Справа № 818/3714/15
Суддя: Бенедик А.П.
Дата ухвалення: 2016-03-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 березня 2016 р.Справа № 818/3714/15
Колегія суддів Харківського апеляційного адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Бенедик А.П.

Суддів: Водолажської Н.С. , Калиновського В.А.

за участю секретаря судового засідання Тітової А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_1 та Головного територіального управління юстиції у Сумській області на постанову Сумського окружного адміністративного суду від 14.01.2016р. по справі № 818/3714/15

за позовом ОСОБА_1

до Головного територіального управління юстиції у Сумській області

про зобов'язання вчинити дії,

ВСТАНОВИЛА:

Позивач, ОСОБА_1, звернулась до суду із адміністративним позовом до Головного територіального управлінні юстиції у Сумській області, в якому, з урахуванням уточнень, просить:

- стягнути з відповідача заробітну плату за час вимушеного прогулу у розмірі 15338,45 грн.;

- зобов'язати відповідача вчинити дії по виплаті позивачу заборгованості із заробітної плати за час вимушеного прогулу негайно.

В обґрунтування позовних вимог вказує, що 27.04.2015 року позивача звільнено з роботи відповідно до пункту 1 статті 40 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України). Не погодившись із правомірністю звільнення, позивач звернулась до суду із відповідним позовом. Постановою Сумського окружного адміністративного суду від 07.08.2015 року по справі №818/1698/15, залишеною без змін ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 13.10.2015 року визнано протиправними та скасовано накази Головного територіального управління юстиції у Сумській області від 27.04.2015 р. №751/04 "Про звільнення ОСОБА_1", від 17.06.2015 р. № 1331/04 "Про внесення змін до наказу Головного територіального управління юстиції у Сумській області від 27.04.2015 р. № 751/04", а також зобов'язано поновити позивача на посаді головного спеціаліста сектору судової роботи та міжнародного співробітництва. Позивач вважає, що в зв'язку із незаконним її звільненням, відповідач повинен виплатити заробітну плату за час вимушеного прогулу, розмір якої становить 15338 грн. 45 коп.

Постановою Сумського окружного адміністративного суду від 14.01.2016 року адміністративний позов задоволено частково.

Стягнуто з Головного територіального управління юстиції у Сумській області на користь позивача заробітну плату за час вимушеного прогулу у розмірі 5790 грн. 09 коп.

Допущено до негайного виконання постанову в частині стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу за один місяць в сумі 2342 грн. 17 коп.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Не погодившись із судовим рішенням, позивачем та відповідачем подано апеляційні скарги.

В апеляційній скарзі позивач просить змінити оскаржувану постанову та задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги посилається на прийняття оскаржуваної постанови в частині відмови в задоволенні позовних вимог з порушенням норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Відповідач в апеляційній скарзі просить скасувати постанову Сумського окружного адміністративного суду від 14.01.2016 року та прийняти нову, якою відмовити в задоволенні позову в повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги посилається на прийняття оскаржуваного рішення з порушенням норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, що призвело до неправильного вирішення справи.

Представники сторін про дату, час та місце апеляційного розгляду справи повідомлені належним чином.

Колегія суддів визнала за можливе розглянути справу з урахуванням положень ч. 1 ст. 41 та ч. 4 ст. 196 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду та доводи апеляційних скарг, дослідивши письмові докази, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції, що ОСОБА_1 з 03.12.2013 р. працювала на різних посадах у Головному управлінні юстиції Сумської області.

Наказом від 27.04.2015 №751/04 позивача звільнено з роботи відповідно до пункту 1 статті 40 КЗпП України.

Постановою Сумського окружного адміністративного суду від 07.08.2015 року по справі №818/1698/15, залишеною без змін ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 13.10.2015 року, частково задоволено позов ОСОБА_1 до Головного територіального управління юстиції у Сумській області скасування наказів та зобов'язання поновити на посаді.

