Справа № 804/954/16
Суддя: Турова Олена Михайлівна
Дата ухвалення: 2016-03-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
10 березня 2016 р. Справа № 804/954/16
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді: Турової О.М.,
розглянувши в порядку письмового провадження у м. Дніпропетровську адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Криворізької південної об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,-
В обґрунтування позовних вимог, з урахуванням додаткових пояснень, зазначалося, що транспортний податок з фізичних осіб, визначений у статті 267 Податкового кодексу України (далі - ПК України), був запроваджений згідно Закону України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи» від 28.12.2014 року №71-VІІІ, який набрав чинності з 01.01.2015р. Означений податок відноситься до місцевих податків, а тому, відповідно до приписів ст.12 ПК України має встановлюватися рішенням відповідної міської (сільської, селищної) ради в порядку, визначеному цим Кодексом, зокрема, шляхом офіційного оприлюднення такого рішення відповідним органом місцевого самоврядування до 15 липня року, що передує бюджетному періоду, в якому планується застосування встановлених місцевих податків та зборів або змін (плановий період). Оскільки Закон України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи», прийнятий 28.12.2014р., тобто після 15.07.2014р., а транспортний податок встановлено Рішенням Криворізької міської ради «Про встановлення ставки транспортного податку в м. Кривому Розі» від 31.01.2015р. №3316 та Рішенням Криворізької міської ради «Про встановлення транспортного податку у м. Кривому Розі» від 29.04.2015р. №3554, у зв'язку із чим застосування контролюючим органом положень ПК України, з урахуванням внесених Законом змін та Рішення Криворізької міської ради, з метою оподаткування транспортним податком, може мати місце не раніше наступного бюджетного періоду, тобто не раніше 2016 року.
Позивач про час, дату та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, проте у судове засідання не з'явився, надав клопотання про розгляд справи за його відсутності.
Відповідач пред'явлений позов не визнав, подав на нього письмові заперечення, в яких просив відмовити у його задоволенні, посилаючись на те, що оскаржуване податкове повідомлення-рішення прийнято відповідачем на підставі та у спосіб, що передбачені ПК України, з огляду на запровадження з 2015 року такого нового виду податку, як транспортний податок, який є обов'язковим місцевим податком. Викладені позивачем положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів. Тому введення нового виду податку - «транспортного податку» на підставі Закону України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи» №71-VIII від 28 грудня 2014 року слід вважати «законним втручанням» держави у мирне володіння майном особи та узгоджується із практикою Європейського Суду з прав людини.
Представник відповідача про час, дату та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, проте у судове засідання не з'явився, надав клопотання про розгляд справи за його відсутності.
З огляду на означене та керуючись приписами ч.4 ст.122, ч.6 ст.128 КАС України, суд розглянув дану справу в порядку письмового провадження.
Дослідивши матеріали справи та наявні в них докази, а також проаналізувавши зміст норм матеріального та процесуального права, що регулюють спірні правовідносини, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог, з огляду на наступне.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 на праві власності належить легковий автомобіль марки «ТОYОТА» державний номер НОМЕР_1, термін використання якого до 5 років, з об'ємом циліндрів двигуна 3456 куб.см, 2010 року випуску, перша реєстрація транспортного засобу - 20.04.2011р.., що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу (а.с.26).
Вирішуючи позовні вимоги щодо визнання протиправним та скасування вищевказаного податкового повідомлення-рішення, суд зважає на наступне.
01 січня 2015 року набрав чинності Закон України № 71-VIII від 28 грудня 2014 року «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи», яким шляхом викладення в новій редакції ст.267 ПК України, було введено новий транспортний податок.
Так, відповідно до п.п.267.1.1 п.267.1 ст.267 ПК України платниками транспортного податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які мають зареєстровані в Україні згідно з чинним законодавством власні легкові автомобілі, що відповідно до підпункту 267.2.1 пункту 267.2 статті 267 ПК України є об'єктами оподаткування.
Згідно п.п.267.2.1 п.267.2 ст.267 ПК України, об'єктом оподаткування є легкові автомобілі, які використовувалися до 5 років і мають об'єм циліндрів двигуна понад 3000куб.см.
Таким чином, законодавець, визначаючи об'єкт оподаткування транспортним податком, передбачив, що ознаками такого є дата реєстрації автомобіля та об'єм циліндрів двигуна понад 3000 куб. см.
За змістом приписів п.п.267.5.1 п.267.5 ст.267 ПК України базовим податковим (звітним) періодом є календарний рік.
При цьому обов'язок із сплати транспортного податку покладено на його платників починаючи із 2015 року (рік набрання чинності Законом).
Як вбачається з матеріалів справи, транспортний засіб, який належить позивачу на праві власності, використовується з 20.04.2011р., а отже, на час прийняття спірного податкового повідомлення-рішення, менше ніж 5 років і має об'єм циліндрів двигуна 3456 куб.см, тобто більше ніж 3000 куб см.
З наведеного вбачається, що транспортний засіб позивача підпадає під визначення об'єкту оподаткування транспортним податком відповідно до ст.267 ПК України, а позивач є платником такого податку.
Щодо доводів позивача про неможливість нарахування та утримання транспортного податку у 2015 році суд зазначає наступне.
Пунктом 4 Прикінцевих положень Закону України № 71-VIII від 28 грудня 2014 року «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи», яким з 01 січня 2015 року введено новий транспортний податок, рекомендовано органам місцевого самоврядування у місячний термін з дня опублікування цього Закону переглянути рішення щодо встановлення на 2015 рік податку на майно (в частині податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки) для об'єктів житлової нерухомості, а також прийняти та оприлюднити рішення щодо встановлення у 2015 році податку на майно (в частині податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки) для об'єктів нежитлової нерухомості, податку на майно (в частині транспортного податку) та акцизного податку з реалізації суб'єктами господарювання роздрібної торгівлі підакцизних товарів. Установлено, що в 2015 році до рішень місцевих рад про встановлення місцевих податків на 2015 рік не застосовуються вимоги, встановлені Законом України «Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності.
Так, рішенням Криворізької міської ради №3158 від 30.12.2014р. «Про внесення змін до рішення міської ради від 22.12.2010р. №62 «Про приведення місцевих податків і зборів у відповідність до Податкового кодексу України» згідно з вимогами ПК України у м.Кривому Розі установлені такі місцеві податки: податок на майно, у складі якого податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, транспортний податок, плата за землю.
Рішенням Криворізької міської ради №3316 від 31.01.2015р. установлено транспортний податок в м. Кривому Розі на 2015 рік, визначені платники, об'єкт оподаткування та ставка податку.

