Справа № 825/273/16
Суддя: Кашпур О.В.
Дата ухвалення: 2016-02-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 лютого 2016 року Чернігів Справа № 825/273/16
Чернігівський окружний адміністративний суд у складі:
головуючої судді - Кашпур О.В.,
при секретарі - Пушенко О.І.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Чернігові, без фіксації судового процесу, в порядку ч. 1 ст. 41 КАС України, справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання неправомірною бездіяльність, стягнення грошової компенсації, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач 08.02.2016 звернувся з позовом до Військової частини НОМЕР_1 та просить визнати неправомірною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 стосовно не виплати йому нарахованої згідно наказів ТВО військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_1 від 10.12.2014 № 575 за період з 18.03.2014 по 30.11.2014, від 02.01.2015 № 02 за грудень 2014 року, № 90 від 04.02.2015 за січень 2015 року, № 169 від 04.03.2015 за лютий 2015 року грошової компенсації замість встановлених норм харчування в сумі 5955,56 грн.; стягнути з Військової частини НОМЕР_1 нараховану грошову компенсацію в сумі 5955,56 грн.
Свої вимоги позивач мотивує тим, що згідно наказу військового комісара Бобровицько-Носівського ОРВК він був призваний на військову службу по мобілізації та призначений на посаду «відповідальний виконавець мобілізаційного відділення». Всупереч п.п. «н» до норми № 1 (загальновійськова) постанови Кабінету Міністрів України від 29.03.2002 року № 426 «Про норми харчування військовослужбовців Збройних Сил України, інших військових формувань та осіб рядового, начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту та Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації» його не було зараховано на продовольче забезпечення з дня прибуття до військового комісаріату, в результаті чого він не був забезпечений харчуванням за встановленими нормами за рахунок держави.
Позивач в судове засідання не з`явився про час слухання справи повідомлений належним чином.
Представник Військової частини НОМЕР_1 в письмовому клопотанні просив розглянути справу за його відсутності, надав суду письмові заперечення на позовну заяву в яких зазначив, що відповідно до ч.1 ст. 9-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» продовольче та речове забезпечення військовослужбовців здійснюється за нормами і в терміни, що встановлюється Кабінетом Міністрів України. Тобто вказаною нормою не передбачено право військовослужбовців на отримання грошової компенсації за не отримане продовольче забезпечення. Відповідно до пункту «н» приміток до норми № 1 - загальновійськова, затвердженої Постановою, встановлено нові норми харчування для військовослужбовців, призваних на військову службу у зв`язку з оголошенням мобілізації, однак положення вказаної норми також не передбачають права зазначеної категорії військовослужбовців на компенсацію за не отримане продовольче забезпечення. Відповідач вважає, що на момент звернення позивача щодо отримання грошової компенсації замість продовольчого забезпечення, як Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», так і Постанова КМУ № 426, не передбачали такого права для військовослужбовців, звільнених у запас або відставку, а пункт 2.3 Положення не підлягає застосуванню, оскільки стосується виключно військовослужбовців, а не осіб звільнених з військової служби. Відповідач наполягає, що аналогічний правовий висновок наведено в постанові Верховного суду України від 19.03.2013 року № 21-38а13. Окрім того, відповідно до розпорядження командувача військ оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_2 » № 502/10/1580 від 09.12.2015 Чернігівський обласний військовий комісаріат знятий з продовольчого забезпечення при військовій частині НОМЕР_1 , а відтак відсутні підстави щодо нарахування та виплати грошової компенсації за харчування військовослужбовцям зазначеного органу військового управління саме військовою частиною НОМЕР_1 . Також відповідач заявив клопотання про залишення позовної заяви без розгляду в зв`язку з пропущенням позивачем строку звернення до суду.
Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково, виходячи з наступного:
Встановлено, що наказом від 18.03.2014 № 10 військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_3 (по стройовій частині) ОСОБА_1 був призваний на військову службу по мобілізації та призначений діловодом мобілізаційного відділення, а також зарахований до списків особового складу ІНФОРМАЦІЯ_3 та на всі види забезпечення (а.с. 7).
На підставі наказу військового комісара Бобровицько-Носівського ОРВК № 34 від 10.03.2015 ОСОБА_1 , відповідального виконавця мобілізаційного відділення Бобровицько-Носівського ОРВК, звільненого наказом Військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_1 (по особовому складу) № 54РС від 08.03.2015 з військової служби у запас за підпунктом «а» пункту 3 (призвані на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, а також які вислужили встановлені строки строкової військової служби, військової служби за призовом осіб офіцерського складу, у строки, визначені рішенням президента України) ч. 8 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу», вважати таким, що справи і посаду здав 10.03.2015 (а.с. 27).
