Справа № 826/16487/15
Суддя: Епель О.В.
Дата ухвалення: 2016-03-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Головуючий у 1-й інстанції: Кузьменко В.А. Суддя-доповідач: Епель О.В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 березня 2016 року Справа № 826/16487/15

Київський апеляційний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді: Епель О.В.,

суддів: Карпушової О.В., Кобаля М.І.,

за участю секретаря Нагорної Н.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у Печерському районі Головного управління Державної фіскальної служби в м. Києві на постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 30 жовтня 2015 року у справі за адміністративним позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Сателлит» до Державної податкової інспекції у Печерському районі Головного управління Державної фіскальної служби в м. Києві про скасування податкових повідомлень-рішень,

ВСТАНОВИВ :

Товариство з обмеженою відповідальністю «Сателлит» (далі - позивач) звернулось до суду з адміністративним позовом до Державної податкової інспекції у Печерському районі Головного управління Державної фіскальної служби в м. Києві (далі - відповідач) про скасування податкових повідомлень-рішень від 13.03.2015 р. №№ 7, 7, 7, 7, 7.

Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 30 жовтня 2015 року адміністративний позов було задоволено.

Не погоджуючись з таким судовим рішенням відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та ухвалити нову постанову про відмову в задоволенні адміністративного позову в повному обсязі, так як, на думку апелянта, зазначена постанова суду прийнята з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, юридичної оцінки обставин справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а постанова суду першої інстанції - без змін, з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, товариство з обмеженою відповідальністю «Сателлит» (далі - ТОВ «Сателлит») є юридичною особою та перебуває на податковому обліку Державної податкової інспекції у Печерському районі Головного управління Державної фіскальної служби в м. Києві (далі - ДПІ у Печерському районі ГУ ДФС в м. Києві) як платник податку на додану вартість (далі - ПДВ).

Відповідачем було проведено планову виїзну перевірку ТОВ «Сателлит» з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2013 р. по 31.12.2013 р., за результатами якої складено акт від 16.02.2015 р. № 141/26-55-22-07/13501985.

Згідно з висновками зазначеного акту перевірки відповідачем встановлено:

1) безпідставне включення ТОВ «Сателлит» до складу витрат, що враховуються при визначенні об'єкта оподаткування, вартості зернових культур, придбаних у ТОВ «Дефа Інтер», ТОВ «Рекорд-2007», ТОВ «Диват Групп», ТОВ ВФ «Віка», ТОВ «Оптінвест-Контакт», ТОВ «ВСВ-Юг», ТОВ ТК «Віртус», ТОВ «Агросвіт-СВ», ТОВ «Ел-Груп», ПП «СНГ «Колос», ТОВ «Олександрійська зернова Компанія», ФОП ОСОБА_2, ТОВ «Металл Коннект Групп», ТОВ «Перша Зернова 2012», ТОВ «Укрвіт», ТОВ «Гранді», ТОВ «Інтер-Експорт», ПП «АПК «АГРО-ПРОДУКТ», ТОВ «Зернотрейд», ТОВ «ПРОМ-ЗЕРНО-ТОРГ» та ПП «Обрій».

Такий висновок податкового органу обґрунтовано тим, що вказані підприємства не є виробниками реалізованої сільськогосподарської продукції; при проведенні перевірки ланцюга постачання по даним реєстрів отриманих податкових накладних кожного суб'єкта по ланцюгу, згідно даних АІС «Податковий блок» встановлено «обрив» ланцюга постачання насіння соняшника, тобто відсутність в ланцюгу імпортерів чи виробників сільськогосподарської продукції, і, на думку відповідача, первинні документи по відносинам із вказаними підприємствами не підтверджують факт поставки товарів та не можуть бути підставою для формування даних бухгалтерського та податкового обліку; відповідно до податкової звітності постачальників позивача вони не сплачують збору за забруднення навколишнього середовища, не є платниками податку на землю, що вказує на відсутність транспортних засобів та земельних ділянок, кількість працівників 1-2 особи;

2) безпідставне включення до складу податкового кредиту з ПДВ відповідних сум податку по правовідносинах із ТОВ «Інтер-Експорт», з огляду на не підтвердження факту отримання товару від вказаного постачальника, оскільки за даними акта перевірки ТОВ «Інтер-Експорт», складеного ДПІ у Куйбишевському районі м. Донецьку ГУ Міндоходів у Донецькій області, встановлено порушення вимог податкового законодавства в частині формування податкового кредиту та по ланцюгу постачання;

3) підприємством завищено задекларовані показники амортизаційних відрахувань за 2013 рік на 1 595 019,00 грн., а саме: до 01 квітня 2013 року позивач здійснював виробництво олії на власних виробничих потужностях на старому заводі, який наказом від 31 березня 2013 року виведений з експлуатації; новозбудований завод по виробництву олії введений в експлуатацію з 15.07.2013 р., однак амортизаційні відрахування нараховувались щомісяця, що привело до їх завищення з квітня по липень 2013 року.

