Справа № 826/18862/15
Суддя: Грищенко Т.М.
Дата ухвалення: 2016-03-01 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

Іменем України

01 березня 2016 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого - судді Грищенко Т.М.,

суддів Лічевецького І.О., Мацедонської В.Е.,

при секретарі Киш С.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації в публічному акціонерному товаристві "Дельта банк" Кадирова Владислава Володимировича на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 30 грудня 2015 р. у справі за адміністративним позовом ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11 до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації в публічному акціонерному товаристві "Дельта банк" Кадирова Владислава Володимировича, треті особи: Публічне акціонерне товариство "Укргазвидобування", Національний банк України про визнання протиправними дій та рішення, скасування рішення, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10 та ОСОБА_11 звернулися до суду з позовом до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації в публічному акціонерному товаристві "Дельта банк" Кадирова Владислава Володимировича, треті особи: Публічне акціонерне товариство "Укргазвидобування", Національний банк України, в якому просили визнати протиправними дій Уповноваженої особи щодо визнання нікчемними: Договору поруки № П від 28 листопада 2014 року, укладеного між ОСОБА_3 та АТ «Дельта Банк»; Договору поруки № П 2022390-5 від 28 листопада 2014 року, укладеного між ОСОБА_4 та АТ «Дельта Банк»; Договору поруки № П від 28 листопада 2014 року, укладеного між ОСОБА_5 та АТ «Дельта Банк»; Договору поруки № П 30019775-9 від 28 листопада 2014 року, укладеного між ОСОБА_6 та АТ «Дельта Банк»; Договору поруки № П від 28 листопада 2014 року, укладеного між ОСОБА_7 та АТ «Дельта Банк»; Договору поруки № П від 28 листопада 2014 року, укладеного між ОСОБА_8 та АТ «Дельта Банк»; Договору поруки № П 30019775-4 від 28 листопада 2014 року, укладеного між ОСОБА_9 та АТ «Дельта Банк»; Договору поруки № П 2022390-15 від 28 листопада 2014 року, укладеного між ОСОБА_10 та АТ «Дельта Банк»; Договору поруки № П 2022390-6 від 28 листопада 2014 року, укладеного між ОСОБА_11 та АТ «Дельта Банк»; визнати протиправним та скасування рішення Уповноваженої особи, яке оформлене Протоколом № 1 від 29.04.2015 про визнання нікчемними: Договору поруки № П від 28 листопада 2014 року, укладеного між ОСОБА_3 та АТ «Дельта Банк»; Договору поруки № П 2022390-5 від 28 листопада 2014 року, укладеного між ОСОБА_4 та АТ «Дельта Банк»; Договору поруки № П від 28 листопада 2014 року, укладеного між ОСОБА_5 та АТ «Дельта Банк»; Договору поруки № П 30019775-9 від 28 листопада 2014 року, укладеного між ОСОБА_6 та АТ «Дельта Банк»; Договору поруки № П від 28 листопада 2014 року, укладеного між ОСОБА_7 та АТ «Дельта Банк»; Договору поруки № П від 28 листопада 2014 року, укладеного між ОСОБА_8 та АТ «Дельта Банк»; Договору поруки № П 30019775-4 від 28 листопада 2014 року, укладеного між ОСОБА_9 та АТ «Дельта Банк»; Договору поруки № П 2022390-15 від 28 листопада 2014 року, укладеного між ОСОБА_10 та АТ «Дельта Банк»; Договору поруки № П 2022390-6 від 28 листопада 2014 року, укладеного між ОСОБА_11 та АТ «Дельта Банк» (далі - оскаржуване рішення).

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 30 грудня 2015 року позов задоволено частково.

До суду надійшла апеляційна скарга відповідача, в якій він просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.

Апелянт посилається на незаконність, необ'єктивність та необґрунтованість оскаржуваного рішення, невідповідність висновків суду дійсним обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права, що є на його переконання підставою для зміни судового рішення.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, 29 серпня 2013 року між ПAT «Дельта Банк» (Кредитор) та ПАТ «Укргазвидобування» (Позичальник) був укладений Договір кредитної лінії № ВКЛ-2022390.

