Справа № 804/18324/14
Суддя: Костенко М.І.
Дата ухвалення: 2016-02-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 лютого 2016 року м. Київ К/800/34653/15

Вищий адміністративний суд України у складі: суддя Костенко М.І. - головуючий, судді Бухтіярова І.О., Приходько І.В.,

за участю секретаря Загороднього А.А.

та представників сторін:

позивача - ОСОБА_1,

відповідача - не з'явились,

розглянув у судовому засіданні касаційну скаргу Дніпропетровської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області (далі - Інспекція)

на постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 18.03.2015

та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 07.07.2015

у справі № 804/18324/14

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Синтиз" (далі - Товариство)

до Інспекції

про скасування податкового повідомлення-рішення та зобов'язання вчинити певні дії.

За результатами розгляду касаційної скарги Вищий адміністративний суд України

ВСТАНОВИВ:

У травні 2011 року Товариство звернулося до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом, в якому просило скасувати податкове повідомлення-рішення від 05.05.2011 № та зобов'язати відповідача перерахувати на рахунок Товариства 453 591 грн.

Справа розглядалася судами неодноразово. Так, ухвалою Вищого адміністративного суду України від 24.10.2014 прийняті у справі судові акти скасовано з направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції для безпосередньої перевірки обставин щодо фактичного виконання операцій, за якими Інспекція не визнала право платника на заявлену податкову вигоду.

За наслідками нового розгляду справи постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 18.03.2015, залишеною без змін ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 07.07.2015, позов задоволено частково; скасовано податкове повідомлення-рішення від 05.05.2011 № ; в решті позову відмовлено.

Судові акти зі спору мотивовані тим, що платником було дотримано умови, з якими чинне податкове законодавство пов'язує право платника на отримання бюджетного відшкодування, тоді як недобросовісність окремих постачальників у ланцюгу постачання сама по собі не може бути підставою для позбавлення платника податкової вигоди.

Законність ухвалених у справі судових актів перевіряється у порядку глави 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС) у зв'язку з касаційною скаргою Інспекції, в якій вона просить частково скасувати прийняті у справі судові акти та повністю відмовити у позові Товариства. На обґрунтування касаційних вимог скаржник зазначає, що придбання платником товарів за багатоступеневим ланцюгом постачання, сформованим за участю вигодоформуючих підприємства, виключає добросовісність податкової вигоди, на яку претендує позивач.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши відповідність висновків судів наявним у матеріалах справи доказам, правильність застосування судами норм матеріального права та дотримання ними процесуальних норм, обговоривши доводи касаційної скарги, Вищий адміністративний суд України не вбачає підстав для задоволення розглядуваних касаційних вимог з урахуванням з такого.

Попередніми судовими інстанціями у розгляді справи встановлено, що Інспекцією було проведено позапланову виїзну перевірку Товариства з питань достовірності нарахування суми бюджетного відшкодування ПДВ на рахунок платника у банку за серпень, вересень, жовтень, листопад 2010 року та січень 2011 року, що декларувалось за звітні періоди з липня по грудень 2010 року.

За наслідками цієї перевірки податковим органом було складено акт від 14.04.2011 № 28/23/34195668 та прийнято оспорюване податкове повідомлення-рішення, згідно з яким позивачеві визначено суму завищення бюджетного відшкодування ПДВ за вказані податкові періоди в загальному розмірі 453 591 грн.

Підставою для прийняття зазначеного акта індивідуальної дії став висновок податкового органу про незаконне формування позивачем податкового кредиту у відповідній сумі за ланцюговими поставками за участю вигодоформуючих підприємств; за твердженням Інспекції, господарські операції платника з придбання товарів у рамках взаємовідносин із заявленими контрагентами (відкритим акціонерним товариством «Енергетична компанія «Дніпрообленерго», товариством з обмеженою відповідальністю «КДС», відкритим акціонерним товариством «Синельниківська теплоізоляція», приватним підприємством «Беллона», товариством з обмеженою відповідальністю «Омега») не здійснювалися, подані платником первинні документи на підтвердження виконання цих операцій містять неповні та недостовірні відомості про зміст і учасників розглядуваних поставок та представлені платником з метою одержання необґрунтованої податкової вигоди, дії платника спрямовані на штучне створення документального підтвердження факту виконання взаємних зобов'язань між господарюючими суб'єктами.