Зазначені обставини, на думку податкового органу, призвели до порушення позивачем вимог податкового законодавства, а саме п. 135.5 ст. 135, п. 138.2 ст. 138, п. 145.1 ст. 145, п.п. 146.2, 146.15 ст. 146, п.п. 198.1, 198.2, 198.3, 198.6 ст. 198, п.п. 200.1, 200.2 ст. 200 ПК України.

На підставі та на виконання акту перевірки 16.02.2015 р. № 141/26-55-22-07/13501985 відповідачем було винесено податкові повідомлення-рішення від 13.03.2015 р.:

1) № 7, яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з податку на прибуток на 38 834 648,00 грн., з яких 30 267 718,00 грн. - за основним платежем та 7 566 930,00 грн. - за штрафними (фінансовими) санкціями;

2) № 7, яким позивачу зменшено суму від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток за 2013 рік у розмірі 23645682,00 грн.;

3) № 7, яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з ПДВ на 352 376,00 грн., з яких 234 917,00 грн. - за основним платежем та 117459,00 грн. - за штрафними (фінансовими) санкціями;

4) № 7, яким позивачу зменшено суму бюджетного відшкодування з ПДВ на 675 819,00 грн.;

5) № 7, яким позивачу зменшено розмір від'ємного значення суми ПДВ за жовтень, листопад 2013 року у розмірі 675 819,00 грн.

Вважаючи зазначені податкові повідомлення-рішення протиправними ТОВ «Сателлит» звернулось до суду з даним адміністративним позовом.

Судова колегія встановила, що задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що спірні господарські операції, вчинені між позивачем і вищевказаними контрагентами, є реальними, повністю підтверджуються належною первинною документацією і відповідачем не надано жодних доказів зворотного, а також з того, що наказом ТОВ «Сателлит» від 31.03.2013 р. № 56/2 була виведена з експлуатації не вся будівля маслозаводу, а лише її частина, решта приміщень використовувалась в господарській діяльності відповідача і саме по ним у період з квітня по липень 2013 року здійснювалось нарахування амортизаційних відрахувань.

Дослідивши матеріали справи у їх сукупності колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Спірні правовідносини врегульовані Конституцією України, нормами Податкового кодексу України у редакції, яка була чинною на момент виникнення спірних правовідносин ( далі - ПК України ), Законом України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» ( далі - Закон № 996-XIV ), Положенням про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, яке затверджено Наказом Міністерства фінансів України від 24 травня 1995 року № 88 ( далі - Положення № 88 ).

Так, відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

У пп. 14.1.3, 14.1.27, 14.1.181 п. 14.1 ст. 14 ПК України визначено, що амортизація - систематичний розподіл вартості основних засобів, інших необоротних та нематеріальних активів, що амортизується, протягом строку їх корисного використання (експлуатації).

Витрати як суму будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних для провадження господарської діяльності платника податку, в результаті яких відбувається зменшення економічних вигод у вигляді вибуття активів або збільшення зобов'язань, внаслідок чого відбувається зменшення власного капіталу (крім змін капіталу за рахунок його вилучення або розподілу власником).

Податковий кредит - це сума, на яку платник. податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Згідно з пп. 138.1.1, 138.1.2 п. 138.1, п.п. 138.4, 138.5, 138.6 ст. 138 ПК України витрати, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування, складаються із: витрат операційної діяльності, які визначаються згідно з пунктами 138.4, 138.6 - 138.9, підпунктами 138.10.2 - 138.10.4 пункту 138.10, пунктом 138.11 цієї статті: інших витрат, визначених згідно з пунктом 138.5, підпунктами 138.10.5, 138.10.6 пункту 138.10, пунктами 138.11, 138.12 цієї статті, пунктом 140.1 статті 140 і статтею 141 цього Кодексу; крім витрат, визначених у пунктах 138.3 цієї статті та у статті 139 цього Кодексу.

Витрати операційної діяльності включають: собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг та інші витрати беруться для визначення об'єкта оподаткування з урахуванням пунктів 138.2, 138.11 цієї статті, пунктів 140.2 - 140.5 статті 140, статей 142 і 143 та інших статей цього Кодексу, які прямо визначають особливості формування витрат платника податку.

Витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

Витрати, що формують собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг, крім нерозподільних постійних загальновиробничих витрат, які включаються до складу собівартості реалізованої продукції в періоді їх виникнення, визнаються витратами того звітного періоду, в якому визнано доходи від реалізації таких товарів, виконаних робіт, наданих послуг; інші витрати визнаються витратами того звітного періоду, в якому вони були здійснені, згідно з правилами ведення бухгалтерського обліку.

Собівартість придбаних та реалізованих товарів формується відповідно до ціни їх придбання з урахуванням ввізного мита і витрат на доставку та доведення до стану, придатного для продажу.

Підпунктом 139.1.9 пункту 139.1 статті 139 ПК України передбачено, що не включаються до складу витрат витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

Відповідно до п.п. 146.1, 146.2, 146.15 ст. 146 ПК України облік вартості, яка амортизується, ведеться за кожним об'єктом, що входить до складу окремої групи основних засобів, у тому числі вартість ремонту та поліпшення об'єктів основних засобів, отриманих безоплатно або наданих в оперативний лізинг (оренду) або отриманих в концесію чи створених (збудованих) концесіонером відповідно до Закону України «Про особливості передачі в оренду чи концесію об'єктів централізованого водо-, теплопостачання і водовідведення, що перебувають у комунальній власності», як окремий об'єкт амортизації.

Амортизація об'єкта основних засобів нараховується протягом строку корисного використання (експлуатації) об'єкта, установленого платником податку, але не менше мінімально допустимого строку, встановленого пунктом 145.1 статті 145 цього Кодексу, помісячно, починаючи з місяця, що наступає за місяцем введення об'єкта основних засобів в експлуатацію і зупиняється на період його реконструкції, модернізації, добудови, дообладнання, консервації та інших видів поліпшення та консервації.

Нарахування амортизації окремого об'єкта припиняється, починаючи з місяця, наступного за місяцем виведення з експлуатації такого об'єкта основних засобів або передачі його до складу невиробничих необоротних матеріальних активів за рішенням платника податку або суду

Пунктами 198.1-198.3, 198.6 статті 198 ПК України передбачено, що право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг; б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.

Датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Відповідно до п.п. 201.1, 201.8, 201.10 ст. 201 ПК України платник податку зобов'язаний надати покупцю (отримувачу) на його вимогу підписану уповноваженою платником особою та скріплену печаткою (за наявності) податкову накладну, у якій зазначаються в окремих рядках такі обов'язкові реквізити: а) порядковий номер податкової накладної; б) дата виписування податкової накладної; в) повна або скорочена назва, зазначена у статутних документах юридичної особи або прізвище, ім'я та по батькові фізичної особи, зареєстрованої як платник податку на додану вартість, - продавця товарів/послуг; г) податковий номер платника податку (продавця та покупця); ґ) місцезнаходження юридичної особи-продавця або податкова адреса фізичної особи - продавця, зареєстрованої як платник податку; д) повна або скорочена назва, зазначена у статутних документах юридичної особи або прізвище, ім'я та по батькові фізичної особи, зареєстрованої як платник податку на додану вартість, - покупця (отримувача) товарів/послуг; е) опис (номенклатура) товарів/послуг та їх кількість, обсяг; є) ціна постачання без урахування податку; ж) ставка податку та відповідна сума податку в цифровому значенні; з) загальна сума коштів, що підлягають сплаті з урахуванням податку; и) вид цивільно-правового договору; і) код товару згідно з УКТ ЗЕД (для підакцизних товарів та товарів, ввезених на митну територію України).

Право на нарахування податку та складання податкових накладних надається виключно особам, зареєстрованим як платники податку в порядку, передбаченому статтею 183 ПК України.

Податкова накладна видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Згідно до ч. 1, 2 ст. 9 Закону № 996-XIV підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення.

Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис, аналог власноручного підпису або підпис, прирівняний до власноручного підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Відповідно до п. 2.4 Положення № 88 первинні документи повинні мати такі обов'язкові реквізити: найменування підприємства, установи, від імені яких складений документ, назва документа ( форми ), дата і місце складання, зміст та обсяг господарської операції, одиниця виміру господарської операції ( у натуральному та/або вартісному виразі ), посади і прізвища осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення, особистий чи електронний підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Таким чином, з викладених правових норм вбачається, що:

1) амортизація підлягає нарахуванню на всі об'єкти основних засобів, які використовуються суб'єктом господарювання в його господарській діяльності, протягом строку їх корисного використання.

2) для встановлення правомірності нарахування платником податків його податкових зобов'язань з податку на прибуток та з ПДВ належить з'ясовувати реальність руху активів та коштів у процесі здійснення відповідних господарських операцій і використання придбаних товарів/послуг у його господарській діяльності.

