Справа № 814/2767/15
Суддя: Бойко А.В.
Дата ухвалення: 2016-03-01 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
----------------------
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 березня 2016 р.м.ОдесаСправа № 814/2767/15

Категорія: 6.3 Головуючий в 1 інстанції: Лебедєва Г. В.
Одеський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді Бойка А.В.,

суддів: Танасогло Т.М.,

Яковлєва О.В.,

за участю секретаря - Авраменко А.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Одесі апеляційну скаргу приватного підприємства «Каро» на постанову Миколаївського окружного адміністративного суду від 16 жовтня 2015 року по справі за позовом фермерського господарства "Оазис" до Реєстраційної служби Врадіївського районного управління юстиції Миколаївської області, за участю третіх осіб - ОСОБА_2, приватного підприємства "Виробничо-комерційне підприємство "Каро", відділу Держземагенства України у Врадіївському районі Миколаївської області про скасування рішень,-

В С Т А Н О В И В:

18.08.2015 року фермерське господарство "Оазис" звернулось до суду першої інстанції з адміністративним позовом до Реєстраційної служби Врадіївського районного управління юстиції Миколаївської області, за участю третіх осіб - ОСОБА_2, приватного підприємства "Виробничо-комерційне підприємство "Каро", відділу Держземагенства України у Врадіївському районі Миколаївської області про скасування рішень Реєстраційної служби Врадіївського районного управління юстиції Миколаївської області про державну реєстрацію прав та їх обтяжень:

- індексний номер: 11600158 від 13.03.2014 року, а саме права оренди земельної ділянки з кадастровим номером НОМЕР_2 та площею 1,28га.;

- індексний номер: 11614123 від 14.03.2014 року, а саме права оренди земельної ділянки з кадастровим номером НОМЕР_2 та площею 1,28 га.;

- індексний номер: 11600831 від 13.03.2014 року, а саме права оренди земельної ділянки з кадастровим номером НОМЕР_3 та площею 1,47 га.;

- індексний номер: 11614612 від 14.03.2014 року, а саме права оренди земельної ділянки з кадастровим номером НОМЕР_3 та площею 1,47 га.;

- індексний номер: 11600575 від 13.03.2014 року, а саме права оренди земельної ділянки з кадастровим номером НОМЕР_4 та площею 2,84 га.;

- індексний номер: 11614398 від 14.03.2014 року, а саме права оренди земельної ділянки з кадастровим номером НОМЕР_4 та площею 2,84 га.

Постановою Миколаївського окружного адміністративного суду від 16.10.2015 року адміністративний позов фермерського господарства "Оазис" задоволено.

Не погоджуючись з постановою суду першої інстанції, приватне підприємство «Каро» подало апеляційну скаргу на вказану постанову суду.

Апелянт посилається на те, що вказана постанова ухвалена з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, у зв'язку з чим ставиться питання про скасування постанови Миколаївського окружного адміністративного суду від 16.10.2015 року та ухвалення нової постанови, якою відмовити у задоволенні позовних вимог ФГ «Оазис».

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи колегія суддів дійшла наступного:

Судом першої інстанції встановлено, що 01.07.2011 року між ОСОБА_2, яка є власником земельної ділянки відповідно до державного акту на право приватної власності на землю серії НОМЕР_1, виданого 22.10.2003 року, та ФГ «Оазис» було укладено договір оренди земельних ділянок НОМЕР_2; НОМЕР_3, НОМЕР_4, загальною площею 5,59 га, строком на 5 років.

Згідно умов вказаного договору Орендодавець (ОСОБА_2) надає, а Орендар (ФГ «Оазис») приймає в строкове платне користування земельну ділянку сільськогосподарського призначення, яка знаходиться в межах території Доброжанівської сільської ради Врадіївського району Миколаївської області, загальною площею 5,59 га.

Вказаний договір було зареєстровано у відділі Держкомзему у Врадіївському районі, про що у Державному реєстрі земель внесено запис від 09.11.2012 року.

Судом першої інстанції встановлено, що згідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 04.09.2009 року, ОСОБА_2 на праві власності належить земельна ділянка загальною площею 5,59 га, яка складається з трьох земельних ділянок: ділянка 1, площею 2,84 га, кадастровий номер НОМЕР_4; ділянка 2, площею 1,47 га., кадастровий номер НОМЕР_3, та ділянка № 3, площею 1,28 га., кадастровий номер НОМЕР_2, які знаходяться в межах Доброжанівської сільської ради Врадіївського району Миколаївської області.

