Справа № 816/305/13-а
Суддя: Рибченко А.О.
Дата ухвалення: 2016-02-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"11" лютого 2016 р. м. Київ К/800/26194/13

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:

головуючого судді-доповідача Рибченка А.О.

суддів: Карася О.В.

Олендера І.Я.

розглянувши в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами касаційну скаргу Лубенської об'єднаної державної податкової інспекції Полтавської області Державної податкової служби

на постанову Полтавського окружного адміністративного суду від 07 лютого 2013 року

та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 11 квітня 2013 року

у справі № 816/305/13-а

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Оржицький цукровий завод»

до Лубенської об'єднаної державної податкової інспекції Полтавської області Державної податкової служби

про скасування податкових повідомлень-рішень, -

ВСТАНОВИВ:

Постановою Полтавського окружного адміністративного суду від 07 лютого 2013 року, залишеною без змін ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 11 квітня 2013 року, адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Оржицький цукровий завод» (далі - ТОВ «Оржицький цукровий завод»; позивач) до Лубенської об'єднаної державної податкової інспекції Полтавської області Державної податкової служби (далі - Лубенська ОДПІ Полтавської області ДПС; відповідач) задоволено. Податкові повідомлення-рішення № від 27 вересня 2012 року та № від 28 вересня 2012 року визнано протиправними та скасовано. Стягнуто з Державного бюджету України на користь ТОВ «Оржицький цукровий завод» витрати у вигляді судового збору в розмірі 2 294,00 грн., сплачені платіжним дорученням № 115 від 24 січня 2013 року.

Не погоджуючись з прийнятими судовими рішеннями у справі, відповідач оскаржив їх в касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України.

В поданій касаційній скарзі Лубенська ОДПІ Полтавської області ДПС, посилаючись на порушення судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, просить скасувати постанову Полтавського окружного адміністративного суду від 07 лютого 2013 року, ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 11 квітня 2013 року та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити в повному обсязі.

В запереченні на касаційну скаргу позивач просить відмовити в її задоволенні, а постановлені у справі судові рішення залишити без змін.

Крім того, Лубенською ОДПІ Полтавської області ДПС заявлено клопотання про заміну відповідача у справі - Лубенської ОДПІ Полтавської області ДПС на Лубенську об'єднану державну податкову інспекцію Головного управління Міндоходів у Полтавській області у зв'язку з реорганізацією, яке згідно із статтею 55 Кодексу адміністративного судочинства України підлягає задоволенню.

Представники сторін в судове засідання не з'явились, хоча були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання.

В зв'язку з цим, касаційний розгляд справи проведено в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами відповідно до пункту 2 частини 1 статті 222 Кодексу адміністративного судочинства України.

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України, перевіривши правильність застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, юридичної оцінки обставин справи, дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з таких підстав.

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що відповідачем проведено позапланову виїзну перевірку ТОВ «Оржицький цукровий завод» з питань достовірності декларування від'ємного значення різниці між сумою податкового зобов'язання та сумою податкового кредиту з податку на додану вартість за червень 2012 року, за результатами якої складено акт № 1459/22-05463791 від 14 вересня 2012 року.

На підставі зазначеного акту перевірки контролюючим органом прийнято податкове повідомлення-рішення № від 27 вересня 2012 року, яким позивачу зменшено розмір від'ємного значення суми податку на додану вартість на 18 231 589,00 грн., та податкове повідомлення-рішення № від 28 вересня 2012 року, яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість у розмірі 277 617,00 грн. (185 078,00 грн. - основний платіж, 92 539,00 грн. - штрафні (фінансові) санкції).

За наслідками адміністративного оскарження, названі акти індивідуальної дії залишено без змін.

Перевіркою встановлено порушення товариством пунктів 187.1, 187.7 статті 187, пункту 201.4 статті 201 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин; далі - ПК України) у зв'язку з безпідставним формуванням податкових зобов'язань з податку на додану вартість при реалізації цукру Аграрному фонду за договором № 10-Ц від 15 серпня 2011 року за фактом зарахування коштів на банківський рахунок у жовтні 2012 року, а не за датою здійснення першої із подій (дата відвантаження товару в даній ситуації) в червні 2012 року відповідно до пункту 187.1 статті 187 ПК України.

Задовольняючи адміністративний позов, суди попередніх інстанцій виходили з того, що спірна операція з купівлі-продажу цукру за договором № 10-Ц від 15 серпня 2011 року повинна оподатковуватись у порядку, передбаченому пунктом 187.7 статті 187 ПК України, тобто датою виникнення податкових зобов'язань у розглядуваному випадку є дата зарахування коштів на рахунок позивача (25 жовтня 2012 року).

При цьому суд апеляційної інстанції, підтримуючи позицію суду першої інстанції, зокрема зазначив, що факт того, що оплата за вищевказаним договором буде проводитись за рахунок бюджетних коштів, не потребує будь-яких доказів і обґрунтувань, а випливає із самої господарської операції.

