Справа № 817/3330/15
Суддя: Сало А.Б.
Дата ухвалення: 2016-02-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 817/3330/15

04 лютого 2016 року 15год. 48хв. м. Рівне

Рівненський окружний адміністративний суд у складі судді Сала А.Б. за участю секретаря судового засідання Демчук І.М. та сторін і інших осіб, які беруть участь у справі:

позивача: представник ОСОБА_1

відповідача: представник не з'явився

третьої особи відповідача: представник Цісар І.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом

ОСОБА_3
до Єгорової Марини Євгеніївни приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ТзОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс»
про визнання протиправним та скасування рішення про державну реєстрацію, -

ВСТАНОВИВ :

ОСОБА_3 (далі - позивач) звернулася до Рівненського окружного адміністративного суду із позовом до Єгорової Марини Євгенівни, приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу (далі - відповідач) про визнання протиправним та скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень №21332886 від 15.05.2015 державного реєстратора прав на нерухоме майно - приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Єгорової Марини Євгеніївни, на квартиру за адресою АДРЕСА_1 за Товариством з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Вектор Плюс».

Ухвалою суду від 18.11.2015 залучено до розгляду справи в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Товариство з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Вектор Плюс» (далі - ТзОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс»).

Заявлені позовні вимоги обґрунтовані тим, що нотаріусом не перевірено: повноваження заявника - ТзОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс»; подані останнім документи для здійснення реєстрації права власності; наявності факту виконання умов правочину. Крім того, ні відповідачем ні третьою особою на стороні відповідача не надано жодних підтверджуючих доказів, які б свідчили про перевірку державним реєстратором наявності даних про погашення чи непогашення заборговансоті по кредиту на день вчинення реєстраційних дій. Таким чином, оспорюване рішення є протиправним з тих підстав, що при його винесенні нотаріус, діючи як державний реєстратор, діяв не в межах, і не у спосіб та порядок передбачений законодавством. В судовому засіданні представник позивача з підстав викладених у позовній заяві, просив позов задовольнити повністю.

Відповідач - Єгорова Марина Євгенівна, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу до суду не з'явилася, про причини неприбуття суд не повідомила, заперечень проти позову, будь-яких пояснень, заяв чи клопотань до суду не надходило.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс» позовні вимоги не визнало, подало до суду письмові заперечення в яких зазначало про правомірність дій нотаріуса та прийнятого ним рішення про державну реєстрацію права власності на квартиру за іпотекодержателем в силу приписів ст.37 Закону України «Про іпотеку». Представник третьої особи просив в позові відмовити(а.с.47-66).

Відповідно до ч.4 ст.128 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), у разі не прибуття відповідача, належним чином повідомленого про дату, час і місце судового розгляду, без поважних причин розгляд справи може не відкладатися і справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів.

За таких обставин суд вважає за можливе розглянути справу без участі представника відповідача на підставі наявних доказів.

Заслухавши пояснення представників сторін, повно і всебічно з'ясувавши всі обставини справи в їх сукупності, судом встановлено наступне.

16.04.2008 між Відкритим акціонерним товариством «Сведбанк» (далі - банк) та ОСОБА_3 (далі - ОСОБА_3) укладений кредитний договір №1701/0408/71-066 (далі - кредитний договір).

На забезпечення виконання зобов'язань за вказаним кредитним договором між позивачем та банком 16.04.2008 укладено іпотечний договір №1701/0408/71-066-Z-1 (далі - іпотечний договір), посвідчений приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу Киселюком О.В.

Іпотечним договом забезчувалося належне виконання вимог, що випливають з кредитного договору, а також їх додаткових угод, у тому числі щодо: повернення Іпотекодавцем (позивачем) Іпотекодержателю (банк) кредиту у сумі 73 000,00 Дол. США в строк до 15.04.2035; сплати Іпотекодавцем процентів за користування кредитом у порядку та строки, визначені кредитним договором; виконання інших зобов'язань передбачених кредитним договором. На забезпечення виконання основного зобов'язання Іпотекодавець передає в іпотеку Іпотекодержателю належне йому на праві власності майно: трикімнатна квартира АДРЕСА_1 (а.с.9-12).

Водночас, відповідно до повідомлення про відступлення права грошової вимоги № 0030501 від 14.12.2012, ОСОБА_3 проінформовано про те, що право вимоги по заборогованості позивача (включаючи суму наданого кредиту; проценти, нараховані банком за користування кредитом; комісії; штрафні санкції; та інші можливі платежі) по кредитному договору відступлене ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс» (Фактор) (а.с.72).