Відповідно до п. 1 Договору кредитної лінії № 1, предметом договору були грошові кошти, які надавалися окремими частинами - траншами - в межах відновлювальної кредитної лінії з максимальним лімітом заборгованості 150 000 000,00 грн. зі сплатою плати за користування Кредитом 24% річних та кінцевим терміном погашення заборгованості за Кредитом не пізніше « 28» серпня 2014 року.

До договору кредитної лінії № 1 були укладені наступні додаткові договори: Додатковий договір № 1 від 07 серпня 2014 року, Додатковий договір № 2 від 31 жовтня 2014 року, Додатковий договір № 3 від 20 листопада 2014 року, Додатковий договір № 4 від 28 листопада 2014 року, Додатковий договір № 5 від 01 грудня 2014 року.

29 серпня 2013 року між ПAT «Дельта Банк» та ПАТ «Укргазвидобування» був укладений Договір застави № ВКЛ-2022390/S-l в забезпечення виконання зобов'язань за Договором кредитної лінії № ВКЛ-2022390 від 29 серпня 2013 року.

Відповідно до п. 1.1 Договору застави, предметом застави є рухоме майно (виробничі запаси), перелік яких викладено в додатку № 1 до Договору застави.

30 вересня 2013 року між ПAT «Дельта Банк» (Кредитор) та ПАТ «Укргазвидобування» (Позичальник) був укладений Договір кредитної лінії № ВКЛ-2022390/1 (далі - Договір кредитної лінії № 2).

Відповідно до п. 1 Договору кредитної лінії № 2, предметом договору були грошові кошти, які надавалися окремими частинами - траншами - в межах відновлювальної кредитної лінії з максимальним лімітом заборгованості 150 000 000,00 грн. зі сплатою плати за користування Кредитом 24% річних з кінцевим терміном погашення заборгованості за Кредитом не пізніше « 29» вересня 2014 року.

До договору кредитної лінії № 2 були укладені наступні додаткові договори: Додатковий договір № 1 від 17 жовтня 2013 року, Додатковий договір № 2 від 31 жовтня 2014 року, Додатковий договір № 3 від 20 листопада 2014 року, Додатковий договір № 4 від 28 листопада 2014 року, Додатковий договір № 5 від 01 грудня 2014 року.

30 вересня 2013 року між ПAT «Дельта Банк» та ПАТ «Укргазвидобування» був укладений Договір застави № ВКЛ-2022390/l/S-l в забезпечення виконання зобов'язань за Договором кредитної лінії № ВКЛ-2022390/1 від 30 вересня 2013 року.

Відповідно до п. 1.1 Договору застави, предметом застави є рухоме майно (виробничі запаси), перелік яких викладено в додатку № 1 до Договору застави.

До Договору застави № ВКЛ-2022390/l/S-l від 30 вересня 2013 року були укладені наступні додаткові договори: Додатковий договір № 1 від 17 жовтня 2013 року, Додатковий договір № 2 від 31 жовтня 2014 року, Додатковий договір № 3 від 20 листопада 2014 року, Додатковий договір № 4 від 28 листопада 2014 року.

01 листопада 2013 року між Національним банком України (далі - НБУ, Заставодержатель) та ПAT «Дельта Банк» (далі - Заставодавець) був укладений Договір застави майнових прав № 51/64/144/39/86/ЗМП-9.

Відповідно до пп. 1.1 Договору застави майнових прав № 51/64/144/39/86/ЗМП-9, предметом застави за цим договором є майнові права за договором кредитної лінії № ВКЛ-2022390 від 29 серпня 2013 року з додатковими договорами до нього, а також зобов'язання, що виникають з договору № ВКЛ-2022390/S-l від 29 серпня 2013 року.