Зазначені земельні ділянки ОСОБА_2 успадкувала від ОСОБА_3, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 року, що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за заповітом виданим державним нотаріусом Поплужною К.А. 04.09.2009 року.

26.02.2015 року із витягів з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №№ 34204020, 34203273 та 34204696 позивачу стало відомо, що 13.03.2014 року державним реєстратором Лавріненко В.О. до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно було внесено нові записи про реєстрацію прав оренди земельних ділянок, що раніше належали ОСОБА_3, а тепер знаходяться у власності ОСОБА_2

Зазначені записи було внесено до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно на підставі рішень про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 13.03.2014 року у зв'язку з виникненням речового права - права оренди земельної ділянки на підставі договору оренди земельної ділянки від 13.03.2006 року та додаткової угоди до цього договору оренди землі від 20.08.2009 року. У відомостях про суб'єкта речового права у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно зазначено: Орендар - приватне підприємство «Виробничо-комерційне підприємство Каро», Орендодавець (власник) - ОСОБА_3.

Не погоджуючись з прийнятими державним реєстратором рішеннями про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, а саме, прав оренди на земельні ділянки, від 13.03.2014 року, ФГ «Оазис» оскаржило їх до суду першої інстанції.

Суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги, виходив з їх обґрунтованості.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції стосовно наявності підстав для задоволення позовних вимог ФГ «Оазис», зважаючи на наступне:

Згідно ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (в редакції на момент виникнення спірних правовідносин) державна реєстрація речових прав на нерухоме майно (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Відповідно до ст. 4 Закону обов'язковій державній реєстрації підлягають речові права та обтяження на нерухоме майно, розміщене на території України, що належить фізичним та юридичним особам, державі в особі органів, уповноважених управляти державним майном, іноземцям та особам без громадянства, іноземним юридичним особам, міжнародним організаціям, іноземним державам, а також територіальним громадам в особі органів місцевого самоврядування, а саме, зокрема, право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис); право забудови земельної ділянки (суперфіцій); право господарського відання; право оперативного управління; право постійного користування та право оренди земельної ділянки; право користування (найму, оренди) будівлею або іншими капітальними спорудами, їх окремими частинами; іпотека; довірче управління майном.

Згідно ст. 5 Закону у Державному реєстрі прав реєструються речові права та їх обтяження на земельні ділянки, а також на об'єкти нерухомого майна, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких неможливе без їх знецінення та зміни призначення, а саме: підприємства як єдині майнові комплекси, житлові будинки, будівлі, споруди (їх окремі частини), квартири, житлові та нежитлові приміщення.

Ст. 3 Закону визначено, що державна реєстрація прав є обов'язковою. Інформація про права на нерухоме майно та їх обтяження підлягає внесенню до Державного реєстру прав.

Права на нерухоме майно та їх обтяження, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації.

Права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: - якщо реєстрація прав та їх обтяжень була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або - якщо на момент виникнення прав та їх обтяжень діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав та їх обтяжень.

П. 1 ст. 19 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" передбачено, що державна реєстрація прав проводиться на підставі договорів, укладених у порядку, встановленому законом.

Відповідно до ст. 9 Закону державний реєстратор встановлює відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями, зокрема: відповідність відомостей про нерухоме майно, наявних у Державному реєстрі прав та поданих документах; наявність обтяжень прав на нерухоме майно, зареєстрованих відповідно до вимог цього Закону; наявність факту виконання умов правочину, з якими закон та/або договір (угода) пов'язує можливість проведення державної реєстрації виникнення, переходу, припинення прав на нерухоме майно або обтяження таких прав.

Державний реєстратор приймає рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, про відмову в державній реєстрації, про її зупинення, внесення змін до Державного реєстру прав.

Крім того, під час проведення державної реєстрації прав, які виникли та зареєстровані в установленому порядку до 1 січня 2013 року, запитує від органів виконавчої влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, які відповідно до чинного на момент реєстрації законодавства проводили таку реєстрацію, інформацію (довідки, копії документів тощо), необхідну для реєстрації прав та їх обтяжень, якщо такі документи не були подані заявником або якщо документи, подані заявником, не містять передбачених цим Законом відомостей про правонабувача або про нерухоме майно. Органи виконавчої влади, органи місцевого самоврядування, підприємства, установи та організації, до яких надійшов запит, зобов'язані безоплатно в установленому законодавством порядку протягом трьох робочих днів надати державному реєстратору відповідну інформацію, зокрема щодо зареєстрованих речових прав на нерухоме майно, у тому числі земельні ділянки.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що за правилами частини четвертої статті 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов, якщо реєстрація прав та їх обтяжень була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав та їх обтяжень діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав та їх обтяжень.

