Справа № 826/13810/15
Суддя: Хрімлі О.Г.
Дата ухвалення: 2016-03-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 березня 2016 року м. Київ

Колегія суддів Київського апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого Хрімлі О.Г.,

суддів Ганечко О.М.,

Літвіної Н.М.,

при секретарі Архіповій Л.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у Печерському районі Головного управління ДФС у м. Києві на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 11 січня 2016 року у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «І СІ АЙ Телеком Юкрейн» до Державної податкової інспекції у Печерському районі Головного управління Міндоходів у м. Києві про визнання протиправними дій, визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,

В С Т А Н О В И Л А :

Товариство з обмеженою відповідальністю «І СІ АЙ Телеком Юкрейн» звернулося до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративним позовом до Державної податкової інспекції у Печерському районі Головного управління Міндоходів у м. Києві про визнання протиправними дій щодо проведення камеральної перевірки своєчасності сплати податку на прибуток ТОВ «І СІ АЙ Телеком Юкрейн» та складання за результатами цієї перевірки акта № 13/2655-15-07 від 22 січня 2015 року; визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення № від 09 лютого 2015 року.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 11 січня 2016 року адміністративний позов задоволено.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, відповідач звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, та просить скасувати постанову суду першої інстанції та ухвалити нову, якою у задоволенні адміністративного позову відмовити.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга необґрунтована та не підлягає задоволенню.

Як вбачається з матеріалів справи та вірно встановлено судом першої інстанції, посадовою особою Державної податкової інспекції у Печерському районі Головного управління Міндоходів у м. Києві проведено камеральну перевірку ТОВ «І СІ АЙ Телеком Юкрейн» () з питань своєчасності сплати податку на прибуток підприємств, створених за участю іноземних інвесторів, за результатами якої складено акт № 13/2655-15-07 від 22 січня 2015 року.

Згідно з висновками акту перевірки, відповідачем встановлено порушення позивачем термінів сплати самостійно визначеного грошового зобов'язання зі сплати податку на прибуток підприємств, створених за участю іноземних інвесторів, протягом строків, визначених п. 57.1 ст. 57 Податкового кодексу України: податкова декларація з податку на прибуток підприємства (річна) вх. № від 03 березня 2014 року на суму до сплати 475 000,00 грн., по якій своєчасно не сплачено зобов'язання на суму 474 890,77 грн., граничний термін сплати: 03 березня 2014 року, дата сплати: 14 серпня 2014 року, кількість днів затримки сплати: 156.

На підставі висновків акта перевірки відповідачем прийнято податкове повідомлення-рішення № від 09 лютого 2015 року, яким позивача зобов'язано сплатити штраф у розмірі 94 978,15 грн.

Не погоджуючись з діями відповідача щодо проведення камеральної перевірки та прийнятим податковим повідомленням-рішенням, та вважаючи його протиправним, позивач звернувся до суду з адміністративним позовом.

Перевіряючи обґрунтованість позовних вимог та їх відповідність чинному законодавству, колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Даному конституційному обов'язку кореспондують приписи Податкового кодексу України, згідно з пп. 21.1.1 п. 21.1 ст. 21 якого, посадові особи контролюючих органів зобов'язані дотримуватися Конституції України та діяти виключно у відповідності з цим Кодексом та іншими законами України, іншими нормативними актами.

Згідно з пп. 20.1.4 п. 20.1 ст. 20 Податкового кодексу України (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) передбачено, зокрема, що контролюючі органи мають право проводити відповідно до законодавства перевірки і звірки платників податків (крім Національного банку України), у тому числі після проведення процедур митного контролю та/або митного оформлення.

Відповідно до пункту 75.1 статті 75 Податкового кодексу України, контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

Камеральні та документальні перевірки проводяться контролюючими органами в межах їх повноважень виключно у випадках та у порядку, встановлених цим Кодексом, а фактичні перевірки - цим Кодексом та іншими законами України, контроль за дотриманням яких покладено на контролюючі органи.

Камеральною вважається перевірка, яка проводиться у приміщенні контролюючого органу виключно на підставі даних, зазначених у податкових деклараціях (розрахунках) платника податків, та даних системи електронного адміністрування податку на додану вартість (даних органу, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, в якому відкриваються рахунки платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, даних Єдиного реєстру податкових накладних та даних митних декларацій).