Відповідно до п. 1.4 Договору застави майнових прав № 51/64/144/39/86/ЗМП-9, надана застава забезпечує виконання Заставодавцем вимог Заставодержателя за кредитами для підтримки ліквідності, наданими згідно із кредитними договорами, що перераховані в цьому пункті.

27 грудня 2013 року між НБУ та ПAT «Дельта Банк» був укладений Договір про внесення змін та доповнень № 1 до Договору застави майнових прав № 51/64/144/39/86/ЗМП-9 від 01.11.2013.

08 листопада 2013 року між НБУ (Заставодержатель) та ПAT «Дельта Банк» (Заставодавець) був укладений Договір застави майнових прав № 51/64/144/39/86/ЗМП-11.

Відповідно до пп. 1.1 Договору застави майнових прав № 51/64/144/39/86/ЗМП-11, предметом застави за цим договором є майнові права за договором кредитної лінії № ВКЛ-2022390/1 від 30 вересня 2013 року з додатковими договорами до нього, а також з зобов'язань, що виникають з договорів № ВКЛ-2022390/l/S-l від 30 вересня 2013 року та № ВКЛ-2022390/1/S-2 від 30 вересня 2013 року.

Відповідно до п. 1.4 Договору застави майнових прав № 51/64/144/39/86/ЗМП-11, надана застава забезпечує виконання Заставодавцем вимог Заставодержателя за кредитами для підтримки ліквідності, наданими згідно із кредитними договорами, що перераховані в цьому пункті.

27 грудня 2013 року між НБУ та ПAT «Дельта Банк» був укладений Договір про внесення змін та доповнень № 1 до Договору застави майнових прав № 51/64/144/39/86/ЗМП-11 від 08.11.2013.

28 листопада 2014 року між ПAT «Дельта Банк» (Кредитор) були укладені наступні Договори поруки з Поручителями, а саме з: ОСОБА_3 за № П ; ОСОБА_4 за № П 2022390-5; ОСОБА_5 за № П ; ОСОБА_6 за № П 30019775-9; ОСОБА_7 за № П ; ОСОБА_8 за № П ; ОСОБА_9 за № П 30019775-4; ОСОБА_10 за № П 2022390-15; ОСОБА_11 за № П 2022390-6, що укладені в забезпечення виконання зобов'язань за Договорами кредитних ліній № ВКЛ-2022390 від 29 серпня 2013 року та № ВКЛ-2022390/1 від 30 вересня 2013 року.

На виконання цих договорів відбулось погашення заборгованості за Договорами кредитних ліній № ВКЛ-2022390 від 29 серпня 2013 року та № ВКЛ-2022390/1 від 30 вересня 2013 року, шляхом договірного списання грошових коштів у лютому 2015 року з рахунків Поручителів згідно з умовами Договорів поруки.

23 лютого 2015 року ПAT «Дельта Банк» було надіслало ПАТ «Укргазвидобування» та позивачам листи з повідомленням про списання коштів з рахунків Поручителів в рахунок погашення заборгованості за Договорами кредитних ліній № ВКЛ-2022390 від 29 серпня 2013 року та № ВКЛ-2022390/1 від 30 вересня 2013 року у зв'язку із неналежним виконанням зобов'язання ПАТ «Укргазвидобування».

Постановою Правління Національного банку України «Про віднесення Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до категорії неплатоспроможних» від 02 березня 2015 року № 150 ПАТ «Дельта Банк» віднесено до категорії неплатоспроможних.

02 березня 2015 року Виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на підставі постанови Правління НБУ «Про віднесення Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до категорії неплатоспроможних» від 02.03.2015 № 150 прийнято рішення «Про запровадження тимчасової адміністрації у Публічному акціонерному товаристві «Дельта Банк» № 51, на підставі якого, з 03 березня 2015 року розпочато процедуру виведення Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» з ринку шляхом запровадження в ньому тимчасової адміністрації строком на три місяці з 03 березня 2015 року по 02 червня 2015 року включно та призначено уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації у ПАТ «Дельта Банк» провідного професіонала з питань врегулювання неплатоспроможності банків відділу запровадження процедури тимчасової адміністрації та ліквідації департаменту врегулювання неплатоспроможності банків Кадирова Владислава Володимировича.