Судом встановлено, що внаслідок укладення договору факторингу № 15 та договору про віступлення прав за іпотечними договорами, відбулася заміна кредитора, а саме ТзОВ «Факориногова компанія «Вектор Плюс» набуло статусу нового кредитора за кредитним договором, укладеним між Банком та ОСОБА_3

З моменту відступлення Банком Фактору прав вимоги заборгованості, всі гарантії, надані боржником щодо заборгованостей, стають дійсними для Фактора та вважаються наданими Фактору. Разом з правами вимоги до Фактора переходять всі пов'язані з ними права, зокрема права грошової вимоги щодо нарахованих та несплачених боржником процентів, комісій, штрафних санкцій та інших обов'язкових платежів.

ОСОБА_3 було направлено вимогу від18.02.2015 про усунення порушення умов кредитного договору, шляхом погашення упродовж 30 днів, а саме:

- заборгованості за кредитом у сумі 74780,51USD, що станом на 17.02.2015 відповідно до курсу НБУ становить 1971064,68грн.;

- заборгованосоті за відсотками за користування кредитом 10681,62 USD, що станом на 17.02.2015 відповідно до курсу НБУ становить 281546,14грн. У випадку невиконання вимог ТзОВ «Факориногова компанія «Вектор Плюс» повідомило, що вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору(а.с.70).

Разом з тим, 15.05.2015 на підставі заяви уповноваженої особи ТзОВ «Факориногова компанія «Вектор Плюс» ОСОБА_8 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Єгоровою Мариною Євгенівною прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна: НОМЕР_1, номер запису про право власності: 9677068 від 15.05.2015) про державну реєстрацію права власності за ТзОВ «Факориногова компанія «Вектор Плюс» адреса: м. Київ, проспект Московський, буд. 28А, на об'єкт нерухомого майна за адресою: АДРЕСА_1, загальною площею 66,4 кв.м., житловою площею 39кв.м., яка є предметом іпотечного договору №1701/0408/71-066-Z-1 від 16.04.2008 (а.с.14).

Не погоджуючись із вказаним рішенням приватного нотаріуса як державного реєстратора, позивач звернувся із позовом до адміністративного суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходив з наступного.

Закон України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» №1952-IV від 01.07.2004 в редакції на момент винекнення спірних правовідносин (далі - Закон України №1952 від 01.07.2004), регулює відносини, що виникають у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, і спрямований на забезпечення визнання та захисту державою таких прав.

Державна реєстрація речових прав на нерухоме майно (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (п.1 ч.1 ст.2 Закону №1952 від 01.07.2004).

Частиною 5 ст.3 Закону України №1952 від 01.07.2004 встановлено, що державна реєстрація прав є публічною, проводиться органом державної реєстрації прав, який зобов'язаний надавати інформацію про зареєстровані права та їх обтяження в порядку, встановленому цим Законом. Державна реєстрація прав та їх обтяжень проводиться в порядку черговості надходження заяв.

В абз. 2-3 ч. 5 ст. 3 Закону України №1952 від 01.07.2004 встановлено, що державна реєстрація прав власності, реєстрація яких проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, під час вчинення нотаріальної дії з нерухомим майном, об'єктом незавершеного будівництва проводиться нотаріусом, яким вчиняється така дія, державна реєстрація прав у результаті вчинення нотаріальної дії з нерухомим майном, об'єктом незавершеного будівництва проводиться нотаріусом, яким вчинено таку дію.

Так, абз. 2 ч.1 ст.9 цього Закону визначено, що у випадку, передбаченому цим Законом, державним реєстратором є нотаріус як спеціальний суб'єкт, на якого покладаються функції державного реєстратора прав на нерухоме майно.

В силу вимог п. 1 ч. 2 ст. 9 Закону України №1952-IV від 01.07.2004 нотаріус, як спеціальний суб'єкт, здійснює функції державного реєстратора, в тому числі, встановлює відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями, зокрема: відповідність обов'язкового дотримання письмової форми правочину та його нотаріального посвідчення (у випадках, встановлених законом); відповідність повноважень особи, яка подає документи на державну реєстрацію прав та їх обтяжень; відповідність відомостей про нерухоме майно, наявних у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та поданих документах; наявність обтяжень прав на нерухоме майно, зареєстрованих відповідно до вимог цього Закону; наявність факту виконання умов правочину, з якими закон та/або договір (угода) пов'язує можливість проведення державної реєстрації виникнення, переходу, припинення прав на нерухоме майно або обтяження таких прав.

Водночас, відповідно до ч. 1 ст. 15 Закону України №1952 від 01.07.2004, державна реєстрація прав та їх обтяжень проводиться в такому порядку:

1)прийняття і перевірка документів, що подаються для державної реєстрації прав та їх обтяжень, реєстрація заяви;

2)встановлення факту відсутності підстав для відмови в державній реєстрації прав та їх обтяжень, зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та/або їх обтяжень;

3)прийняття рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, відмову в ній або зупинення державної реєстрації;

4)внесення записів до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно;

5)видача свідоцтва про право власності на нерухоме майно у випадках, встановлених статтею 18 цього Закону;

6)надання витягів з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про зареєстровані права та/або їх обтяження.