Згідно ст. 125 Земельного кодексу України передбачено, що право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

В свою чергу, в абзаці 3 пункту 3 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» та інших законодавчих актів України" від 11 лютого 2010 року №1878-VІ визначено, що до 1 січня 2013 року державна реєстрація права власності, права користування (сервітут) земельними ділянками, права постійного користування земельними ділянками, договорів оренди земельних ділянок; права користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис); права забудови земельної ділянки (суперфіцій) проводиться територіальними органами земельних ресурсів.

З матеріалів справи вбачається, що реєстрація договору оренди від 01.07.2011 року, укладеного між ОСОБА_2 та ФГ «Оазис», проводилась відділом Держкомзему у Врадіївському районі, про що у Державному реєстрі земель вчинено запис від 09.11.2012 року за реєстровим № 00853.

На час розгляду даної адміністративної справи в суді першої та апеляційної інстанції, договір оренди від 01.07.2011 року, укладений між ОСОБА_2 та ФГ «Оазис», є чинним, його реєстрація не скасована, а тому також є чинною.

З огляду на викладене, суд першої інстанції вірно зазначив, що право оренди земельних ділянок, яке було зареєстровано за позивачем, було чинним на момент прийняття спірних рішень про державну реєстрацію прав та їх обтяжень.

Статтею 15 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» встановлено Порядок проведення державної реєстрації прав та їх обтяжень.

Так, державна реєстрація прав та їх обтяжень проводиться в такому порядку: 1) прийняття і перевірка документів, що подаються для державної реєстрації прав та їх обтяжень, реєстрація заяви; 2) встановлення факту відсутності підстав для відмови в державній реєстрації прав та їх обтяжень, зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та/або їх обтяжень; 3) прийняття рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, відмову в ній або зупинення державної реєстрації; 4) внесення записів до Державного реєстру прав та ін.

Згідно п.п. 1, 6 ч. 1 ст. 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» у державній реєстрації прав та їх обтяжень може бути відмовлено, зокрема, у разі, якщо заявлене право, обтяження не підлягає державній реєстрації відповідно до цього Закону; заявником подано ті самі документи, на підставі яких заявлене право та обтяження такого права вже зареєстровано у Державному реєстрі прав.

В даному випадку державним реєстратором при прийнятті рішень про державну реєстрацію прав, а саме, прав оренди земельних ділянок з кадастровими номерами НОМЕР_4, НОМЕР_3, НОМЕР_2 за ПП «ВКП «Каро» не було дотримано вимог Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та не перевірено наявність або відсутність зареєстрованих договорів у органів, що здійснювали таку реєстрацію до 01 січня 2013 року (в цьому випадку у відділі Держкомзему у Врадіївському районі), що призвело до реєстрації декількох прав оренди на одні і ті ж земельні ділянки. Таким чином, державний реєстратор не встановив фактів відсутності суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями, а також відсутності підстав для відмови в державній реєстрації прав та їх обтяжень, зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та/або їх обтяжень, що призвело до прийняття неправомірних рішень про державну реєстрацію прав оренди земельних ділянок за ПП «ВКП «Каро».

Крім того, судом першої інстанції вірно встановлено, що державним реєстратором при прийнятті оскаржуваних рішень не було встановлено відповідність поданих документів вимогам законодавства.

Так, згідно ст. 18 Закону України «Про оренду землі» (в редакції чинній на час укладення додаткової угоди) передбачено, що договір оренди землі набирає чинності після його державної реєстрації.

Відповідно до ст. 654 ЦК України зміна або розірвання договору вчиняється в такій самій формі, що й договір, що змінюється або розривається, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає із звичаїв ділового обороту.

Таким чином, зміни до договору оренди землі набирають чинності в такому ж порядку, тобто після їх державної реєстрації.

Однак, як вірно встановлено судом першої інстанції, виробничо-комерційним підприємством «Каро», окрім договору оренди землі від 13.03.2006 року, укладеного між ОСОБА_3 та ПП «ВКП «Каро», зареєстрованого у відділі Держкомзему у Врадіївському районі 11.05.2010 р. № запису 49, було подано до реєстраційної служби Врадіївського РУЮ Миколаївської області додаткову угоду від 20.08.2009 року до договору оренди землі від 11.03.2006 року, укладену між ОСОБА_3 та ПП «ВКП «Каро», яка не була зареєстрована у Держкомземі, як то передбачалось законодавством, що діяло на момент її укладання.