В подальшому, рішенням Виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб «Про внесення змін до рішення виконавчої дирекції Фонду від 02.03.2015 № 51 «Про запровадження тимчасової адміністрації у Публічному акціонерному товаристві «Дельта Банк» від 08.04.2015 № 71, до рішення виконавчої дирекції ФГВФО від 02.03.2015 № 51 внесено зміни, відповідно до яких, тимчасову адміністрацію запроваджено строком на шість місяців з 03.03.2015 по 02.09.2015 включно.

Рішенням Виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб «Про продовження строків здійснення тимчасової адміністрації у АТ «Дельта Банк» від 03.08.2015 № 147 строки здійснення тимчасової адміністрації у АТ «Дельта Банк» продовжено по 02.10.2015 включно.

29 квітня 2015 року Протоколом № 1 засідання Комісії АТ «Дельта Банк» з перевірки правочинів (інших договорів) за кредитними операціями, створеної згідно з наказом № 67 від 11 березня 2015 року (зі змінами, внесеними наказом № 270 від 23 квітня 2015 року), правочини, укладені 28 листопада 2014 року між ПAT «Дельта Банк» та Поручителями (позивачами) визнано нікчемними.

07 травня 2015 року Уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації у AT «Дельта Банк» позивачів повідомлено про нікчемність укладених договорів поруки та, відповідно, про нікчемність погашення заборгованості за Договором кредитної лінії № ВКЛ-2022390 від 29 серпня 2013 року та за Договором кредитної лінії № ВКЛ-2022390/1 від 30 вересня 2013 року, шляхом договірного списання грошових коштів у лютому 2015 року з рахунків Поручителів. Про зазначене було повідомлено й ПАТ «Укргазвидобування».

Не погоджуючись з діями відповідача щодо визнання договорів поруки нікчемними, а також з рішенням, яке оформлене Протоколом № 1 від 29.04.2015 щодо визнання договорів поруки нікчемними, позивачі звернулися до суду з даним адміністративним позовом.

Перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, колегія Київського апеляційного адміністративного суду зазначає наступне.

Правові, фінансові та організаційні засади функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, повноваження Фонду, порядок виплати Фондом відшкодування за вкладами, а також регулюються відносини між Фондом, банками, Національним банком України, визначаються повноваження та функції Фонду щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків визначає Закон України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» від 23.02.2012 року №4452-VI.

Частиною 1 ст. 3 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» визначено, що Фонд є установою, що виконує спеціальні функції у сфері гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку.

Положеннями частин 1 та 2 ст. 37 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» передбачено, що Уповноважена особа Фонду діє від імені Фонду відповідно до цього Закону і нормативно-правових актів Фонду.

Частина 3 ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» визначає, що правочини (у тому числі договори) неплатоспроможного банку є нікчемними з таких підстав: 1) банк безоплатно здійснив відчуження майна, прийняв на себе зобов'язання без встановлення обов'язку контрагента щодо вчинення відповідних майнових дій, відмовився від власних майнових вимог; 2) банк до дня визнання банку неплатоспроможним взяв на себе зобов'язання, внаслідок чого він став неплатоспроможним або виконання його грошових зобов'язань перед іншими кредиторами повністю чи частково стало неможливим; 3) банк здійснив відчуження чи передав у користування або придбав (отримав у користування) майно, оплатив результати робіт та/або послуги за цінами, нижчими або вищими від звичайних (якщо оплата на 20 відсотків і більше відрізняється від вартості товарів, послуг, іншого майна, отриманого банком), або зобов'язаний здійснити такі дії в майбутньому відповідно до умов договору; 4) банк оплатив кредитору або прийняв майно в рахунок виконання грошових вимог у день, коли сума вимог кредиторів банку перевищувала вартість майна; 5) банк прийняв на себе зобов'язання (застава, порука, гарантія, притримання, факторинг тощо) щодо забезпечення виконання грошових вимог у порядку іншому, ніж здійснення кредитних операцій відповідно до Закону України «Про банки і банківську діяльність»; 6) банк уклав кредитні договори, умови яких передбачають надання клієнтам переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку; 7) банк уклав правочини (у тому числі договори), умови яких передбачають платіж чи передачу іншого майна з метою надання окремим кредиторам переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку; 8) банк уклав правочин (у тому числі договір) з пов'язаною особою банку, якщо такий правочин не відповідає вимогам законодавства України.