Відповідно до статті 8 ПК України в Україні встановлюються загальнодержавні та місцеві податки та збори. Місцевими є податки та збори, встановлені переліком і в межах граничних розмірів ставок, визначених Кодексом, рішеннями сільських, селищних і міських рад у межах повноважень, які є обов'язковими до сплати на території відповідних територіальних громад.

При цьому згідно з приписами статті 10 цього Кодексу до місцевих податків віднесено податок на майно, єдиний податок, які обов'язково установлюються місцевими радами.

Податок на майно складається з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки; транспортного податку; плати за землю (стаття 265 ПК України).

Дійсно, пунктом 12.3 статті 12 ПК України визначено, що сільські, селищні, міські ради в межах повноважень приймають рішення про встановлення місцевих податків та зборів. Встановлення місцевих податків та зборів здійснюється у порядку, визначеному Кодексом. При прийнятті рішення про встановлення місцевих податків та зборів обов'язково визначаються об'єкт оподаткування, платник податків і зборів, розмір ставки, податковий період та інші обов'язкові елементи, передбачені статтею 7 Кодексу, з дотриманням критеріїв, встановлених розділом XII Кодексу для відповідного місцевого податку чи збору. Копія прийнятого рішення про встановлення місцевих податків чи зборів надсилається у десятиденний строк з дня оприлюднення до контролюючого органу, в якому перебувають на обліку платники таких податків та зборів. Рішення про встановлення місцевих податків та зборів офіційно оприлюднюється відповідним органом місцевого самоврядування до 15 липня року, що передує бюджетному періоду, в якому планується застосовування встановлюваних місцевих податків та зборів або змін (плановий період). В іншому разі норми відповідних рішень застосовуються не раніше початку бюджетного періоду, що настає за плановим періодом (підпункти 12.3.1 -12.3.4 пункту 12.3 статті 12 Кодексу).

Разом з тим, підпунктом 12.3.5 пункту 12.3 статті 12 ПК України встановлено, що у разі, якщо сільська, селищна або міська рада не прийняла рішення про встановлення відповідних місцевих податків і зборів та акцизного податку в частині реалізації суб'єктами господарювання роздрібної торгівлі підакцизних товарів, що є обов'язковими згідно з нормами Кодексу, такі податки до прийняття рішення справляються виходячи з норм Кодексу із застосуванням їх мінімальних ставок.

Як зазначалось вище, транспортний податок є обов'язковим місцевим податком., при цьому пунктом 267.4 статті 267 ПК України встановлено єдину ставку податку, що визначається з розрахунку на календарний рік у розмірі 25000 гривень за кожен легковий автомобіль, що є об'єктом оподаткування відповідно до підпункту 267.2.1 пункту 267.2 статті 267 Кодексу.

Таким чином, рішення міської ради не може вплинути на визначення платників податку, об'єкта та бази оподаткування, ставки податку, порядку обчислення податку, податкового періоду, строку та порядку сплати податку, оскільки зазначене чітко визначено ПК України, а рішення органів місцевого самоврядування мають бути приведені у відповідність до цих норм Кодексу.

З огляду на наведене, суд дійшов висновку про те, що правові підстави для задоволення позову відсутні.

Керуючись ст. ст. 122, 160-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Криворізької південної об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення - відмовити у повному обсязі.

Постанова суду набирає законної сили відповідно до вимог ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена в порядку та у строки, встановлені ст. 186 цього Кодексу до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги через Дніпропетровський окружний адміністративний суд з одночасним направленням копії апеляційної скарги особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Суддя О.М. Турова