Згідно з п. 3 Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи», установлено, що у 2015 та 2016 роках перевірки підприємств, установ та організацій, фізичних осіб - підприємців з обсягом доходу до 20 мільйонів гривень за попередній календарний рік контролюючими органами здійснюються виключно з дозволу Кабінету Міністрів України, за заявкою суб'єкта господарювання щодо його перевірки, згідно з рішенням суду або згідно з вимогами Кримінального процесуального кодексу України. Зазначене обмеження не поширюється: з 1 січня 2015 року на перевірки суб'єктів господарювання, що ввозять на митну територію України та/або виробляють та/або реалізують підакцизні товари, на перевірки дотримання норм законодавства з питань наявності ліцензій, повноти нарахування та сплати податку на доходи фізичних осіб, єдиного соціального внеску, відшкодування податку на додану вартість; з 1 липня 2015 року на перевірки платників єдиного податку другої і третьої (фізичні особи - підприємці) груп, крім тих, які здійснюють діяльність на ринках, продаж товарів у дрібнороздрібній торговельній мережі через засоби пересувної мережі, за винятком платників єдиного податку, визначених пунктом 27 підрозділу 10 розділу XX «Перехідні положення» Податкового кодексу України, з питань дотримання порядку застосування реєстраторів розрахункових операцій.

Як зазначено в листі Державної фіскальної служби України № 2463/7/99-99-22-02-04-17 від 28 січня 2015 року «Про окремі питання проведення перевірок у 2015 - 2016 роках», при аналізі питання щодо наявності наведених у пункті 3 Прикінцевих положень Закону № 71 обмежень та визначення обсягу доходу за попередній календарний рік для суб'єктів господарювання - юридичних осіб, їх відокремлених підрозділів та представництв нерезидентів доцільно використовувати дані декларації з податку на прибуток за 2014 рік. До настання граничного терміну подання платниками податків декларацій з податку на прибуток за 2014 рік можливим є використання даних декларації з податку на прибуток за відповідні звітні періоди 2014 року (у разі їх подання платником податків відповідно до пункту 57.1 статті 57 Кодексу) або за попередній календарний рік, за який подано податкову декларацію, в якій платником податків визначено обсяг доходу (за 2013 рік). При цьому, у разі неподання платником податків станом на дату початку перевірки (після спливу визначеного Кодексом граничного терміну для її подання та якщо її подання передбачено Кодексом) декларації з податку на прибуток за 2014 рік, можливо вважати, що платник не повідомив про наявність наведених вище обмежень щодо вжиття стосовно нього контрольно-перевірочних заходів.

Як вбачається з копій податкових декларацій з податку на прибуток підприємства за 2013-2014 роки, позивач у 2013-2014 роках мав обсяг доходу менший, ніж 20 мільйонів гривень.

Також, сторонами не заперечується, що платник не подавав заяв про проведення перевірки.

У матеріалах справи відсутні докази на підтвердження того, що Кабінет Міністрів України надавав дозвіл відповідачеві на проведення камеральної перевірки ТОВ «І СІ АЙ Телеком Юкрейн» () з питань своєчасності сплати податку на прибуток підприємств, створених за участю іноземних інвесторів,.

Також, матеріали справи не містять доказів того, що перевірка позивача призначена згідно з рішенням суду або згідно з вимогами Кримінального процесуального кодексу України.

Таким чином, вірним є висновок суду першої інстанції, що позивач відноситься до кола суб'єктів господарювання, на яких поширюються правила пункту 3 Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи».

Посилання відповідача в апеляційній скарзі на те, що оскільки камеральна перевірка була проведена за 2013 рік, це унеможливлює застосування до спірних правовідносин наведеної норми Закону України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи», колегія суддів вважає необгрунтованим, оскільки, по-перше, в акті перевірки не вказано період, за який її проведено, по-друге, встановлені за її результатами порушення стосуються 2014 року.

Згідно з п. 57.1 ст. 57 ПК України, платник податків зобов'язаний самостійно сплатити суму податкового зобов'язання, зазначену у поданій ним податковій декларації, протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого цим Кодексом для подання податкової декларації, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 126 ПК України, у разі якщо платник податків не сплачує узгоджену суму грошового зобов'язання та/або авансових внесків з податку на прибуток підприємств, рентної плати протягом строків, визначених цим Кодексом, такий платник податків притягується до відповідальності у вигляді штрафу у таких розмірах: при затримці до 30 календарних днів включно, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов'язання, - у розмірі 10 відсотків погашеної суми податкового боргу; при затримці більше 30 календарних днів, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов'язання, - у розмірі 20 відсотків погашеної суми податкового боргу.

Також, відповідно до п. 153.3.2. ст. 153 Податкового кодексу України (у редакції, чинній на момент сплати авансових внесків), крім випадків, передбачених підпунктом 153.3.5 цього пункту, емітент корпоративних прав, який приймає рішення про виплату дивідендів своїм акціонерам (власникам), нараховує та вносить до бюджету авансовий внесок із податку в розмірі ставки, встановленої пунктом 151.1 статті 151 цього Кодексу, нарахованої на суму дивідендів, що фактично виплачуються, без зменшення суми такої виплати на суму такого податку. Зазначений авансовий внесок вноситься до бюджету до/або одночасно з виплатою дивідендів.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем надано копії: платіжного доручення № 492 від 08 жовтня 2013 року на суму 366 225,00 грн. при виплаті дивідендів у жовтні 2013 року та платіжних доручень: № 589 від 02 грудня 2013 року на суму 20 000,00 грн., № 590 від 02 грудня 2013 року на суму 20 000,00 грн., № 591 від 02 грудня 2013 року на суму 20 000,00 грн., № 592 від 02 грудня 2013 року на суму 20 000,00 грн., № 593 від 02 грудня 2013 року на суму 20 000,00 грн., № 594 від 02 грудня 2013 року на суму 8 775,00 грн. при виплаті дивідендів у грудні 2013 року. За вказаними платіжними дорученнями в державний бюджет всього сплачено 475 000,00 грн.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Колегія суддів вважає, що відповідачем не надано суду доказів наявності підстав, передбачених пунктом 3 Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи», для проведення перевірки позивача, за результатами якої контролюючим органом прийнято оскаржуване податкове повідомлення-рішення.