Згідно з ч. 2 ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» протягом дії тимчасової адміністрації уповноважена особа Фонду зобов'язана забезпечити перевірку правочинів (у тому числі договорів), вчинених (укладених) банком протягом одного року до дня запровадження тимчасової адміністрації банку, на предмет виявлення правочинів (у тому числі договорів), що є нікчемними з підстав, визначених частиною третьою цієї статті.

Таким чином, дії Уповноваженої особи направлені на виявлення правочинів (у тому числі договорів), що є нікчемними з підстав, визначених ч. 3 ст. 38 Закону № 4452-VI, є правомірними, оскільки такі дії закріплені на законодавчому рівні.

Щодо позовної вимоги позивачів про визнання протиправним та скасування рішення Уповноваженої особи, яке оформлене Протоколом № 1 від 29.04.2015 про визнання нікчемними договорів поруки, слід зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Статтею 629 ЦК України встановлено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно ч. 1 ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку.

Отже, Договори поруки укладались за взаємною згодою сторін та за відсутності законодавчих заборон на укладення таких угод, у відповідності до принципу свободи договору.

Статями 203 та 215 ЦК України передбачено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину сторонами вимог, які встановлені ч. ч. 1 - 3, 5 та 6 ст. 203 цього Кодексу.

Статтею 203 ЦК України встановлені загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, зокрема: 1) зміст правочину не може суперечити ЦК, іншим актам законодавства, а також моральним засадам суспільства; 2) особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; 3) волевиявлення учасника правочину, має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; 4) правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; 5) правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Стосовно посилання скаржника в апеляційній скарзі та Протоколі №1 від 29.04.2015 року на нікчемність Договорів поруки з підстав, що відповідні договори не погоджувались Національним банком України, на умовах пунктів 3.4.2. та 3.4.5 Договорів застави майнових прав №51/64/144/39/86/ЗМП-11 від 08.11.2013 року та №51/64/144/39/86/ЗМП-9 від 01.11.2013 року, які укладений між АТ «Дельта Банк» (Заставодавець) та Національним банком України (Заставодержатель), слід зазначити наступне.

Так, на підставі вищезазначених Договорів застави майнових прав, АТ «Дельта Банк» передано в заставу майнові права, а саме: право вимоги до ПАТ «Укргазвидобування» за Договором кредитної лінії №ВКЛ-2022390/1 від 30.09.2013 року та Договором кредитної лінії №ВКЛ-2022390 від 29.08.2013 року, які укладені між АТ «Дельта Банк» та ПАТ «Укргазвидобування ».

Згідно п. 3.4.2 Договорів застави сторони погодили, що Заставодавець зобов'язаний не відчужувати майнові права на користь третіх осіб без отримання попередньої письмової згоди Заставодержателя.

Проте, Договорами поруки не передбачено відчуження прав вимоги за Кредитними договорами, оскільки Договір поруки це один із видів забезпечення виконання зобов'язання (ст. 546 ЦК України.).

Після списання АТ «Дельта Банк» грошових коштів шляхом перерахування з рахунків Поручителів на позичковий рахунок ПАТ «Укргазвидобування» дія Кредитних договорів припинилась у зв'язку з належним його виконанням, тобто повним погашенням заборгованості.