З огляду на все вище зазначене, колегія суддів вважає, що прийняті реєстраційною службою Врадіївського районного управління юстиції Миколаївської області рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 13.03.2014 року, індексний номер: 11600158; від 14.03.2014 року, індексний номер: 11614123; від 13.03.2014 року, індексний номер: 11600831; від 14.03.2014 року, індексний номер: 11614612; від 13.03.2014 року, індексний номер: 11600575; від 14.03.2014 року, індексний номер: 11614398 не можуть вважатись обґрунтованими та підлягають скасуванню.

Судом першої інстанції вірно не прийнято до уваги твердження представника ПП «ВКП «Каро» про те, що державним реєстратором обґрунтовано приймались рішення про внесення до державного реєстру відомостей про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, а саме оренди земельних ділянок ПП «ВКП «Каро», з посиланням на те, що на момент прийняття вказаних рішень дані земельні ділянки вже перебували в оренді ПП «ВКП «Каро» до 2020 року.

З матеріалів справи встановлено, що між ПП «ВКП «Каро» та ОСОБА_3 13.03.2006 року було укладено договір оренди землі, предметом якого була земельна ділянка площею 5,59 га в межах території Доброжанівської сільської ради Врадіївського району Миколаївської області.

Третя особа посилалась на те, що смерть ОСОБА_3 та перехід права власності на орендовані земельні ділянки до її спадкоємиці не є підставою для розірвання вищезазначеного договору.

При цьому, згідно п. 33 вказаного вище договору оренди землі від 13.03.2006 року дія договору припиняється у разі закінчення строку, на який його було укладено. П. 5 договору встановлено, що зазначений договір укладено на сім років до 2013 року.

Судом першої інстанції вірно зазначено, що доказів на підтвердження того, що договір від 13.03.2006 року був продовжений з новим власником на новий строк представником третьої особи надано не було.

Посилання представника ПП «ВКП «Каро» на наявність додаткової угоди від 20.08.2009 року до договору оренди землі від 11.03.2006 року, укладеної між ОСОБА_3 та виробничо-комерційним підприємством «Каро», згідно якою договір оренди землі від 11.03.2006 року продовжено до 31.12.2020 року також вірно не прийнято до уваги судом першої інстанції, з огляду на те, що вказана угода була укладена після смерті ОСОБА_3, яка згідно свідоцтва про смерть від 02.02.2009 року померла ІНФОРМАЦІЯ_1 року.

При цьому, в поданій апеляційній скарзі ПП «ВКП «Каро» посилалось вже на те, що додаткову угоду від 20.08.2009 року до договору оренди землі від 11.03.2006 року було укладено зі ОСОБА_2, яка є спадкоємицею ОСОБА_3. Однак, зазначені твердження спростовуються наявною в матеріалах справи копією зазначеної вище додаткової угоди від 20.08.2009 року, в якій Орендодавцем зазначена саме ОСОБА_3.

Зважаючи на все вищезазначене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції стосовно того, що договір оренди землі, укладений між ОСОБА_3 та виробничо-комерційним підприємством «Каро», на час внесення 13.03.2014 року державним реєстратором записів про реєстрацію прав оренди земельних ділянок за виробничо-комерційним підприємством «Каро», вже припинив свою дію.

Також неспроможними є посилання приватного підприємства "Виробничо-комерційне підприємство "Каро" на пропущення позивачем строку звернення до суду з вказаним позовом, з огляду на те, що про порушення свої прав позивач дізнався лише 26.02.2015 року із витягів з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № № 34204020, 34203273 та 34204696 дізнався, а з позовом до суду першої інстанції фермерське господарство звернулось 18.08.2015 року, тобто в межах шестимісячного строку звернення до суду, передбаченого ст. 99 КАС України.

Оскільки судом першої інстанції вірно встановлено обставини справи, правильно по суті вирішено справу, та постановлено судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, відповідно до ст. 200 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін.

Керуючись ст. ст. 184, 185, 196, 198, 200, 205, 206, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу приватного підприємства «Каро» залишити без задоволення, а постанову Миколаївського окружного адміністративного суду від 16 жовтня 2015 року - без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили негайно після проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили судовим рішенням суду апеляційної інстанції.

Головуючий: А.В. Бойко

Судді: Т.М. Танасогло

О.В. Яковлєв