При цьому, зазначені обставини повинні підтверджуватися первинною документацією, складеною з дотриманням вимог Закону № 996-XIV.

Перевіряючи правильність висновків суду першої інстанції та доводи апеляційної скарги колегія суддів встановила наступне:

1. Щодо нарахування ТОВ «Сателлит» амортизації за період з квітня по липень 2013 року.

31.03.2013 р. позивачем було прийнято наказ № 56/2 «Про проведення консервації основних фондів», на підставі якого з експлуатації ТОВ «Сателлит» були виведені не всі основні фонди товариства, а лише їх частина, зокрема основні засоби цехів, вказаних у цьому наказі (окремі будівлі та обладнання маслозаводу ) / Т. 29 а.с. 13-18 /, що підтверджується актом про тимчасове виведення основних фондів з виробничого процесу та їх консервацію / Т.29 а.с. 19-24/ та оборотно-сальдовою відомістю за 2013 рік, з якої вбачається, що в період з квітня по липень 2013 року позивачем здійснювалось нарахування амортизації лише по об'єктам, які не були виведені з експлуатації на підставі зазначеного наказу, а нарахування амортизації на об'єкти, виведені з експлуатації, не здійснювалось /Т. 29 а.с. 25-49/.

З огляду на це, апеляційний суд вважає, що спірна сума амортизації (1595019,00 грн.) за період з квітня по липень 2013 року була нарахована позивачем правомірно, з дотриманням вимог п.п. 146.1, 146.2, 146.15 ст. 146 ПК України у редакції, яка була чинною на момент виникнення спірних правовідносин, а тому, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо протиправності визначення податковим органом позивачу податкового зобов'язання за вказаним епізодом.

Доводи апелянта про те, що наказом від 31.03.2013 р. № 56/2 старий маслозавод позивача було виведено з експлуатації, а новий завод введено в експлуатацію лише 15.07.2013 р., і тому, на його думку, товариством завищено розмір амортизаційних нарахувань за цей період, колегія суддів вважає необґрунтованими і голослівними з підстав, наведених вище.

Крім того, апеляційний суд відзначає, що апелянтом ані до суду першої інстанції, ані в ході апеляційного провадження не було надано жодних доказів, які б підтверджували обставини, на які він посилається, та не спростовано тверджень позивача щодо часткового виведення з експлуатації основних фондів і правильності висновки суду першої інстанції в цій частині.

2. Щодо визначення ТОВ «Сателлит» податкових зобов'язань по правовідносинам з ТОВ «Дефа Інтер», ТОВ «Рекорд-2007», ТОВ «Диват Групп», ТОВ ВФ «Віка», ТОВ «Оптінвест-Контакт», ТОВ «ВСВ-Юг», ТОВ ТК «Віртус», ТОВ «Агросвіт-СВ», ТОВ «Ел-Груп», ПП «СНГ «Колос», ФОП ОСОБА_2, ТОВ «Металл Коннект Групп», ТОВ «Перша Зернова 2012», ТОВ «Укрвіт», ТОВ «Гранді», ТОВ «Інтер-Експорт», ПП «АПК «АГРО-ПРОДУКТ», ТОВ «Зернотрейд», ТОВ «ПРОМ-ЗЕРНО-ТОРГ» та ПП «Обрій».

Так, колегія суддів звертає увагу на те, що товарність господарських операцій позивачі із зазначеними контрагентами за відповідними договорами поставки насіння соняшника українського походження, зокрема факт перевезення товару, його поставки, здійснення розрахунків між сторонами і відображення цих операцій у відповідних податкових накладених, підтверджується відповідними первинними документами, а саме: видатковими, товарно-транспортними і податковими накладеними та банківськими виписками.

Крім того, предмет договорів поставки, укладених між позивачем і переліченими контрагентами, відповідає видам діяльності позивача за КВЕД, а саме «виробництво олії, оптова торгівля зерном і насінням», що обумовлює наявність ділової мети у ТОВ «Сателлит» при укладенні таких договорів.