Отже, в будь-якому випадку, у зв'язку з укладенням спірних Договорів поруки та виконання умов і зобов'язань по даним договорам зі сторони Поручителів в частині погашення кредитної заборгованості, відповідне не може відноситись до відчуження прав вимог за відповідним Кредитними договорами, так як з моменту перерахування відповідних коштів. Кредитний договір припинився шляхом виконанням, проведеним належним чином.

Після перерахування відповідних коштів та припинення Кредитних договір між Поручителями та ПАТ «Укргазвидобування» виникли правовідносини стосовно відшкодування витрат, які Поручителі понесли внаслідок виконання зобов'язань по Кредитному договору.

Отже, до кожного з Поручителів перейшло право вимоги в частині виконаного зобов'язання по Кредитному договору, тобто в частині перерахованої суми на позичковий рахунок ПАТ «Укргазвидобування».

Також пунктом 3.4.5 Договорів застави передбачено, що Заставодавець зобов'язаний не вносити надалі змін до договору кредитної лінії, та забезпечувальних договорів, що забезпечують їх виконання, без отримання попередньої письмової згоди Заставодержателя. Ці вимоги не стосуються зміни розміру процентних ставок за кредитом, перенесення строків сплати процентів на строк не більше 60 днів, перенесення строків сплати нарахованих процентів та комісій за обслуговування кредитної заборгованості по одноразовому переносу строку в межах одного календарного місяця, зміни валюти кредитування на гривню шляхом укладення додаткових договорів до кредитного договору та договорів забезпечення.

У разі внесення будь-яких змін до будь-яких кредитних договорів, майнові права за якими перебувають у заставі, надавати Кредитору протягом 10-и робочих днів з дня підписання додаткових договорів нотаріально завірені копії документів, що підтверджують внесення цих змін, слід зазначити наступне.

Частиною 1 ст. 652 ЦК України передбачено, що у разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, договір може бути змінений або розірваний за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті зобов'язання.

Згідно ч. 1 ст. 653 ЦК України у разі зміни договору зобов'язання сторін змінюються відповідно до змінених умов щодо предмета, місця, строків виконання тощо.

Статтею 654 ЦК України передбачено, що зміна або розірвання договору вчиняється в такій самій формі, що й договір, що змінюється або розривається, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає із звичаїв ділового обороту.

Проте, у зв'язку з укладенням Договорів поруки, між АТ «Дельта Банк» та ПАТ «Укргазвидобування» жодних Додаткових договорів стосовно внесення змін до предмету застави не укладались. А укладення Договорів поруки, як нове та додаткове забезпечення по виконанню зобов'язань за Кредитним договором, не може стосуватись щодо внесення змін до правочинів, які вже були укладені між АТ «Дельта Банк» та ПАТ «Укргазвидобування».

Отже, на укладення відповідних Договорів поруки між Поручителями та АТ «Дельта Банк» погодження зі сторони Національного банку України не потребувалось, оскільки Договорами застави майнових прав не передбачено такого обов'язку.

Крім того, Відповідачем визнано нікчемним Договору поруки на підставі пункту 7 частини З статті 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» передбачено, що правочини (у тому числі договори) неплатоспроможного банку є нікчемними, якщо банк уклав правочини (у тому числі договори), умови яких передбачають платіж чи передачу іншого майна з метою надання окремим кредиторам переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку, але Договори застави майнових прав не відноситься ні до актів законодавства, ні до внутрішніх документів банку.

Стосовно посилання в апеляційній скарзі та Протоколі №1 від 29.04.2015 року на нікчемність Договорів поруки з тих підстав, що відповідні договори укладені з порушенням Постанови Національного банку України №892/БТ від 30.10.2014 року, слід зазначити наступне.

Так, відповідно до Постанови НБУ №892/БТ від 30.10.2014 року АТ «Дельта Банк» було віднесено до категорії проблемних та в його діяльності Національним банком України було запроваджено ряд обмежень.

