Справа № 826/7750/15
Суддя: Олендер І.Я.
Дата ухвалення: 2016-03-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 березня 2016 року м. Київ К/800/38229/15

Вищий адміністративний суд України в складі колегії суддів:

Олендера І.Я. (доповідача), Карася О.В., Рибченка А.О.,

провівши в порядку касаційного провадження попередній розгляд адміністративної справи за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Вічне-Місто Терм» до Державної податкової інспекції у Шевченківському районі Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві про визнання протиправним та скасування податкового-повідомлення-рішення, провадження в якій відкрито за касаційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Вічне-Місто Терм» на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 30 червня 2015 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 6 серпня 2015 року,

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2015 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Вічне-Місто Терм» (далі - позивач, ТОВ «Вічне-Місто Терм») звернулось до суду першої інстанції з позовом, в якому просило визнати протиправним та скасувати податкові повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Шевченківському у районі Головного управління ДФС у м. Києві (далі - відповідач, ДПІ) № від 08.12.2014 року

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 30 червня 2015 року, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 6 серпня 2015 року, в задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Суди попередніх інстанцій мотивували свої рішення тим, що господарські операції між позивачем та його контрагентами не були спрямовані на настання реальних наслідків господарсько-фінансової діяльності, а тому оскаржуване податкове повідомлення-рішення є правомірними. Наявність у позивача виписаних контрагентами податкових накладних та інших документів, за відсутністю реального вчинення господарських операцій у спірних правовідносинах не надає позивачу право на формування податкового кредиту.

Не погоджуючись із рішеннями судів попередніх інстанцій, позивач звернувся до Вищого адміністративного суду України з касаційною скаргою, в якій просить про їх скасування, як таких, що постановлені із порушенням норм матеріального та процесуального права, ухвалити нову постанову про задоволення адміністративного позову. У доводах касаційної скарги позивач зазначає, що ним подані всі необхідні первинні документи, що підтверджують реальність здійснення господарських операцій між ним та контрагентами, а тому ним правомірно сформовано податковий кредит.

Касаційний розгляд справи проведено в попередньому судовому засіданні, відповідно до ст. 220-1 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).

Судами попередніх інстанцій встановлено наступні обставини.

У період з 17.11.2014 року по 18.11.2014 року, на підставі пп. 75.1.2 п. 75.1 ст. 75, п. 78.4 ст. 78, п. 79.1 ст. 79 Податкового кодексу України (далі - ПК України), Державною податковою інспекцією у Шевченківському районі Головного управління Міндоходів у м. Києві проведено документальну позапланову виїзну перевірку позивача з питань дотримання вимог податкового законодавства з податку на додану вартість за липень 2014 року по взаємовідносинах з платниками податків: ТОВ «Екодит» (код за ), ТОВ «Сорбіт» (код за ), за результатами якої складено акт перевірки від 20.11.2014 року № 1672/26-59-22-07/37201768.

У вказаному акті перевірки зазначено про порушення позивачем вимог п. 185.1 ст. 185, п. 188.1 ст. 188, п.п. 198.1, 198.2, 198.6 ст. 198 ПК України, в результаті чого встановлено заниження податку на додану вартість за липень 2014 року на загальну суму 167151,00 грн.

На підставі зазначеного акту перевірки відповідачем винесено податкове повідомлення-рішення від 08.12.2014 року № , яким позивачу збільшено грошове зобов'язання з податку на додану вартість на загальну суму 208938,00 грн., в тому числі: за основним платежем - 167151,00 грн., штрафні (фінансові) санкції - 41787,00 грн.

За результатами адміністративного оскарження скарги позивача залишено без задоволення, а оскаржуване податкове повідомлення-рішення без змін.

Перевіривши правильність застосування судами норм матеріального і процесуального права, колегія суддів приходить до висновку, що зазначена касаційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступних мотивів.

Податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V ПК України (пп. 14.1.181. п. 14.1. ст. 14 ПК України)

Згідно п. 198.3 ст. 198 ПК України податковий кредит звітного періоду визначається, виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до ст. 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою п. 193.1 ст. 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Відповідно до п. 198.6 ст. 198 ПК України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими п. 201.11 ст. 201 цього Кодексу

У разі коли на момент перевірки платника податку органом державної податкової служби суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними цим пунктом документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу.

Тобто, необхідною умовою для віднесення сплачених у ціні товарів (послуг) сум податку на додану вартість до податкового кредиту є факт придбання товарів та послуг із метою їх використання в господарській діяльності, який має бути фактично здійсненим і підтвердженим належним чином складеними первинними документами, що відображають реальність господарської операції, яка є підставою для формування податкового обліку платника податків.

