був дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів, - після сплину визначеного в ст. 25 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» від 06.07.1995 № 265/95-ВР строку.

Таким чином, право на звернення до суду з позовом про стягнення застосованих за рішенням від 09.07.2009 № штрафних (фінансових) санкцій у позивача виникло з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення інтересів держави, які полягали у несплаті до бюджету штрафних (фінансових) санкцій, тобто з дня, коли сплинув строк добровільної сплати, а саме з 20.07.2009.

У зв'язку з наведеним, суд апеляційної інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що позов про стягнення заборгованості зі сплати штрафних (фінансових) санкцій за рішенням 09.07.2009 № подано позивачем у листопаді 2011 року з пропуском строку звернення до адміністративного суду.

Відповідно до вимог статті 100 Кодексу адміністративного судочинства України адміністративний позов, поданий після закінчення строків, установлених законом, залишається без розгляду, якщо суд на підставі позовної заяви та доданих до неї матеріалів не знайде підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, про що постановляється ухвала. Позовна заява може бути залишена без розгляду як на стадії вирішення питання про відкриття провадження в адміністративній справі без проведення судового засідання, так і в ході підготовчого провадження чи судового розгляду справи.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що несвоєчасне звернення позивача до суду з позовом в частині вимог про стягнення заборгованості зі сплати штрафних (фінансових) санкцій в сумі 5312760 грн. здійснено за відсутності поважних причин, що не спростовано і доводами касаційної скарги. Виходячи з того, що податковим органом пропущено строк звернення до суду з позовом про стягнення заборгованості зі сплати штрафних (фінансових) санкцій в сумі 5312760 грн. без поважних на те причин, суд апеляційної інстанції дійшов правильного висновку про необхідність залишення позову в цій частині вимог без розгляду.

Підстав для задоволення касаційних скарг та скасування оскаржуваної ухвали суду апеляційної інстанції не вбачається.

Керуючись ст. ст. 220, 221, 223, 227, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, суд касаційної інстанції, -

УХВАЛИВ:

Касаційні скарги Харківської об'єднаної державної податкової інспекції Харківської області Державної податкової служби залишити без задоволення, а ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 13.11.2012 - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути переглянута з підстав, передбачених статтею 237 Кодексу адміністративного судочинства України, за заявою, поданою безпосередньо до Верховного Суду України у порядку, встановленому статтями 236-2391 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя Н.Г. Пилипчук

Судді Л.В. Ланченко

Ю.І. Цвіркун