Проте, перелік обмежень, який зазначений в п.2 Постанови НБУ №892/БТ від 30.10.2014 року, в жодному разі не стосуються укладання Договорів поруки, як нове та додаткове забезпечення по виконанню зобов'язань за Кредитними договорами та в яких АТ «Дельта Банк» виступає як кредитор.

Статтею 1071 ЦК України передбачено, що банк може списати грошові кошти з рахунка клієнта на підставі його розпорядження. Грошові кошти можуть бути списані з рахунка клієнта без його розпорядження на підставі рішення суду, а також у випадках, встановлених законом чи договором між банком і клієнтом.

Пунктом 1.38 ст. 1 Закону України "Про платіжні системи та переказ грошей в Україні" передбачено, що договірне списання - списання банком з рахунка клієнта коштів без подання клієнтом платіжного доручення, що здійснюється банком у порядку, передбаченому в договорі, укладеному між ним і клієнтом.

Тобто, погашення заборгованості за Кредитними договорами шляхом списання грошових коштів з рахунків Поручителів здійснювалось саме в грошовій формі, шляхом перерахування коштів з рахунків Поручителів на позичковий рахунок Позичальника, що підтверджується вище переліченими меморіальними ордерами.

Крім того, укладення відповідних Договорів поруки було погоджено Комітетом кредиторів АТ «Дельта Банк» на підставі Протоколів №№ 50/78, 50/79 від 30.10.2014 року, що зазначено в самому Протоколі №1 від 29.04.2015 року, що підтверджує дотримання зі сторони АТ «Дельта Банк» внутрішньобанківської процедури укладання відповідних договорів.

Отже, спірні Договори поруки укладені з дотриманням обмежень, які зазначені в Постанові НБУ №892/БТ від 30.10.2014 року, та погашення заборгованості по Кредитному договору здійснювалось з дотриманням всіх нормативів Національного банку України, а погодження останнього в даному випадку не вимагалось.

Стосовно посилання у Протоколі №1 від 29.04.2015 року на нікчемність Договорів поруки з підстав, що не було повідомлено та не отримано згоду у Позичальника стосовно укладення відповідних Договорів поруки, то чинним законодавством України та умовами Договорів поруки не встановлений обов'язок Поручителя попереджати боржника про укладення договору поруки з метою забезпечення виконання його зобов'язань перед кредитором та отримання відповідної згоди, так як із формулювання ст. 553 ЦК вбачається, що договір поруки - двосторонній правочин, для укладення якого достатнім є волевиявлення кредитора і поручителя.

Стосовно посилання скаржника у своїй апеляційній скарзі на те, що відомостей про укладення Договорів поруки вносились до автоматизованої банківської системи обліку - Б2 не вдень укладення правочинів, слід зазначити, що відповідне може лише підтверджувати та доказувати неналагодженість роботи працівників Банку з відповідною автоматизованою банківською системою.

Оскільки, Відповідачем у Протоколі №1 від 29.04.2015 року не зазначено, яку ж саме норму чинного законодавства України було порушено сторонами Договорів поруки внаслідок їх укладення, а також не доведено надання Поручителям відповідних переваг (пільг) внаслідок укладення відповідних Договорів поруки та погашення заборгованості Позичальника, тому і відсутні правові підстави для визнання або встановлення даних договорів недійсними або нікчемними, що підтверджує та доказує незаконність та неправомірність дій та рішення Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації в АТ «Дельта Банк» Кадирова В.В. з приводу визнання нікчемними Договорів поруки на підставі ч. З ст. 38 ЗУ "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб".