Про відсутність реального характеру відповідних операцій можуть свідчити підтверджені доказами доводи податкового органу, зокрема, про наявність таких обставин: неможливість здійснення платником податку зазначених операцій з урахуванням часу, місця знаходження майна або обсягу матеріальних ресурсів, економічно необхідних для виробництва товарів, виконання робіт або послуг, нездійснення особою, яка значиться виробником товару, підприємницької діяльності, відсутність у платника податку необхідних умов для досягнення результатів відповідної підприємницької, економічної діяльності в силу відсутності управлінського або технічного персоналу, основних засобів, виробничих активів, складських приміщень, транспортних засобів, облік для цілей оподаткування тільки тих господарських операцій, які безпосередньо пов'язані з виникненням права на податковий кредит або бюджетне відшкодування, якщо для даного виду діяльності також потрібне здійснення і облік інших господарських операцій, здійснення операцій з товарно-матеріальними цінностями, які не вироблялися або не могли бути вироблені в обсязі, зазначеному платником податку в документах обліку.

Отже, в даному випадку, враховуючи специфіку придбаних у контрагентів за договорами підряду робіт та послуг (будівництво, демонтаж, виконання проектних робіт), судовим інстанціям слід було перевірити фізичні, технічні та технологічні можливості позивача та його постачальника виконати обумовлені договорами роботи, як-от - наявність кваліфікованого персоналу, основних фондів, платежів, супутніх звичайній господарській діяльності будь-якого господарюючого суб'єкта (комунальні платежі, оренда приміщень, послуги зв'язку, управлінські витрати тощо), або ж залучення контрагентом з цією метою третіх осіб та, відповідно, понесення витрат, пов'язаних із таким залученням, можливість виконати роботи самостійно.

Судами попередніх інстанцій встановлено, у перевіряємий період між позивачем («замовник») та ТОВ «Компанія «Сорбіт» («підрядник») укладено договір підряду № 14-07/14 від 11.07.2014 року, за умовами якого підрядник зобов'язується за завданням замовника на свій ризик власними силами та засобами виконати роботи з улаштування дощової каналізації за адресою просп. Московський 15-а, в Оболонському районі м. Києва.

Між позивачем (замовник) та ТОВ «Екодит» (підрядник) укладено договір підряду № 12-07/14 від 10.07.2014 року, відповідно до якого замовник доручає та оплачує, а підрядник виконує роботи по демонтажу частини будівлі по вул. Володимирський101, у Голосіївському районі в м. Києві.

Також, між позивачем (замовник) та ТОВ «Екодит» (підрядник) укладено договір підряду № 14-07/14 від 14.07.2014 року, додаткову угоду № 1 від 04.08.2014 року відповідно до якого замовник доручає та оплачує, а підрядник виконує роботи по проектуванню зовнішніх інженерних мереж питного водопроводу та напірної фекальної каналізації по об'єкту: територія ТОВ «Ашан» у м. Києві за адресою вул. Берковецька, 6, Святошинський район м. Києва.

Як вбачається з матеріалів справи, ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 06.05.2015 року у даній справі зобов'язано ТОВ «Вічне-Місто Терм» надати суду: ліцензії (дозволи тощо), якщо передбачають види діяльності; укладені договори купівлі-продажу та інші договори, які укладені з підприємствами-контрагентами; податкові накладні, видаткові накладні та акти виконаних робіт, сертифікати, довіреності; документи, що підтверджують транспортування продукції, надання робіт (послуг); інформацію про перевізників товарно-матеріальних цінностей на всіх етапах його руху від постачальника до покупця, та здійснених розрахунків за надані послуги з транспортування та включення результатів таких операцій до податкового обліку з відповідним їх відображенням у податкових деклараціях (розрахунках, звітах тощо); форми розрахунків (грошова, вексельна, взаємозалік), стан таких розрахунків станом на кінець періоду, що перевіряється, та на дату проведення перевірки, платіжні доручення; інформацію про наявність відповідних складських приміщень, умов зберігання товарно-матеріальних цінностей, документального оформлення їх руху, проведення інвентаризації та опитування матеріально-відповідальних осіб; доказ відображення у первинних документах та документах бухгалтерського обліку проведених операцій; реєстр виданих податкових накладних з підсумками податкового зобов'язання з ПДВ за відповідні податкові періоди; оборотно-сальдові відомості по бухгалтерських рахунках 63, 37, 36, 68, 31; дані щодо зв'язку господарської операції (факту придбання товарів (робіт, послуг спорудження оснівних фондів, понесення інших витрат тощо) з господарською діяльністю підприємства; письмові пояснення щодо укладених договорів між позивачем із контрагентами-постачальниками (продавцями) із детальним зазначенням первинних документів, складених у результаті взаємовідносин, та мети придбання товарів (послуг); інші документи, що підтверджують взаємовідносини з підприємствами-контрагентами.

На виконання зазначеної ухвали суду першої інстанції, підтвердження реальності вчинених господарських операцій та відповідно правомірності формування податкового кредиту за даними відносинами, позивачем надані копії: договорів, додаткових угод, актів прийому-передачі виконаних робіт, податкових накладних, платіжних доручень.

Обґрунтовуючи мету придбання підрядних послуг, позивачем зазначено, що роботи які були здійснені ТОВ «Екодит» (код за ), ТОВ «Сорбіт» (код за ), позивач виконував на замовлення для ПАТ «Марс», ТОВ «Ріал Істейт Ф.К.А.У.», ТОВ «Фірма «Інор».