Визнано протиправними та скасовано накази Головного територіального управління юстиції у Сумській області від 27.04.2015 р. № 751/04 "Про звільнення ОСОБА_1" та від 17.06.2015 № 1331/04 "Про внесення змін до наказу Головного територіального управління юстиції у Сумській області від 27.042015р. № 751/04".

Зобов'язано Головне територіальне управління юстиції у Сумській області поновити ОСОБА_1 на посаді головного спеціаліста сектору судової роботи та міжнародного співробітництва Головного територіального управління юстиції у Сумській області.

На виконання судового рішення, наказом Головного територіального управління юстиції у Сумській області від 18.11.2015 р. № 2804/04 позивача поновлено на посаді головного спеціаліста сектору судової роботи та міжнародного співробітництва Головного територіального управління юстиції у Сумській області з 28.04.2015 року. Пунктом 2 зазначеного наказу зобов'язано відділ планово - фінансової діяльності, бухгалтерського обліку та звітності Управління фінансового та матеріально - технічного забезпечення Головного територіального управління юстиції у Сумській області виплатити ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу.

Під час розгляду справи встановлено, що із вказаним наказом ОСОБА_1 була ознайомлена 19.11.2015р. та в цей же день фактично приступила до роботи.

Наказом від 19.11.2015 р. позивача звільнено із займаної посади за угодою сторін, відповідно до п.1 ст.36 Кодексу законів про працю України та проведено відповідний розрахунок та виплачено 3285,56грн.

Позивач, не погодившись із правомірністю визначення відповідачем розміру заробітної плати за час вимушеного прогулу, звернувся до суду із даним позовом.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що позивач має право на отримання середнього заробітку за час вимушеного прогулу у розмірі 5790,09 грн.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Згідно ч. 5 ст. 124 Конституції України, судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України.

Принцип обов'язковості судових рішень також закріплений статтею 14 КАС України, якою передбачено, що постанови та ухвали суду в адміністративних справах, що набрали законної сили, є обов'язковими до виконання на всій території України. Невиконання судових рішень тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Відповідно до статті 255 КАС України, постанова або ухвала суду, яка набрала законної сили, є обов'язковою для осіб, які беруть участь у справі, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України. Обставини, які були встановлені постановою, що набрала законної сили, в одній адміністративній справі не можуть оспорюватися в іншій судовій справі за участю тих самих сторін.

Згідно п. 3 ч. 1 ст. 256 КАС України передбачено, що постанови суду про поновлення на посаді у відносинах публічної служби виконуються негайно.

Судове рішення, яке набрало законної сили або яке належить виконати негайно, є підставою для його виконання (ч. 2 ст. 257 КАС України).

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п. 34 постанови від 06.11.1992 року № 9 "Про практику розгляду судами трудових спорів", рішення про поновлення на роботі вважається виконаним з дня видання власником або уповноваженим ним органом про це наказу.

Відповідно до статті 235 КЗпП України, у разі звільнення без законної підстави працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Також, відповідно до ст. 5 КАС України, адміністративне судочинство здійснюється відповідно до Конституції України, цього кодексу та міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною радою України.

Згідно ч.2 ст. 8 КАС України, суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

У статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" від 23.02.2006 року № 3477-IV зазначається, що суди при розгляді справ застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікована Україною 17.07.1997 року (далі -Конвенція), є частиною національного законодавства. Пунктом 1 статті 6 Конвенції встановлено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Варто зазначити, що статтею 19 Конвенції передбачено, що для забезпечення дотримання Високими Договірними Сторонами, однією з яких є Україна, їхніх зобов'язань за Конвенцією та протоколами до неї, створюється Європейський суд з прав людини. Він функціонує на постійній основі. Статтею 46 Конвенції передбачено, що Високі Договірні Сторони зобов'язуються виконувати остаточні рішення Суду в будь-яких справах, у яких вони є сторонами.

Складовою принципу верховенства права є вимога юридичної визначеності, відповідно до якої остаточне рішення суду не може піддаватись сумніву, а також належне виконання судових рішень проти органів державної влади: "Принцип верховенства права, один з основоположних принципів демократичного суспільства, який є невід'ємним аспектом всіх статей Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, зобов'язує державу та будь-який державний орган виконувати судові розпорядження чи рішення, ухвалені проти держави (органу)" (параграф 87 рішення Європейського Суду з прав людини: "Гасан і Чеус проти Болгарії" від 26.10.2000 року).