Відповідно до ч. 4 ст. 15 Закону України №1952 від 01.07.2004, державній реєстрації підлягають виключно заявлені права та їх обтяження за умови їх відповідності законодавству і поданим документам.

Згідно із ч. 9 ст. 15 цього Закону, державна реєстрація прав, їх обтяжень у результаті вчинення нотаріальної дії (надання відмови в ній) проводиться одночасно з вчиненням такої дії.

Пунктом 1 ч. 1 ст. 19 Закону України №1952 від 01.07.2004 визначено, що державна реєстрація прав проводиться на підставі договорів, укладених у порядку, встановленому законом.

Крім того, абз. 7 п. 2 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України №868 від 17.10.2013 чинного на момент винекнення спірних правовідносин (далі - Порядок №868 від 17.10.2013), встановлено, що нотаріус, яким вчинено нотаріальну дію з нерухомим майном, проводить державну реєстрацію прав, набутих виключно у результаті вчинення такої дії, крім випадків, визначених Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Пунктом 36 Порядку №868 від 17.10.2013 передбачено, що для проведення державної реєстрації речових прав необхідними документами є документи, що підтверджують виникнення, перехід або припинення таких прав на нерухоме майно, та інші документи, визначені цим Порядком.

Підпунктом 1 п. 37 цього Порядку встановлено, що документами, що підтверджують виникнення, перехід та припинення речових прав на нерухоме майно, є укладений в установленому законом порядку договір, предметом якого є нерухоме майно, права щодо якого підлягають державній реєстрації, або речове право на нерухоме майно чи його дублікат.

Зі змісту вищенаведених норм права слідує, що чинне законодавство наділяє нотаріуса окремими повноваженнями державного реєстратора прав на нерухоме майно, які виникають у нього лише у результаті здійснення нотаріальних дій, реалізуються одночасно з їх вчиненням та виключно за наслідками перевірки правильності оформлення документів в офіційному порядку, що дозволяє забезпечити належний рівень захисту гарантованих Конституцією України речових прав фізичних і юридичних осіб на нерухоме майно.

Отже, законодавством не передбачено можливості проведення державної реєстрації речових прав на об'єкт нерухомого майна нотаріусом без вчинення нотаріальної дії, пов'язаної з переходом таких прав на об'єкт нерухомості.

Разом з тим, відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України «Про іпотеку» №898 від 05.06.2003 (далі - Закон України №898 від 05.06.2003), у разі порушення іпотекодавцем обов'язків, встановлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов'язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки.

Згідно з ч. 1 ст. 33 цього Закону, у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону.

Частиною 3 ст. 33 Закону України №898 від 05.06.2003 передбачено підстави звернення стягнення на предмет іпотеки, а саме: рішення суду; виконавчий напис нотаріуса; договір про задоволення вимог іпотекодержателя.

Відповідно до ст. 36 цього Закону, сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Частиною 1 ст. 37 Закону України №898 від 05.06.2003 передбачено, що іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання.

Відповідно до ч. 1 ст. 38 цього Закону, якщо рішення суду або договір про задоволення вимог іпотекодержателя передбачає право іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки будь-якій особі-покупцеві, іпотекодержатель зобов'язаний за 30 днів до укладення договору купівлі-продажу письмово повідомити іпотекодавця та всіх осіб, які мають зареєстровані у встановленому законом порядку права чи вимоги на предмет іпотеки, про свій намір укласти цей договір. У разі невиконання цієї умови іпотекодержатель несе відповідальність перед такими особами за відшкодування завданих збитків.

Відповідно до ч. 9 ст. 38 Закону України №898 від 05.06.2003, договір купівлі-продажу предмета іпотеки, укладений відповідно до цієї статті, є правовою підставою для реєстрації права власності покупця на нерухоме майно, що було предметом іпотеки.

Як вбачається з матеріалів справи, приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Єгоровою Мариною Євгенівною, було здійснено нотаріальну дію - засвідчення справжності підпису, перевірка дієздатності та повноважень уповноваженої особи ТзОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс» ОСОБА_8 під час складення заяви від 15.05.2015 реєстраційний №11406086 про виключення іпотеки, накладеної на квартиру за адресою АДРЕСА_1, яка є предметом іпотечного договору №1701/0408/71-066-Z-1 від 16.04.2008 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Разом з тим, відповідно до п. 12 іпотечного договору №1701/0408/71-066-Z-1 від 16.04.2008, за вибором Іпотекодержатель застосовується один із наведених нижче способів звернення стягнення на предмет іпотеки та задоволення вимог Іпотекодержателя:

12.1. за рішенням суду;

12.2. у безспірному порядку на підставі виконавчого напису нотаріуса;

12.3. згідно з договором задоволення вимог Іпотекодержателя, яким вважається застереження про задоволення вимог Іпотекодержателя, викладене в пп. 12.3.1 та 12.3.2 цього пункту Договору:

12.3.1. задоволення вимог здійснюється шляхом передачі Іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання у порядку встановленому ст. 37 Закону України «Про іпотеку». Відповідно до цієї статті у випадку задоволенні вимог Іпотекодержателя шляхом використання процедури, передбаченої в п.12.3 Договору, договір про задоволення вимог Іпотекодержателя, укладений шляхом здійснення цього застереження, є підставою для реєстрації права власності Іпотекодержателя на предмет іпотеки.