Проте, колегія суддів вважає вказаний висновок судів передчасним, зважаючи на таке.

Відповідно до пункту 187.1 статті 187 ПК України датою виникнення податкових зобов'язань з постачання товарів/послуг вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше: дата зарахування коштів від покупця/замовника на банківський рахунок платника податку як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню, а в разі постачання товарів/послуг за готівку - дата оприбуткування коштів у касі платника податку, а в разі відсутності такої - дата інкасації готівки у банківській установі, що обслуговує платника податку; дата відвантаження товарів, а в разі експорту товарів - дата оформлення митної декларації, що засвідчує факт перетинання митного кордону України, оформлена відповідно до вимог митного законодавства, а для послуг - дата оформлення документа, що засвідчує факт постачання послуг платником податку.

В той же час, за правилами пункту 187.7 статті 187 ПК України датою виникнення податкових зобов'язань у разі постачання товарів/послуг з оплатою за рахунок бюджетних коштів є дата зарахування таких коштів на банківський рахунок платника податку або дата отримання відповідної компенсації у будь-якій іншій формі, включаючи зменшення заборгованості такого платника податку за його зобов'язаннями перед бюджетом.

Отже, визначальною підставою для формування податкових зобов'язань з податку на додану вартість за фактом зарахування коштів на банківський рахунок платника в порядку пункту 187.7 статті 187 ПК України є постачання ним товарів/послуг з оплатою за рахунок бюджетних коштів.

За змістом частин 4, 5 статті 11 Кодексу адміністративного судочинства України суд повинен: визначити характер спірних правовідносин та зміст правової вимоги, матеріальний закон, який їх регулює, а також факти, що підлягають встановленню і лежать в основі вимог та заперечень; з'ясувати, які є докази на підтвердження зазначених фактів, і вжити заходів до своєчасного їх подання.

Предметом доказування є обставини, якими обґрунтовуються позовні вимоги чи заперечення або які мають інше значення для вирішення справи та які належить установити при ухваленні судового рішення.

При цьому суд повинен надати належну правову оцінку доводам позивача та відповідача, якими вони мотивують свою правову позицію у справі, оцінити представлені учасниками провадження докази в сукупності та взаємозв'язку за правилами статті 86 Кодексу адміністративного судочинства України, а також надати належне обґрунтування щодо причин відхилення певних доказів, надання переваги тим чи іншим доводам або доказам.

Втім у розглядуваній справі судами не виконано наведених процесуальних вимог.

Так, відхиляючи доводи податкового органу про відсутність підтвердження того, що оплата поставленого в червні 2012 року та оплаченого в жовтні 2012 року цукру здійснювалась за рахунок бюджетних коштів, суди послались на те, що ці обставини не потребують будь-яких доказів і обґрунтувань, що не може бути визнано колегією суддів об'єктивним.

Адже, згідно з частиною 1 статті 69 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

За правилами частини 1 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

В свою чергу, відповідно до частини 3 статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України обставини, які визнаються сторонами, можуть не доказуватися перед судом, якщо проти цього не заперечують сторони і в суду не виникає сумніву щодо достовірності цих обставин та добровільності їх визнання.

А відтак, враховуючи те, що відповідачем поставлено під сумнів факт оплати спірного товару за рахунок бюджетних коштів, судам слід було перевірити ці обставини шляхом витребування у позивача та дослідження відповідних доказів, які б достеменно підтверджували здійснення оплати з відповідного рахунка Державного казначейства України (як-от - належним чином засвідчених банківською установою платіжних доручень, виписки з банківського рахунку ТОВ «Оржицький цукровий завод» тощо).

Згідно з частинами 2, 3 статті 159 Кодексу адміністративного судочинства України законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права, а обґрунтованим - ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні.

З огляду на викладене, суд касаційної інстанції дійшов висновку, що судами попередніх інстанцій не виконано вимоги щодо об'єктивності, всебічності та повноти розгляду справи.

В зв'язку з цим, відповідно до вимог статті 227 Кодексу адміністративного судочинства України, судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій підлягають скасуванню, а справа - направленню на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись статтями 220, 222, 223, 227, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

Замінити в даній справі відповідача - Лубенську об'єднану державну податкову інспекцію Полтавської області Державної податкової служби її правонаступником - Лубенською об'єднаною державною податковою інспекцією Головного управління Міндоходів у Полтавській області.

Касаційну скаргу Лубенської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Полтавській області задовольнити частково.

Скасувати постанову Полтавського окружного адміністративного суду від 07 лютого 2013 року та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 11 квітня 2013 року.

Справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі, та оскарженню не підлягає.

Головуючий Рибченко А.О.

Судді Карась О.В.

Олендер І.Я.