З огляду на припис наведеної норми процесуального права при розгляді судом спору щодо правомірності рішення органу державної податкової служби, яким платнику податків донараховані податкові зобов'язання, презумується добросовісність платника податків, якщо зазначеним органом не доведено інше.

Аналогічна правова позиція викладена в ухвалі Вищого адміністративного суду України від 24 жовтня 2013 року у справі № К/9991/12143/11, ухвалі Вищого адміністративного суду України від 20 травня 2013 року у справі № К/9991/39355/12.

Проаналізувавши наведені законодавчі норми, повно та всебічно дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що оскільки на час проведення перевірки позивача діяв мораторій на проведення такого роду перевірок платників податків контролюючими органами, то колегія суддів дійшла висновку про необхідність визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення № від 09 лютого 2015 року, прийнятого відповідачем за результатами проведення такої перевірки, з урахуванням також того, що матеріалами справи підтверджено, що позивачем не було допущено порушень строків сплати авансових внесків на прибуток при виплаті дивідендів.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «І СІ АЙ Телеком Юкрейн» до Державної податкової інспекції у Печерському районі Головного управління Міндоходів у м. Києві про визнання протиправними дій, визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення є обґрунтованими та засновані на нормах права.

Доводи апелянта спростовуються вищенаведеним, матеріалами справи та не відповідають вимогам чинного законодавства.

Згідно зі ст.ст. 198 ч. 1 п. 1, 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі вищевикладеного, колегія суддів дійшла висновку про те, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 02 березня 2016 року клопотання Державної податкової інспекції у Печерському районі Головного управління ДФС у м. Києві про звільнення від сплати судового збору задоволено частково. Відстрочено Державній податковій інспекції у Печерському районі Головного управління ДФС у м. Києві сплату судового збору до ухвалення судового рішення за наслідками розгляду апеляційної скарги.

Згідно з ч. 1 ст. 98 КАС України, суд вирішує питання щодо судових витрат у постанові суду або ухвалою.

У зв'язку з викладеним, колегія суддів під час ухвалення судового рішення вирішує питання про стягнення з відповідача судового збору за подання до адміністративного суду апеляційної скарги на рішення суду.

Частиною 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» (у редакції згідно із Законом України від 22 травня 2015 року № 484-VIII, який набрав чинності з 01 вересня 2015 року), ставка судового збору за подання до адміністративного суду апеляційної скарги на рішення суду дорівнює 110 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви, іншої заяви і скарги.

Згідно з ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» (у редакції, чинній на час подання позовної заяви), ставка судового збору за подання до адміністративного суду адміністративного позову майнового характеру складає 2 відсотки розміру майнових вимог, але не менше 1,5 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 4 розмірів мінімальної заробітної плати.

Ставки судового збору обраховуються, виходячи із мінімальної заробітної плати у розмірі 1 218,00 грн., який встановлений станом на 01 січня 2015 року.

Таким чином, судовий збір при поданні апеляційної скарги на постанову суду підлягав сплаті апелянтом у розмірі 2 089,52 (1 899,56 * 110 %) грн.

Керуючись ст. ст. 160, 196, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у Печерському районі Головного управління ДФС у м. Києві залишити без задоволення, постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 11 січня 2016 року - без змін.

Стягнути з Державної податкової інспекції у Печерському районі Головного управління ДФС у м. Києві (; адреса місцезнаходження - вул. Лєскова, 2, м. Київ, 01011) до спеціального фонду Державного бюджету України (отримувач коштів - УДКСУ у Печерському районі м. Києва, код отримувача (код за ЄДРПОУ) - 38004897, банк отримувача - ГУДКCУ у м. Києві, код банку отримувача (МФО) - 820019, рахунок отримувача - 1007, код класифікації доходів бюджету - 22030001) судовий збір у сумі 2 089,52 грн. (дві тисячі вісімдесят дев'ять гривень п'ятдесят дві копійки).

Повний текст ухвали виготовлений 11 березня 2016 року.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня складання у повному обсязі шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя О.Г. Хрімлі

Судді О.М. Ганечко

Н.М. Літвіна

.

Головуючий суддя Хрімлі О.Г.

Судді: Ганечко О.М.

Літвіна Н. М.