Колегія суддів також відзначає й те, що матеріалами справи, зокрема договорами складського зберігання (з ПАТ «Державна продовольчо-зернова корпорація України», ТОВ «Східний альянс», ТОВ «Компанія «Грейнфілд», ПАТ «Екопрод» тощо) /Т.26 а.с. 1-254/, складськими квитанціями і доказами щодо їх погашення, підтверджується факт зберігання насіння соняшника, придбаного позивачем у ТОВ «Дефа Інтер», ТОВ «Рекорд-2007», ТОВ «Диват Групп», ТОВ ВФ «Віка», ТОВ «Оптінвест-Контакт», ТОВ «ВСВ-Юг», ТОВ ТК «Віртус», ТОВ «Агросвіт-СВ», ТОВ «Ел-Груп», ПП «СНГ «Колос», ФОП ОСОБА_2, ТОВ «Металл Коннект Групп», ТОВ «Перша Зернова 2012», ТОВ «Укрвіт», ТОВ «Гранді», ТОВ «Інтер-Експорт», ПП «АПК «АГРО-ПРОДУКТ», ТОВ «Зернотрейд», ТОВ «ПРОМ-ЗЕРНО-ТОРГ» та ПП «Обрій», а також його використання в господарській діяльності позивача шляхом переробки в олію соняшника нерафіновану, що як кінцевий продукт реалізована третім особам, зокрема ТОВ «Фоззі-Фуд», компанії Noble Resources S.А., операції з якими також підтверджуються відповідними первинними документами (контракти, інвойс, листи-замовлення, вантажно-митні декларації, коносамент, сертифікати якості, акт технічного огляду, ваговий та санітарний сертифікати, карточки аналізу зерна та виписка по рахунку /Т. 25 а.с. 53-112, Т.27 а.с. 226-250, Т.28 а.с. 1-3/).

Більш того, апеляційний суд встановив, що матеріалами справи, зокрема свідоцтвом про право власності ТОВ «Сателлит» на нерухоме майно (комплекс загальною площею 30234,4 кв.м.), витягом про державну реєстрацію прав /Т. 28 а.с. 4-6/, витягами зі штатного розкладу ТОВ «Сателлит» станом на 01.01.2013 р. та на 30.12.2013 р., табелями обліку використаного робочого часу /Т. 28 а.с. 19-248, Т.29 а.с. 1-12/, підтверджується технічна спроможність позивача та наявність в нього відповідних трудових ресурсів для забезпення зберігання товару, придбаного у вказаних контрагентів, і його використання в господарській діяльності товариства.

Колегія суддів також вважає за необхідне зазначити, що господарські операції позивача з ТОВ «Агросвіт-СВ» не перевищували десяти тисяч грн., а тому, у відповідності до пункту 11 підрозділу 2 розділу ХХ ПК України, податкові накладні за такими операціями не підлягають реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних.

Таким чином, оскільки витрати позивача за вищезазначеними договорами поставки, укладеними з ТОВ «Дефа Інтер», ТОВ «Рекорд-2007», ТОВ «Диват Групп», ТОВ ВФ «Віка», ТОВ «Оптінвест-Контакт», ТОВ «ВСВ-Юг», ТОВ ТК «Віртус», ТОВ «Агросвіт-СВ», ТОВ «Ел-Груп», ПП «СНГ «Колос», ФОП ОСОБА_2, ТОВ «Металл Коннект Групп», ТОВ «Перша Зернова 2012», ТОВ «Укрвіт», ТОВ «Гранді», ТОВ «Інтер-Експорт», ПП «АПК «АГРО-ПРОДУКТ», ТОВ «Зернотрейд», ТОВ «ПРОМ-ЗЕРНО-ТОРГ» та ПП «Обрій», відображені у відповідних податкових накладних, складених на підставі правовідносин з цими суб'єктами господарювання, які на момент виникнення спірних правовідносин були зареєстровані як платники ПДВ, первинні документи виписані та зареєстровані згідно з вимогами чинного законодавства, а доказами, наявними в матеріалах справи, повністю підтверджується реальність господарських операцій за такими договорами, рух коштів між їх сторонами та господарська мета укладання цих договорів, то колегія суддів вважає, що невизнання відповідачем показників податкової звітності, сформованих позивачем на підставі вказаних господарських операцій, є необґрунтованим та безпідставним.

Разом з тим, доводи позивача про те, що його правовідносини з ТОВ «Інтер-Експорт» вже були предметом судового розгляду в межах адміністративної справи № 826/11037/14, в якій постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 21 серпня 2014 року, що набрало законної сили, було встановлено товарність таких господарських операцій позивача із зазначеним контрагентом, а отже, у відповідності до вимог ч. 1 ст. 72 КАС України, зазначені обставини не потребують доказування, апеляційний суд частково приймає до уваги, з огляду на наступне.