На обґрунтування цього висновку відповідач посилається як на наявність ознак анонімних структур у контрагентів позивача (зокрема, приватного підприємства "Експірієнс", яке відсутнє за місцезнаходженням, не має основних фондів, транспортних засобів для провадження господарської діяльності), так і на непідтвердження необхідними первинними документами руху активу на шляху його постачання від постачальника до покупця (як-от по операціям з приватним підприємством "Беллона").

Вирішуючи даний спір, суди попередніх інстанцій, керуючись положеннями підпунктів 7.4.1, 7.4.5 пункту 7.4 статті 7 Закону України «Про податок на додану вартість», які визначали порядок формування податкового кредиту у перевіреному періоді, сформували цілком об'єктивну правову позицію відносно того, що право на формування податкового кредиту, який у подальшому бере участь у розрахунку суми бюджетного відшкодування, виникає лише за реальними господарськими операціями, підтвердженими належними первинними документами, що відповідають критерію повноти та достовірності представлення інформації про юридичний факт.

Керуючись наведеними правилами оподаткування при оцінці податкових наслідків господарських операцій платника зі спірними контрагентами, суди встановили, що у рамках виконання своїх договірних зобов'язань за договорами поставки названі постачальники передавали у власність Товариства відповідні товарно-матеріальні цінності (глинозем, пісок, піддони, дисперсію ПВА-51П тощо); виконання цих операцій оформлено складенням податкових накладних, видаткових накладних, актів приймання-передачі, рахунків-фактур; оплата товарів позивачем у безготівковому порядку засвідчена копіями платіжних доручень.

Оцінивши представлені платником докази за правилами статті 86 КАС, суди дійшли висновку, що вони оформлені з дотриманням вимог чинного законодавства та підтверджують фактичне переміщення активів між задекларованими учасниками поставки.

Інспекцією, в свою чергу, не наведено переконливих доводів, що ґрунтуються на об'єктивній інформації та спростовують факти господарської діяльності, засвідчені наведеними документами.

Фактично в основу заперечення проти податкових наслідків спірних операцій Інспекцією покладено результати заходів з податкового контролю відносно контрагентів, в ході яких виявлено відсутність спірних постачальників за місцезнаходженням, подальше банкрутство окремих постачальників, неможливість перевірки стану їх розрахунків з бюджетом (у тому числі й за операціями з позивачем), що, на думку Інспекції, також унеможливлює прослідкувати рух активів від виробника до кінцевого набувача (позивача у справі) та надходження відповідних сум податку до бюджету.

Втім вказані обставини не є достатніми для висновку про фіктивний характер взаємовідносин цих постачальників з позивачем та про недобросовісність останнього у сфері податкових правовідносин. Адже сутність податкової схеми за участю фіктивних суб'єктів господарювання зводиться до штучного включення їх до ланцюга господарських зв'язків. При цьому протиправна мета досягається в результаті узгоджених протиправних дій платника та підконтрольних йому підприємств, які є формально відокремленими від нього.

Втім у даному разі Інспекцією не наведено будь-яких доводів та не подано жодних доказів, які б свідчили про існування змови платника з його постачальниками по ланцюгу, здійснення ними узгоджених, взаємозалежних, не обумовлених ринковими механізмами дій, які керовані єдиним органом або особою з метою досягнення вигідних для одного з суб'єктів результатів у сфері оподаткування - позивача у справі.

Власне ж правопорушення, допущені постачальниками, не можуть негативно впливати на податковий облік покупця як самостійного платника.

За таких обставин суди з урахуванням сукупності встановлених у справі обставин та наявних у ній доказів дійшли цілком обґрунтованого висновку про недоведеність Інспекцією фіктивність взаємовідносин платника із задекларованими контрагентами в силу відсутності товарно-грошового обороту, номінального оформлення операцій, їх імітації з єдиною метою отримати незаконну податкову вигоду і правомірно задовольнили даний позов.

Твердження податкового органу, викладені у касаційній скарзі, тотожні тим доводам, які були предметом розгляду судами першої та апеляційної інстанцій; їм надано належну правову оцінку, підстави для її неприйняття у касаційного суду відсутні.

Норми права при вирішенні спору застосовані судами правильно. Порушень процесуальних норм, що тягнуть скасування судових актів, не виявлено.

Керуючись статтями 160, 167, 220, 221, 223, 224, 230, 231 КАС, Вищий адміністративний суд України

УХВАЛИВ:

1. Касаційну скаргу Дніпропетровської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області залишити без задоволення.

2. Постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 18.03.2015 та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 07.07.2015 у справі № 804/18324/14 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути переглянута Верховним Судом України в порядку статей 236-238 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя: М.І. Костенко
судді:І.О. Бухтіярова
І.В. Приходько