Європейський суд з прав людини в рішенні від 15 жовтня 2009 року по справі "Комнацький проти України" визначився, що держава повинна забезпечити гарантії, передбачені Конвенцією, і що протиріччя між органами місцевої влади не повинні вплинути на права заявника, гарантовані Конвенцією (від 04 листопада 1950 року № ETS N 005 "Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод").

У справі "Горнсбі проти Греції" Європейський суд з прав людини зазначив, що виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватись як складова частина судового розгляду. Здійснення права на звернення до суду з позовом стосовно його прав та обов'язків цивільного характеру було б ілюзорним, якби внутрішня правова система допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов'язкову силу, не виконувалося б на шкоду однієї зі сторін.

Таким чином, судовий акт, який набрав законної сили, підлягає обов'язковому та безумовному виконанню особою, на яку покладено такий обов'язок. Це означає, що особа, якій належить виконати судовий акт, повинна здійснити достатні дії для організації процесу його виконання, незалежно від будь-яких умов, оскільки інше суперечило б запровадженому статтею 8 Конституції України принципу верховенства права.

У пунктах 46, 48, 51, 53, 54 рішення від 15.10.2009 року у справі "Юрій Миколайович Іванов проти України" (заява № 40450/04) Європейський суд з прав людини зазначив, що від особи, яка домоглася винесення остаточного судового рішення проти держави, не можна вимагати ініціювання окремого провадження з його примусового виконання. Відповідний державний орган, який було належним чином поінформовано про таке судове рішення, повинен вжити всіх необхідних заходів для його дотримання або передати його іншому компетентному органу для виконання. Заявникові не можна дорікати за неподання до державної виконавчої служби заяви чи виконавчого листа для відкриття виконавчого провадження. Право на суд, захищене статтею 6, було б ілюзорним, якби національна правова система Високої Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов'язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду будь-якій зі сторін. Ефективний доступ до суду включає право на виконання судового рішення без невиправданих затримок. Відповідно необґрунтовано тривала затримка у виконанні обов'язкового для виконання судового рішення може становити порушення Конвенції. Саме на державу покладено обов'язок дбати про те, щоб остаточні рішення, винесені проти її органів, установ чи підприємств, які перебувають у державній власності або контролюються державою, виконувалися відповідно до зазначених вище вимог Конвенції. Держава несе відповідальність за виконання остаточних рішень, якщо чинники, які затримують чи перешкоджають їх повному й вчасному виконанню, перебувають у межах контролю органів влади.

Враховуючи наведене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції в частині того, що оскільки на виконання постанови Сумського окружного адміністративного суду від 07.08.2015 року по справі №818//1698/15 ОСОБА_1 була поновлена на роботі лише 18.11.2015 року, то на її користь підлягає стягненню середній заробіток за час вимушеного прогулу, а саме за період з 28.04.2015 року по 18.11.2015 року (дата фактичного поновлення).

Згідно ч. 5 п. 10.4 Постанови Пленуму Вищого адміністративного суду від 20.05.2013 року № 7 "Про судове рішення в адміністративній справі", задовольняючи позов про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, суди повинні вказувати розмір виплати. Період вимушеного прогулу та розрахунок розміру виплати необхідно зазначати в мотивувальній частині судового рішення.

Визначення розміру середньої заробітної плати, у випадках стягнення на користь працівника середнього заробітку за час вимушеного прогулу у зв'язку з незаконним звільненням або переведенням, відстороненням від роботи, невиконанням рішення про поновлення на роботі, затримкою видачі трудової книжки або розрахунку, здійснюється за загальними правилами обчислення середнього заробітку, виходячи з заробітку за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата, згідно Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року №100.

Так, абзацом третім пункту 2 Порядку № 100 встановлено, що середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана дана виплата. Усі виплати включаються в розрахунок середньої заробітної плати у тому розмірі, в якому вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки, стягнення аліментів тощо.

