Справа № 815/4412/13-а
Суддя: Тракало В.В.
Дата ухвалення: 2016-03-01 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"01" березня 2016 р. м. Київ К/800/22747/14

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі:

головуючого - судді суддівТракало В.В., Іваненко Я.Л., Мойсюка М.І.,
секретар Шаманська І.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Одеській області на постанову Одеського окружного адміністративного суду від 22 жовтня 2013 року та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 1 квітня 2014 року у справі за позовом ОСОБА_4 до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Одеській області, третя особа ОСОБА_5 про скасування наказу, поновлення на роботі та стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу,

в с т а н о в и л а :

У червні 2013 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Одеській області, третя особа ОСОБА_5 про скасування наказів Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Одеській області № 1136 від 20 листопада 2008 року та № 657 о/с від 13 грудня 2008 року, поновлення його на роботі в органах внутрішніх справ на посаді заступника начальника відділу з розслідування злочинів проти життя та здоров'я особи Слідчого управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Одеській області та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Позовні вимоги обґрунтовував тим, що його звільнення є незаконним, оскільки звільнення працівника міліції зі служби у зв'язку з обвинуваченням у вчиненні злочину допускається тільки після набрання вироком законної сили. Крім того, його було звільнено з порушенням порядку звільнення.

Постановою Одеського окружного адміністративного суду від 22 жовтня 2013 року, залишеною без змін ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 1 квітня 2014 року, позов задоволено. Визнано протиправними та скасовано накази Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Одеській області № 1136 від 20 листопада 2008 року та № 657 о/с від 13 грудня 2008 року в частині звільнення позивача у запас Збройних Сил України за п. 66 (за дискредитацію) Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів УРСР № 114 від 29 липня 1991 року (далі - Положення). Поновлено ОСОБА_4 в органах внутрішніх справ на посаді заступника начальника відділу з розслідування злочинів проти життя та здоров'я особи Слідчого управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Одеській області та стягнуто з відповідача на користь позивача середню заробітну плату за час вимушеного прогулу в сумі 48870 грн. 93 коп. Допущено негайне виконання рішення суду в частині поновлення позивача на посаді та стягнення середньої заробітної плати за один місяць.

У касаційній скарзі ставиться питання про скасування судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій з підстав порушення норм матеріального та процесуального права та ухвалення нового судового рішення про відмову у задоволенні позову.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які беруть участь у справі, перевіривши правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права у межах доводів касаційної скарги, правової оцінки обставин у справі, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що позивач з вересня 1998 року проходив службу в органах внутрішніх справ. На час звільнення обіймав посаду заступника начальника відділу з розслідування злочинів проти життя та здоров'я особи Слідчого управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Одеській області.

20 листопада 2008 року наказом Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Одеській області № 1136 заступника начальника відділу з розслідування злочинів проти життя та здоров'я особи Слідчого управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Одеській області майора міліції ОСОБА_4 звільнено з органів внутрішніх справ за п. 66 (за дискредитацію) Положення.

Вказаний наказ виконано шляхом видання 13 грудня 2008 року наказу Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Одеській області № 657 о/с про звільнення позивача із займаної посади у запас Збройних Сил (з постановкою на військовий облік) за п. 66 (за дискредитацію) Положення, з 15 грудня 2008 року.

Підставою для звільнення позивача став висновок службової перевірки, проведеної керівництвом Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Одеській області, в ході якої встановлено, що 18 листопада 2008 року генеральний директор ТОВ «Інтерметал» Акопян А.С. звернувся до Управління Служби безпеки України в Одеській області із заявою про те, що заступник начальника відділу розслідування злочинів проти життя та здоров'я особи Слідчого управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Одеській області ОСОБА_4 вимагає у нього 50000 доларів США за вирішення питання про закриття кримінальної справи № 7, порушеної за ознаками злочину, передбаченого ч. 4 ст. 191 КК України, та повернення вилученої при обшуку документації ТОВ «Інтерметал». 18 листопада 2008 року позивач був затриманий співробітниками Управління Служби безпеки України в Одеській області, при затриманні у нього були вилучені 50000 доларів США. Цього ж дня відносно позивача порушено кримінальну справу за ознаками злочину, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції, з яким погодився суд апеляційної інстанції, виходив з того, що факт скоєння позивачем вчинку, що дискредитує звання рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ відповідачем не доведено, оскільки відсутній вирок про притягнення ОСОБА_4 до кримінальної відповідальності або постанова про закриття кримінальної справи з нереабілітуючих підстав, які набрали законної сили. Крім того, відповідачем порушено порядок звільнення. Оскаржувані накази позивач отримав лише 23 травня 2013 року після звернення до відповідача.