Так, колегія суддів встановила, що вказаним судовим рішенням, зокрема встановлено правомірність визначення ТОВ «Сателлит» його податкових зобов'язань по правовідносинам з ТОВ «Інтер-Експорт», згідно декларацій з ПДВ за листопад та грудень 2013 року, та досліджено акт ДПІ у Куйбишевському районі м. Донецька ГУ Міндоходів у Донецькій області від 23.05.2014 р. № 986/05-66/22-02-11-1/36694822 / Т. 30 а.с. 68-90/. Разом з тим, ані в зазначеному рішенні суду першої інстанції, ані у відповідних рішеннях судів апеляційної та касаційної інстанцій не вказано, на підставі яких договорів поставки, укладених між позивачем і ТОВ «Інтер-Експорт», виникли правовідносини, що були предметом перевірки суду, що вказує на відсутність належних і необхідних правових підстав для визнання обставин, наведених в постанові Окружного адміністративного суду м. Києва від 21 серпня 2014 року, ідентичними тим, що мають місце у даній справі.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги колегія суддів зазначає, що посилання апелянта на те, що при проведенні перевірки ланцюга постачання насіння соняшника, яке придбано позивачем у його контрагентів за спірними операціями, ним було встановлено «обрив» такого ланцюга, тобто відсутність імпортерів чи виробників сільськогосподарської продукції, що на думку апелянта вказує на те, що первинні документи, в яких зафіксовано операції з постачання, не підтверджують факт поставки товару, а також на відсутність у контрагентів позивача трудових ресурсів для виконання спірних операцій і те, що вони не є платниками земельного податку чи орендної плати за землю, колегія суддів вважає необґрунтованими і безпідставними, оскільки визначення способу і порядку здійснення господарської діяльності належить до виключної компетенції суб'єкта господарювання і здійснюється ним на власний розсуд. Крім того, колегія суддів зазначає, що факт відсутності у контрагентів платника матеріальних і трудових ресурсів не виключає можливості реального виконання господарських операцій та не свідчить про необґрунтованість податкової вигоди, оскільки залучення працівників є можливим за договорами цивільно-правового характеру, а також аутсорсингу та аутстаффінгу (оренда персоналу).

Аналогічна правова позиція викладена в ухвалі Вищого адміністративного суду України від 02 грудня 2015 року у справі № 804/1449/14.

Більш того, апеляційний суд відзначає, що ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду в апелянта, зокрема було витребувано довідку про кількість офіційно працевлаштованих працівників у ТОВ «Сателлит» у період з 01.01.2013 р. по 31.12.2013 р. із зазначенням їх посад та докази щодо «обриву» ланцюга постачання, однак, жодних із вказаних доказів суду надано не було ані на виконання зазначеного судового рішення, яке у відповідності до ч.5 ст.124 Конституції України, є обов'язковим до виконання, ані після направлення апеляційним судом в порядку реагування відповідного листа на ім'я начальника ДПІ у Печерському районі ГУ ДФС у м. Києві / Т. 29 а.с. 68-69 /.

Натомість позивачем суду були надані докази щодо наявності в нього відповідних трудових ресурсів та технічної спроможності для здійснення господарської діяльності, про що зазначалось вище.

Доводи апелянта про те, що відповідно до податкової звітності підприємств-постачальників не встановлено об'єкт оподаткування збору за забруднення навколишнього середовища, відповідно до Постанови КМУ від 01.03.1999 р. № 303, що, на думку апелянта, вказує на відсутність на підприємстві будь-яких транспортних засобів, апеляційний суд вважає такими, що не можуть бути прийняті до уваги, оскільки транспортні засоби можуть перебувати у контрагентів-постачальників на праві оренди, лізингу або ним можуть залучатися інші суб'єкти господарювання для виконання робіт з перевезення вантажу й тощо.

Аналогічна правова позиція викладена в ухвалі Вищого адміністративного суду України від 02 грудня 2015 року у справі № 804/1449/14.

Крім того, колегія суддів відзначає, що постанова КМУ від 01.03ю1999 р. № 303, на яку посилається апелянт, втратила чинність 01.01.2011 р., а отже, не підлягає застосуванню до спірних правовідносин, які мали місце у 2013 році.

Посилання апелянта на акт перевірки контрагента позивача - ТОВ «Інтер-Експорт» колегія суддів до уваги не приймає, оскільки, у відповідності до принципу персоніфікації юридичної відповідальності, який закріплено у ст. 61 Конституції України, суб'єкт господарювання не несе відповідальності за дії своїх контрагентів.

Крім того, як відзначалось вище, правовідносини позивача з ТОВ «Інтер-Експорт» вже були предметом судового розгляду в межах адміністративної справи № 826/11037/14, в якій рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва від 21 серпня 2014 року, що набрало законної сили, було встановлено товарність таких господарських операцій позивача із зазначеним контрагентом.

Твердження апелянта про те, що первинні документи, складені за результатами господарських операцій позивача з вказаними вище контрагентами, не відповідають вимогам Положення № 88 та Закону № 996-XIV, апеляційний суд вважає такими, що не спростовують правильності висновків суду першої інстанції в цій частині, оскільки самі лише окремі недоліки деяких первинних документів, складених за результатами здійснення господарських операцій, за умови підтвердження їх реальності, не можуть бути достатніми та необхідним правовими підставами для не визнання цих операцій такими, що фактично відбулися, і не тягнуть за собою втрату ними статусу належних первинних документів.