Наказом військового комісара Бобровицько-Носівського ОРВК № 39 від 16.03.2015 згідно п. 5 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку і мобілізацію», на виконання вимог Указу Президента України від 14.01.2015 № 15/2015 «Про часткову мобілізацію» ОСОБА_1 з 16.03.2015 призвано за частоковою мобілізацією та направлено для проходження військової служби у розпорядження військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_1 з подальшим розподілом до військових частин (а.с. 28).
Згідно довідки від 22.05.2015 № 3790 ОСОБА_1 в період з 22.03.2015 по теперішній час безпосередньо приймає участь в антитерористичній операції (а.с. 29). Про подальше проходження військової служби також свідчать дані військового квитка позивача (а.с. 8, 9)
Таким чином, на момент звернення до суду ОСОБА_1 продовжує проходити військову службу та перебуває в статусі військовослужбовця.
Згідно статті 1 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей соціальний захист військовослужбовців - діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.
Частиною 1 статті 9-1 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей визначено, що продовольче та речове забезпечення військовослужбовців здійснюється за нормами і в терміни, що встановлюються Кабінетом Міністрів України.
Відповідно до підпункту н пункту 1 приміток до норми № 1 - загальновійськова Норм харчування військовослужбовців Збройних Сил, інших військових формувань та осіб рядового, начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту та Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 29.03.2002 № 426 за рахунок держави харчуванням забезпечуються громадяни, які призвані на військову службу у зв`язку з оголошенням мобілізації, - з дня прибуття їх до військового комісаріату.
Пункт 1.10 Положення про продовольче забезпечення Збройних Сил України на мирний час, затвердженого наказом Міністра оборони України від 09.12.2002 № 402 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 20.12.2002 за № 992/7280 передбачено, що військовослужбовці, які прибули у військову частину, зараховуються на продовольче забезпечення наказом командира військової частини.
Відповідно до пункту 2.3. вищевказаного Положення у Збройних Силах України забезпечення харчуванням військовослужбовців та інших категорій за встановленими нормами здійснюється за рахунок держави. Уточнення вартості норм харчування проводиться Головним продовольчим управлінням, виходячи із середніх діючих цін на продукти харчування, і доводиться ним до військ (сил) не частіше одного разу на квартал. Військовослужбовцям та іншим категоріям норми харчування видаються через відповідні їдальні або замість установлених норм харчування (основні й додаткові продукти) виплачується грошова компенсація у розмірі вартості цих норм.
Відповідно до розпорядження начальника центрального управління продовольчого забезпечення Збройних Сил України тилу Збройних Сил України від 07.06.2012 № 905 «Про прикріплення на продовольче забезпечення військовослужбовців військових частин (установ) Чернігівського гарнізону, які самостійно не ведуть військове господарство» Чернігівський обласний військовий комісаріат перебуває на продовольчому забезпеченні при Військовій частині НОМЕР_1 з 01.09.2012 року (а.с. 55-57).
Судом встановлено, що позивача не було зараховано на продовольче забезпечення у зв`язку з мобілізацією, в результаті чого він не був забезпечений їжею шляхом надання послуг з харчування.
Відповідно до наказу ТВО військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_1 від 10.12.2014 № 575 ОСОБА_1 було зараховано на продовольче забезпечення при Військовій частині НОМЕР_1 з 01.12.2014 та встановлено грошову компенсацію замість встановлених норм харчування за період з 18.03.2014 по 30.11.2014 включно в сумі 4545,96 грн. (додаток № 7) (а.с. 40-41). Відповідно до наказу військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_1 від 16.04.2015 року № 275 було внесено зміни до наказу від 10.12.2014 № 575, а саме додатки 2-5, 7-18 до цього наказу вважаються недійсними, та викладені в іншій редакції. Згідно додатку № 7 до наказу військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_1 від 16.04.2015 № 275 (а.с. 51-52) ОСОБА_1 встановлено грошову компенсацію замість встановлених норм харчування за період з 18.03.2014 по 30.11.2014 включно в сумі 4545,96 грн.
Згідно з наказом ТВО військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_1 від 02.01.2015 № 2 (додаток 7) встановлено грошову компенсацію замість встановлених норм харчування за грудень 2014 року ОСОБА_1 в розмірі 546,22 грн. (а.с. 42-43).
Наказом військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_1 від 04.02.2015 № 90 (додаток 7) визначено, що грошова компенсація позивача замість встановлених норм харчування за період з 01.01.2015 по 31.01.2015 складає 370,02 грн. (а.с. 44-45).
Згідно наказу військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_1 від 04.03.2015 № 169 (додаток 7) визначено, що грошова компенсація ОСОБА_1 замість встановлених норм харчування за лютий 2015 року складає 493,36 грн. (а.с. 46-47).