12.3.2. продаж Іпотекодержателем від свого імені предмету іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу в порядку, встановленому ст. 38 Закону України «Про іпотеку».

Як вбачається з наявних документів в матеріалах справи, підставою для проведення державної реєстрації права власності ТзОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс» на об'єкт нерухомого майна - квартиру АДРЕСА_1 та прийняття оспорюваного рішення №21332886 від 15.05.2015 був саме іпотечний договір №1701/0408/71-066-Z-1 від 16.04.2008.

Поряд з цим, суд приходить до висновку, що жодна нотаріальна дія з даним об'єктом нерухомого майна у порядку, встановленому абзацами 2-3 ч. 5 ст. 3 Закону України №1952 від 01.07.2004, під час здійснення державної реєстрації вказаного речового права відповідачем, як спеціальним суб'єктом державної реєстрації не вчинялась.

Водночас, в межах процедури звернення стягнення на предмет іпотеки, іпотекодержатель має право звернутися до органу державної реєстрації з метою державної реєстрації за собою права власності на об'єкт нерухомого майна і документом, який підтверджуватиме відповідний перехід права власності, окремий договір між іпотекодавцем та іпотекодержателем, або застереження в іпотечному договорі.

Умовами договору не передбачено можливість прийняття рішення нотаріусом щодо позбавлення права власності на квартиру шляхом реєстрації права власності за іпотекодержателем.

В силу норм Закону України №898 від 05.06.2003, нотаріус, в процесі звернення стягнення на предмет іпотеки має право посвідчувати договори купівлі-продажу іпотечного майна, що укладаються між іпотекодержателем та будь-якою особою-покупцем та відповідно вносити записи до державного реєстру про перехід права власності до особи покупця на підставі договору купівлі-продажу, але ні в якому разі не приймати рішення щодо наділення чи позбавлення ту чи іншу особу права власності, всупереч вимогам закону порушуючи фундаментальні принципи права та норми діючого законодавства.

Нотаріус у сфері реєстрації прав власності є спеціальним суб'єктом, котрий виконує функцію державного реєстратора тільки в тих випадках, коли здійснює нотаріальну дію, оскільки є спеціальним суб'єктом у цій сфері у зв'язку з суміжним родом діяльності.

А відтак дії нотаріуса з реєстрації права власності на користь іпотекодержателя за договором іпотеки або застереження в такому договорі без здійснення нотаріальної дії, що ретранслює перехід права власності від однієї особи до іншої - є протиправними.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

На підставі вищевикладеного, суд дійшов висновку, що відповідач порушив прав та інтересів позивача, а тому позовні вимоги про визнання протиправним та скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень №21332886 від 15.05.2015 державного реєстратора прав на нерухоме майно - приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Єгорової Марини Євгеніївни, на квартиру за адресою АДРЕСА_1 за Товариством з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Вектор Плюс» - є обгрунтованими та правомірними.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 КАС України, до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

В силу вимог ч. 3 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім того, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльність суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову, а суд згідно ст. 86 зазначеного Кодексу оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Відповідач, як суб'єкт владних повноважень, на момент розгляду справи не довів правомірність та обґрунтованість прийнятого рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень №21332886 від 15.05.2015.

Натомість, факт наявності у позивача порушеного права знайшов своє підтвердження в ході судового розгляду, а тому поданий позов необхідно задовольнити повністю.

За змістом статті 94 КАС України, судовий збір підлягає присудженню на користь позивача за рахунок відповідача.

Керуючись статтями 160-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень №21332886 від 15.05.2015 державного реєстратора прав на нерухоме майно - приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Єгорової Марини Євгенівни на квартиру за адресою АДРЕСА_1 за ТзОВ "Факторингова компанія "Вектор Плюс".

Присудити на користь позивача ОСОБА_3 з відповідача - приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Єгорової Марини Євгенівни сплачений судовий збір у розмірі 487,20грн.

Постанова суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга подається до Житомирського апеляційного адміністративного суду через Рівненський окружний адміністративний суд. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Житомирського апеляційного адміністративного суду.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 КАС України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 цього Кодексу, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Суддя Сало А.Б.