Аналогічна правова позиція викладена в ухвалах Вищого адміністративного суду України від 09 грудня 2015 року у справі № 818/1338/14 та від 28.05.2015 р. №К/800/55461/14.

Доводи апелянта про те, що позивачем не було утримано податок на доходи фізичних осіб із сум доходу, перерахованого з його рахунку на рахунок ПрАТ «МТС Україна», за послуги іноземного оператора стільникового зв'язку, наданих працівникам підприємства, та на рахунок ТОВ «Обрій Інк» за проживання в готелі, а також посилання апелянта на порушення позивачем вимог законодавства щодо сплати збору за першу реєстрацію транспортного засобу, колегія суддів вважає такими, що не можуть бути прийняті до уваги, оскільки зазначені обставини взагалі не є предметом спірних правовідносин і наведені в апеляційній скарзі податкового органу лише як викопіювання з акту перевірки ТОВ «Сателлит», яке жодним чином не стосується обставин даної справи, не спростовує і не підтверджує правомірність обчислення позивачем спірних податкових зобов'язань з ПДВ і податку на прибуток.

Таким чином, дослідивши ці та всі інші доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає їх такими, що не спростовують правильності висновків суду першої інстанції в частині щодо визнання товарності господарських операцій позивача з ТОВ «Дефа Інтер», ТОВ «Рекорд-2007», ТОВ «Диват Групп», ТОВ ВФ «Віка», ТОВ «Оптінвест-Контакт», ТОВ «ВСВ-Юг», ТОВ ТК «Віртус», ТОВ «Агросвіт-СВ», ТОВ «Ел-Груп», ПП «СНГ «Колос», ФОП ОСОБА_2, ТОВ «Металл Коннект Групп», ТОВ «Перша Зернова 2012», ТОВ «Укрвіт», ТОВ «Гранді», ТОВ «Інтер-Експорт», ПП «АПК «АГРО-ПРОДУКТ», ТОВ «Зернотрейд», ТОВ «ПРОМ-ЗЕРНО-ТОРГ» та ПП «Обрій», а отже, апелянт, який є суб'єктом владних повноважень, всупереч з вимогами ч. 2 ст. 71 КАС України, не довів правомірності визначення позивачу податкових зобов'язань по правовідносинам з вказаними конрагентами.

3. Щодо визначення ТОВ «Сателлит» податкових зобов'язань по правовідносинам з ТОВ «Олександрійська зернова Компанія».

Перевіряючи правомірність висновків суду першої інстанції в частині щодо визнання товарності операцій позивача з ТОВ «Олександрійська Зернова Компанія» колегія суддів звертає увагу на те, що реальність надання зазначеним контрагентом позивачу транспортно-експедиційних послуг за договором від 17.08.2012 р. № 4/2012 про надання послуг транспортно-експедиційного обслуговування та додатковими угодами №№ 1, 2, 3 до нього, підтверджується податковими накладними, актами про надані послуги та банківськими виписками.

При цьому, апеляційний суд відзначає, що у вказаних актах зазначено вантаж, який перевозився - соняшник, маршрут його перевезення, найменування послуг, дата завантаження, номери ТТН та автомобілів, на яких було здійснено таке перевезення, кількість (об'єм) товару та його ціну /Т. 10 а.с. 72-79, Т. 27 а.с. 213-220/. Зазначені документи містять всі необхідні реквізити та складені у відповідності з вимогами ч. 2 ст. 9 Закону № 996-XIV.

Крім цього, на виконання ухвали Київського апеляційного адміністративного суду від 03 лютого 2016 року позивачем було подано товарно-транспортні накладні за номерами, вказаним у зазначених актах про надання послуг /Т. 29 а.с. 77-250, Т. 30 а.с. 1-34 /, якими підтверджується безпосередньо факт перевезення товару та, у сукупності з іншими первинними документами, реальність виконання контрагентом позивача - ТОВ «Олександрійська Зернова Компанія» операцій за договором від 17.08.2012 р. № 4/2012.

Більш того, судова колегія зазначає, що предмет договору, укладеного між позивачем і ТОВ «Олександрійська Зернова Компанія» узгоджується з видами діяльності позивача, одним з яких є оптова торгівля зерном, та його контрагента (основний вид діяльності: вантажний автомобільний транспорт) за КВЕД, вказаними в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, що обумовлює наявність ділової мети у ТОВ «Сателлит» при укладенні зазначеного договору, а господарська мета його укладання - необхідністю виконання позивачем його зобов'язань перед контрагентом.