Проте, повністю погодитися з такими висновками судів першої та апеляційної інстанцій не можна.

Згідно ст. 159 КАС України судове рішення повинно бути законним та обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Всупереч вищенаведеній нормі закону висновки судів першої та апеляційної інстанцій зроблені без повного та всебічного з'ясування обставин в адміністративній справі, до того ж не ґрунтуються на законі.

Так, суд першої інстанції, з яким погодився суд апеляційної інстанції, дійшовши висновку, що відсутність вироку чи відсутність в діях позивача складу злочину є безспірним доказом відсутності у його діях порушення, що дискредитує звання рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, не врахував, що звільнення особи з органів внутрішніх справ за п. 66 (за дискредитацію) Положення є самостійним видом відповідальності та не ставиться в залежність від наявності вироку суду, яким визнано особу винною у вчиненні злочину, а звільнення осіб рядового і начальницького складу у зв'язку з засудженням за вчинення злочину (в тому числі і без позбавлення спеціального звання) передбачено п. 67 Положення.

В порушення вимог ст.ст.76, 86 КАС України суди належним чином не перевірили доводів відповідача про доведеність факту скоєння позивачем вчинку, що дискредитує органи внутрішніх справ, та не навели у рішенні мотивів, за яких відхилили ці доводи.

Крім того, не можна погодитися з висновками судів щодо строку звернення позивачем до суду. Так, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки накази про звільнення під підпис позивач вперше отримав лише 23 травня 2013 року, до суду із позовом про скасування наказів від 20 листопада 2008 року та від 13 грудня 2008 року звернувся у червні 2013 року, то ним дотримано встановлений ст.99 КАС України місячний строк звернення до суду. Суд апеляційної інстанції погодився з висновком суду першої інстанції про те, що встановлений законом місячний строк звернення до суду позивачем дотримано, в той же час зробив суперечливий висновок про поновлення пропущеного строку як пропущеного з поважних причин.

Проте, зазначені висновки судів не ґрунтуються на вимогах ст.ст.99, 100 КАС України, зроблені без повного з'ясування обставин, що мають значення для вирішення спору.

За змістом ст. 99 КАС України (у редакції, чинній на час видання оскаржуваних наказів) адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для захисту прав, свобод та інтересів особи встановлюється річний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ч. 3 ст. 99 КАС України (у редакції, чинній на час звернення позивача до суду) для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.

Частиною 1 ст. 100 КАС України передбачено, що адміністративний позов, поданий після закінчення строків, установлених законом, залишається без розгляду, якщо суд на підставі позовної заяви та доданих до неї матеріалів не знайде підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, про що постановляється ухвала.

Всупереч вищенаведених вимог закону та ст. 76 КАС України суди попередніх інстанцій належним чином не перевірили доводів відповідача про те, що ОСОБА_4 про своє звільнення з органів внутрішніх справ дізнався не 23 травня 2013 року, оскільки ще з грудня 2008 року він на службу не виходив та протягом чотирьох років питання про поновлення на службі не ініціював, трудову книжку ОСОБА_4 ще в квітні 2009 року отримав батько позивача, спірні накази направлялися на останню відому відповідачу адресу позивача, на оскаржувані накази посилався позивач, звертаючись до відповідача у лютому 2013 року, та не навели у рішеннях мотивів, за яких відхилили ці доводи.

Зазначаючи про поновлення строку звернення до суду як пропущеного з поважних причин, суд апеляційної інстанції не мотивував, які саме обставини, що є об'єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи та пов'язані з дійсними істотними перешкодами та труднощами для вчинення відповідних дій, є поважними причинами пропуску позивачем строку звернення до суду. Між тим, від з'ясування вказаних обставин залежить підхід у застосуванні строків звернення до суду та правильне вирішення спору.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 220 КАС України суд касаційної інстанції не може досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні, та вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Згідно ч. 2 ст. 227 цього Кодексу підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, які унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

За таких обставин, коли судами першої та апеляційної інстанцій допущено порушення вищенаведених норм процесуального права, які унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, а суд касаційної інстанції в силу положень ст. 220 КАС України не може досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні, та вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій не можуть залишатися без змін і підлягають скасуванню на підставі ч. 2 ст. 227 КАС України з направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись статтями 220, 221, 223, 227, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів,

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Одеській області задовольнити частково.

Постанову Одеського окружного адміністративного суду від 22 жовтня 2013 року та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 1 квітня 2014 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, оскарженню не підлягає.

Головуючий: В.В. Тракало

Судді: Я.Л. Іваненко

М.І. Мойсюк