Судами попередніх інстанцій правильно встановлено, що придбані у ТОВ «Екодит» та ТОВ «Сорбіт» підрядні послуги не пов'язані із господарською діяльністю позивача або взаємовідносинами позивача і ПАТ «Марс», ТОВ «Ріал Істейт Ф.К.А.У.», ТОВ «Фірма «Інор», а тому надані позивачу послуги/роботи не призначені для використання у господарській діяльності платника податку, і як, наслідок, відповідні суми не можуть включатися до складу податкового кредиту з податку на додану вартість навіть за наявності формально складених, але недостовірних документів або сплати грошових коштів.

Також, з актів виконаних робіт вбачається що контрагентами позивача, для виконання обумовлених договорами підряду робіт, використано велику кількість матеріалів (трубопроводи, сальники, сигнальні стрічки, кабель, затискачі, тримачі тощо). При цьому з умов договорів не випливає, але з актів виконаних робіт вбачається, що в вартість робіт входить вартість матеріалів. В свою чергу, матеріали справи не містять видаткових накладних на отримання позивачем вказаного товару саме від зазначених контрагентів.

Наявні у матеріалах справи податкові накладні та акти надання послуг не містять інформації про посаду особи, яка їх підписала, або іншої інформації, що дала б змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарських операції та наявність у неї відповідних повноважень, а відтак в силу наведених вище правових норм такі документи не є належно оформленими первинними документами, що надають позивачу право на формування податкового кредиту з ПДВ.

Матеріали справи не містять копій товарно-транспортних накладних, подорожніх листів, довіреностей, які б свідчили про транспортування та відвантаження будівельних матеріалів на об'єкт будівництва.

До перевірки та в суди попередніх інстанцій не надано копій документів по проектуванню зовнішніх інженерних мереж питного водопроводу та напірної фекальної каналізації по об'єкту: територія ТОВ «Ашан» у м. Києві за адресою вул. Берковецька, 6, Святошинський район м. Києва та копій проектних документацій по об'єктах: просп. Московський, 15-а, в Оболонському районі м. Києва; будівля по вул. Володимирський,101, у Голосіївському районі в м. Києві, що також свідчить про нереальність господарських операцій.

Судами попередніх інстанцій не встановлено наявності у контрагентів позивача по договору підряду власних або орендованих офісних та складських приміщень, власних, орендованих або залучених транспортних засобів, необхідних для здійснення звичайної господарської діяльності, наявність кваліфікованого персоналу та, зокрема, для виконання спірних операцій.

Наявність договорів, додаткових угод, актів прийому передачі виконаних робіт, податкових накладних, платіжних доручень за спірними операціями самі по собі не є підтвердженням фактичного здійснення операцій та в даному випадку - самостійною підставою для формування спірних сум податкових вигод, оскільки не підтверджує реальність господарських операцій у своїй сукупності.

Таким чином, вказані первинні документи, які засвідчують певні юридичні факти, не містять підтвердження реальності господарської операції між позивачем та ТОВ «Компанія «Сорбіт» і ТОВ «Екодит».

Судами попередніх інстанцій встановлено, що аналіз даних податкової звітності контрагентів позивача встановив відсутність доказів належної сплати відповідних податків, трудових ресурсів, основних засобів, транспортних засобів, що свідчить про відсутність необхідних умов для результатів відповідної господарської діяльності.

З огляду на зазначене, суд касаційної інстанції погоджується з висновками судів попередніх інстанцій, що відповідачем належним чином підтверджено, що контрагенти позивача по господарським операціям не мали можливості забезпечити виконання укладених з позивачем договорів підряду, господарські операції між позивачем та його контрагентами не були спрямовані на настання реальних наслідків фінансово-господарської діяльності, оскільки реальність виконання взятих зобов'язань позивачем за укладеними договорами не підтверджено належним чином оформленими первинними документами, які б у повній мірі відображали зміст господарської операції та її вартісні показники, а тому у позивача були відсутні підстави відображення наслідків цих господарських операцій в податковому обліку та податкове повідомлення-рішення відповідача від 08.12.2014 року № винесено правомірно.

Доводи касаційної скарги спростовуються викладеними вище нормами права та встановленими обставинами справи, у зв'язку з чим відсутні підстави для її задоволення та скасування оскаржуваних судових рішень.

За змістом ст. 159 КАС України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права, обґрунтованим - ухвалене судом на підставі повного та всебічного з'ясування обставин в адміністративній справі, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні.

Відповідно до ч. 3 ст. 220-1 КАС України суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 220, 220-1, 230, 231 КАС України, суд

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Вічне-Місто Терм» відхилити, а постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 30 червня 2015 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 6 серпня 2015 року у справі № 826/7750/15 - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили протягом п'яти днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі та оскарженню не підлягає, може бути переглянута в порядку передбаченому ст.ст. 235 - 244-2 КАС України.

Судді: І.Я. Олендер О.В. Карась

А.О. Рибченко