Таким чином, оскільки витрати позивача за вищезазначеним договором про надання послуг транспортно-експедиційного обслуговування, укладеним з ТОВ «Олександрійська Зернова Компанія», відображені у відповідних податкових накладних, складених на підставі правовідносин з цим суб'єктом господарювання, який на момент виникнення спірних правовідносин був зареєстрований як платник ПДВ, первинні документи виписані та зареєстровані згідно з вимогами чинного законодавства, а доказами, наявними в матеріалах справи, повністю підтверджується реальність господарських операцій за таким договором, рух коштів між його сторонами та господарська мета укладання, то колегія суддів вважає, що невизнання відповідачем показників податкової звітності, сформованих позивачем на підставі вказаних господарських операцій, є необґрунтованим та безпідставним.

Доводи апелянта щодо безтоварності зазначених операцій є голослівними і не підтверджуються жодними належними і допустимими, у розумінні ст. 70 КАС України, доказами.

Крім того, колегія суддів звертає увагу на те, що в апеляційній скарзі податковий орган взагалі посилається на відсутність факту поставки товару за договором поставки, укладеним між позивачем і ТОВ «Олександрійська Зернова Компанія», не виокремлює і не наводить будь-яких доводів безпосередньо щодо спірних операцій з надання вказаним контрагентом позивача транспортно-експедиційних послуг і не звертає уваги на те, що у межах спірних правовідносин між позивачем і вказаним контрагентом не мали місце відносини з поставки /Т. 27 а.с. 34-40 /.

Таким чином, дослідивши ці та всі інші доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає їх необґрунтованими, безпідставними і такими, що не спростовують правильності висновків суду першої інстанції стосовно визнання товарності спірних господарських операцій позивача з ТОВ «Олександрійська Зернова Компанія» за договором від 17.08.2012 р. № 4/2012.

Більш того, перевіряючи правомірність/протиправність оскаржуваних податкових повідомлень-рішень від 13.03.2015 р. №№ 7, 7, 7, 7, 7, колегія суддів звертає увагу на те, що відповідачем не доведено не тільки обставини, на які він посилається в апеляційній скарзі, а й взагалі правомірності розрахунків податкових зобов'язань позивача, визначених йому вказаними податковими повідомленнями-рішеннями по правовідносинам з кожним контрагентом окремо.

При цьому, ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 03 лютого 2016 року /Т. 27 а.с. 104-106 / у апелянта було витребувано такі розрахунки, надано йому строк, достатній для виконання таких вимог суду (до 22.02.2016 р.), копія ухвали завчасно отримана податковим органом (08.02.2016 р.), однак, належним чином не виконана, витребуваний розрахунок апелянтом не здійснено та суду не надано, а розрахунки, наведені ним в його письмових поясненнях / Т. 27 а.с. 114-115 /, та розрахунок, наданий після направлення апеляційним судом в порядку реагування листа начальнику ДПІ у Печерському районі ГУ ДФС у м. Києві, не містять відомостей про складові податкових зобов'язань ТОВ «Сателлит», визначених товариству в податкових повідомленнях-рішеннях від 13.03.2015 р. №№ 7, 7, 7, 7, 7, із зазначенням розміру таких зобов'язань по правовідносинам з кожним контрагентом ТОВ «Сателлит» окремо та окремо по кожному зазначеному податковому повідомленню-рішенню, та, відповідно, не є належним виконанням судового рішення (ухвали про витребування доказів).

Враховуючи вищевикладені обставини у їх сукупності, у відповідності з вимогами ст. 86 КАС України, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо наявності достатніх та необхідних правових підстав для задоволення адміністративного позову та вважає, що судом першої інстанції було правильно встановлено фактичні обставини справи, визначено норми матеріального і процесуального права, які підлягають застосуванню, та ухвалено судове рішення з дотриманням вимог ст. 159 КАС України.

Відповідно до ст. 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, судова колегія приходить до висновку, що апеляційна скарга Державної податкової інспекції у Печерському районі Головного управління Державної фіскальної служби в м. Києві підлягає залишенню без задоволення, а постанова Окружного адміністративного суду м. Києва від 30 жовтня 2015 року - без змін.

Керуючись ст. ст. 159, 160, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, суд,

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у Печерському районі Головного управління Державної фіскальної служби в м. Києві залишити без задоволення, а постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 30 жовтня 2015 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня її складання в повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Повний текст рішення, відповідно до ч. 3 ст. 160 КАС України, виготовлено 03.03.2016 р.

Головуючий суддя:

Судді:

Головуючий суддя Епель О.В.

Судді: Кобаль М.І.

Карпушова О.В.