В судове засідання ІНФОРМАЦІЯ_4 було надано витяг з наказу військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_1 № 783 від 02.11.2015 «Про внесення змін до наказів щодо організації продовольчого забезпечення військовослужбовців призваних на військову службу по мобілізації у березні 2014 року», відповідно до якого до наказу № 575 від 10.12.2014 року внесено такі зміни: п. 3 викладено в редакції «Виплатити військовослужбовцям, призваним у зв`язку із мобілізацією, грошову компенсацію замість належних норм харчування у розмірі вартості набору продуктів за нормою № 1 (загальновійськова), за період з 18 березня 2014 року по 30 листопада 2014 року включно, відповідно до кількості діб перебування на військовій службі, згідно затверджених відомостей (додатки 1-18 до цього наказу)», внесено зміни у додатки 1-18 до наказу військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_1 від 10.12.2014 року № 575 та викладено їх у редакції без зазначення сум грошової компенсації замість встановлених норм харчування. Наказом № 783 від 02.11.2015 року внесено також зміни до наказів військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_1 та додатки до них № 2 від 02.01.2015 (додатки 1-18), № 90 від 04.02.2015 (додатки 1-18), № 169 від 04.03.2015 (додатки 1-18), та виключено з цих наказів та додатків до них суми грошової компенсації замість встановлених норм харчування. Пункти 1 зазначених наказів викладено в новій редакції, а саме у зв`язку із неможливістю забезпечення гарячою їжею, військовослужбовцям районних (міських) військових комісаріатів Чернігівської області, які призвані у зв`язку з мобілізацією, на підставі наданих рапортів, необхідно виплатити грошову компенсацію замість встановлених норм харчування за відповідні періоди відповідно до кількості діб перебування на військовій службі наведених у додатках до наказів (а.с. 53-54).
Таким чином, зазначеним наказом виключено із наказів військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_1 визначені суми грошової компенсації військовослужбовцям замість встановлених норм харчування, що були розраховані шляхом множення установленої норми харчування № 1 загальновійськова в розмірі 17,62 грн. на кількість діб перебування на військовій службі. Розмір установленої норми харчування № 1 загальновійськова в сумі 17,62 грн. також підтверджується довідкою № 1643 від 16.03.2015 (а.с. 58).
З витягу з Аудиторського звіту від 26.12.2014 № 234/31/82 про результати планового внутрішнього фінансового аудиту та аудиту відповідності фінансово-господарської діяльності військової частини НОМЕР_1 за період з 10.07.2012 по 26.11.2014 та довідки про результати внутрішнього аудиту відповідності продовольчої служби військової частини НОМЕР_1 за період з 30.07.2012 по 26.11.2014 вбачається, що внаслідок не доведення встановлених норм продовольчого забезпечення до військовослужбовців, які були призвані із мобілізацією, посадовими особами ІНФОРМАЦІЯ_1 були допущені втрати доходів фізичними особами на загальну суму 2446343,18 грн., а тому визначено організувати відшкодування грошової компенсації замість встановлених норм харчування військовослужбовців ІНФОРМАЦІЯ_1 , які призвані на військову службу у зв`язку із оголошенням мобілізації, на загальну суму 2446343,18 грн. в термін до 26.01.2015.
Враховуючи все вищевикладене, суд приходить до висновку про необхідність задоволення позовних вимог ОСОБА_1 в частині стягнення з Військової частини НОМЕР_1 нараховану грошової компенсації в сумі 5955,56 грн. Так, матеріалами справи підтверджується, що наказом ТВО військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_1 № 575 від 10.12.2014 , з врахуванням змін, внесених наказом від 16.04.2015 року № 275, позивача було зараховано на продовольче забезпечення при Військовій частині НОМЕР_1 та встановлено грошову компенсацію замість встановлених норм харчування в розмірі 4545,96 грн. Також згідно наказів ТВО військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_1 від 02.01.2015 № 2, та військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_1 від 04.02.2015 № 90, від 04.03.2015 № 169 позивачу встановлено грошову компенсацію замість встановлених норм харчування за грудень 2014 року в розмірі 546,22 грн., за січень 2015 року в сумі 370,02 грн., за лютий 2015 року в сумі 493,36 грн. На час розгляду справи грошова компенсація не була виплачена позивачу.
Суд зазначає, що стягненню підлягає саме сума 5955,56 грн., оскільки на момент звільнення ОСОБА_1 з лав військовослужбовців Бобровицько-Носівського ОРВК вищезазначені накази та додатки до них були викладені в редакції із зазначенням сум грошової компенсації, по-друге шляхом множення установленої норми харчування № 1 загальновійськова в розмірі 17,62 грн. на кількість діб перебування ОСОБА_1 на військовій службі сума грошової компенсації позивача відповідає сумі 5955,56 грн., що була зазначена в старій редакції наказів військового комісара.