Крім того, слід звернути особливу увагу на те, що Постановою Київського апеляційного господарського суду від 21.12.2015 року задоволені апеляційні скарги ОСОБА_5 та ПАТ «Укргазвидобування» на Рішення Господарського суду м. Києва від 19 серпня 2015 року по справі №910/14423/15 за позовом AT «Дельта Банк» до ПАТ «Укргазвидобування», за участю третіх осіб на стороні Відповідача: ОСОБА_5, ОСОБА_4, ОСОБА_7, ОСОБА_6 та ОСОБА_11 та третьої особи на стороні позивача Національний банк України, про стягнення заборгованості за Договором кредитної лінії №ВКЛ-2022390/1 від 30.09.2013 року у сумі 235 449 026,71 грн., у зв'язку з чим рішення суду першої інстанції скасовано та прийнято нове рішення, яким у позові AT «Дельта Банк» до ПАТ «Укргазвидобування» було відмовлено у повному обсязі.

Як встановлено у постанові Київського апеляційного господарського суду від 21.12.2015 у справі № 910/14423/15, яка набрала законної сили 21.12.2015, банківський рахунок НОМЕР_1, відкритий в АТ «Дельта Банк», на який було перераховано грошові кошти, які належать ОСОБА_5 є рахунком № НОМЕР_2 «Інша кредитна заборгованість за операціями з клієнтами банку», який відноситься до переліку рахунків - «Кредитна заборгованість і транзитні рахунки за операціями з клієнтами банку». В свою чергу, рахунок, відкритий на позивачку НОМЕР_3 відноситься до рахунків: 2630 - короткострокові вклади (депозити) фізичних осіб (Постанова НБУ від 17.06.2004 № 280 «Про затвердження Плану рахунків бухгалтерського обліку банків України та Інструкції про застосування Плану рахунків бухгалтерського обліку банків України»). Однак, вказані обставини, на які посилається апелянт у своїй апеляційній скарзі, зокрема, щодо необгрунтованих тверджень про повернення коштів на рахунки Поручителів, не є предметом розгляду даної справи.

В силу вимог частини першої статті 72 КАС України, обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Так. враховуючи положення норм вищевказаної статті, у постанові Київського апеляційного господарського суду від 21.12.2015 у справі № 910/14423/15, яка набрала законної сили 21.12.2015, на рахунок НОМЕР_3. який відкритий на ОСОБА_5 та з якого відбулося списання грошових коштів, повернення 14.05.2015 Поручителю ОСОБА_5 коштів, які були списані з її рахунку НОМЕР_3 відповідно до меморіального ордеру № 16420820 від 19.02.2015, на зазначений рахунок останньої не відбулося. Крім того, вказаним вище рішенням Київського апеляційного господарського суду у справі № 910/14423/15 було надано відповідну оцінку щодо правочину, який відповідач вважає нікчемним.

Отже, рішення Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації в AT «Дельта Банк» Кадирова В.В. з приводу нікчемності Договорів поруки, які укладені 28.11.2014 року між AT «Дельта Банк» та Позивачами, яке оформлено Протоколом № 1 Комісії з перевірки правочинів (інших договорів) за кредитними операціями від 29.04.2015 року вже досліджувалось в інших судових провадженнях по інших справах, по яким вже винесені рішення, які набрали законної сили після їх перегляду судами апеляційних інстанцій.

Таким чином, дійшовши висновку про неправомірність прийнятого відповідачем оскаржуваного рішення, оформленого Протоколом № 1 від 29.04.2015 про визнання нікчемними Договорів поруки, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що оскаржуване рішення слід визнати протиправним та скасувати.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_12.

На підставі вищенаведеного, приймаючи до уваги, що судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи, судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, висновки суду першої інстанції доводами апелянта не спростовані, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для зміни або скасування постанови суду.

Згідно ст. 200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 195, 196, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації в публічному акціонерному товаристві "Дельта банк" Кадирова Владислава Володимировича - залишити без задоволення.

Постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 30 грудня 2015 р. - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня її складення в повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя Т.М.Грищенко

Судді І.О.Лічевецький

В.Е.Мацедонська

Повний текст рішення виготовлено 09.03.2016 р.

Головуючий суддя Грищенко Т.М.

Судді: Лічевецький І.О.

Мацедонська В.Е.