Згідно пункту 5 розділу IV Порядку № 100, нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати.

Відповідно до листів Міністерства соціальної політики України № 10196/0/14-14/13 від 09.09.2015 р. та № 560/13/133-15 від 18.09.2015 р. про розрахунок норм тривалості робочого часу на 2015 рік, кількість робочих днів з 28.04.2015 року по 18.11.2015 року становить 140 днів.

Згідно довідки Головного територіального управління юстиції у Сумській області, середньоденний заробіток ОСОБА_1 складає 111,53 грн. (а.с. 11).

Отже, середній заробіток за час вимушеного прогулу складає 15614,20 грн. (140 х 111,53 грн.).

Разом з тим, відповідно до листа Сумського міського центру зайнятості від 20.11.2015р. №07/224, ОСОБА_1 за період з 28.05.2015р. по 17.11.2015 була виплачена допомога по безробіттю в сумі 8374,22 грн. (а.с. 30 - 32)

Згідно Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 06.11.1992 "Про практику розгляду судами трудових спорів", при присудженні оплати за час вимушеного прогулу зараховується заробіток за місцем нової роботи (одержана допомога по тимчасовій працездатності, вихідна допомога, середній заробіток на період працевлаштування, допомога по безробіттю), який працівник мав в цей час.

Таким чином, сума середнього заробітку за час вимушеного прогулу підлягає зменшенню на суму отриманої позивачем допомоги по безробіттю (15614,20 грн. - 8374,22 грн. = 7239,98 грн.).

Крім того, як встановлено судом першої інстанції, відповідач частково нарахував та сплатив ОСОБА_1 кошти за час вимушеного прогулу, а саме 1449,89 грн. (сума без відрахування податків та зборів) (а.с. 86 - 87).

Відтак сума середнього заробітку за час вимушеного прогулу підлягає зменшенню на суму 1449,89 грн. (7239,98 грн. - 1449,89грн. = 5790,09 грн.)

На підставі викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що належна позивачу для стягнення сума середнього заробітку за час вимушеного прогулу складає 5790,09 грн.

Відповідно до частини 1 статті 11 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

У відповідності до ст. 69 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів. Докази суду надають особи, які беруть участь у справі.

Згідно із вимогами ч. 1 ст. 71 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а суд згідно із статтею 86 цього ж Кодексу, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Колегія суддів зазначає, що відповідач, будучи суб'єктом владних повноважень та заперечуючи проти позову, в порушення вимог ч.2 ст. 71 КАС України, не довів правовірність дій щодо невиплати позивачу середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу у розмірі 5790 грн. 09 коп., а тому рішення суду в частині стягнення з відповідача вказаних сум є законним та обґрунтованим.

Натомість позивачем, як під час розгляду справи у суді першої інстанції, так і під час її апеляційного перегляду, не було надано належних та допустимих доказів на підтвердження обґрунтованості іншої частини заявлених позовних вимог.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що постанова Сумського окружного адміністративного суду від 14.01.2016р. по справі № 818/3714/15 відповідає вимогам ст. 159 КАС України, а тому відсутні підстави для її скасування та задоволення апеляційних вимог апелянтів, позивача та відповідача у справі.

Відповідно до ст. 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду -без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, колегія суддів, погоджуючись з висновками суду першої інстанції, вважає, що суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин сторін норми матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційних скарг, з наведених вище підстав, висновків суду не спростовують

Керуючись ст. 160, 167, 195, 196, 198, 200, п. 1 ч. 1 205, 206, 209, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційні скарги ОСОБА_1 та Головного територіального управління юстиції у Сумській області залишити без задоволення.

Постанову Сумського окружного адміністративного суду від 14.01.2016р. по справі №818/3714/15 за позовом ОСОБА_1 до Головного територіального управління юстиції у Сумській області про зобов'язання вчинити дії залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання ухвали у повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя Бенедик А.П.
Судді Водолажська Н.С. Калиновський В.А.

Повний текст ухвали виготовлений 10.03.2016 р.