Також, суд вважає, що саме Військова частина НОМЕР_1 має виплатити ОСОБА_1 суму грошової компенсації, оскільки відповідно до розпорядження начальника центрального управління продовольчого забезпечення Збройних Сил України тилу Збройних Сил України від 07.06.2012 № 905 «Про прикріплення на продовольче забезпечення військовослужбовців військових частин (установ) Чернігівського гарнізону, які самостійно не ведуть військове господарство» станом на момент проходження служби позивачем в Бобровицько-Носівському ОРВК, Чернігівський обласний військовий комісаріат перебував на продовольчому забезпеченні при Військовій частині НОМЕР_1 , тому саме зазначена частина повинна була забезпечити позивача харчуванням, або замість харчування виплатити грошову компенсацію.
Таким чином, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги про стягнення з Військової частини НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 нарахованої грошової компенсації в сумі 5955,56 грн. підлягають задоволенню.
Щодо позовних вимог про визнання неправомірною бездіяльності Військової частини НОМЕР_1 стосовно не виплати ОСОБА_1 , нарахованої згідно наказів військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_1 від 10.12.2014 № 575 за період з 18.03.2014 по 30.11.2014, від 02.01.2015 № 02 за грудень 2014 року, № 90 від 04.02.2015 за січень 2015 року, № 169 від 04.03.2015 за лютий 2015 року грошової компенсації замість встановлених норм харчування в сумі 5955,56 грн., суд зазначає наступне.
Військова частина НОМЕР_1 фінансується виключно з Державного бюджету України, тому згідно до ст. 2 Бюджетного кодексу України являється бюджетною неприбутковою установою.
Відповідно до ст. 3 Бюджетного кодексу України бюджетний період становить один рік, який починається 1 січня кожного року і закінчується 31 грудня того ж року.
Статтею 23 Бюджетного кодексу України передбачено, що будь-які бюджетні зобов`язання та платежі з бюджету здійснюються лише за наявності відповідного бюджетного призначення.
Відповідно до ст. 48 Бюджетного кодексу України розпорядники бюджетних коштів беруть бюджетні зобов`язання та здійснюють платежі тільки в межах бюджетних асигнувань, встановлених кошторисами, враховуючи необхідність виконання бюджетних зобов`язань минулих років, узятих на облік органами Державного казначейства України. Зобов`язання, взяті учасником бюджетного процесу без відповідних бюджетних асигнувань або з перевищенням повноважень, встановлених Бюджетним кодексом України та законом про Державний бюджет України, не вважаються бюджетними зобов`язаннями і не підлягають оплаті за рахунок бюджетних коштів.
Таким чином, Військова частина НОМЕР_1 не була зобов`язана та не мала можливості вчиняти дії щодо забезпечення позивача триразовим харчуванням або виплати грошової компенсації замість установленої норми харчування, а тому вимоги до Військової частини НОМЕР_1 щодо визнання протиправною бездіяльності не підлягають задоволенню.
Щодо посилань Військової частини НОМЕР_1 про пропущення позивачем строку звернення то суду із позовною заявою, то суд вважає їх необґрунтованими. В даному випадку необхідно зауважити на рішенні Європейського Суду з прав людини у справі Іліан проти Туреччини, згідно якого, правило встановлення обмежень доступу до суду в зв`язку з пропуском строку звернення до суду повинно застосовуватися з певною гнучкістю і без надзвичайного формалізму, воно не застосовується автоматично і не має абсолютного характеру; перевіряючи його виконання, слід звертати увагу на обставини справи.
Так, згідно вищевказаних наказів позивачу була нарахована грошова компенсація замість встановлених норм харчування, але не виплачена, а тому звернення щодо стягнення належних виплат в даних правовідносинах не обмежується будь-яким строком.
Відповідно до ст. 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.
На думку суду позивачем доведено ті обставини, на яких ґрунтуються вимоги про стягнення з Військової частини НОМЕР_1 суми грошової компенсації замість установлених норм харчування в сумі 5955,56 грн., а тому позовні вимоги ОСОБА_1 в цій частині підлягають задоволенню, в задоволенні решти позовних вимог необхідно відмовити через їх необґрунтованість.
Керуючись статтями 160-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Позов задовольнити частково.
Стягнути з Військової частини НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 нараховану грошову компенсацію замість встановлених норм харчування в сумі 5955,56 грн.
В задоволенні решти позовних вимог відмовити.
Постанова суду набирає законної сили в порядку статей 167,186 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена до Київського апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня отримання її копії.
Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення.

Суддя О.В. Кашпур