Справа № 1170/2а-4287/12
Суддя: Цвіркун Ю.І.
Дата ухвалення: 2016-02-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"15" лютого 2016 р. м. Київ К/800/25528/14

Вищий адміністративний суд України у складі суддів:

головуючого - Цвіркуна Ю.І. (суддя-доповідач),
Ланченко Л.В.,
Пилипчук Н.Г.,

розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу

за касаційною скаргою Кіровоградської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Кіровоградській області

на постанову Кіровоградського окружного адміністративного суду від 18.01.2013 року

та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 19.03.2014 року

у справі № 1170/2а-4287/12

за позовом Кіровоградської об'єднаної державної податкової інспекції Кіровоградської області Державної податкової служби

до Товариства з обмеженою відповідальністю «ПММ-Комплект»

про накладення арешту на кошти та інші цінності платника податків, що знаходяться у банку,

встановив:

Кіровоградська об'єднана державна податкова інспекція Кіровоградської області Державної податкової служби звернулась до суду з адміністративним позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «ПММ-Комплект» про накладення арешту на кошти та інші цінності платника податків, що знаходяться у банку.

Постановою Кіровоградського окружного адміністративного суду від 18.01.2013 року, залишеною без змін ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 19.03.2014 року, у задоволенні позову відмовлено у повному обсязі.

Не погоджуючись із рішенням судів першої та апеляційної інстанцій, позивач звернувся до Вищого адміністративного суду України з касаційною скаргою, в якій просить рішення судів попередніх інстанцій скасувати, прийняти нове рішення, яким позов задовольнити, посилаючись на порушення судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права.

У зв'язку із неприбуттям в судове засідання належним чином повідомлених осіб, які беруть участь у справі, ця справа розглядалася у порядку письмового провадження згідно із статтею 222 Кодексу адміністративного судочинства України.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального і процесуального права, правової оцінки обставин справи, колегія суддів встановила таке.

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що згідно з довідкою про стан розрахунків з бюджетом станом на 16.01.2013 року за позивачем рахується податковий борг у розмірі 40 500, 17 грн., який, з урахуванням рішення Кіровоградської ОДПІ Кіровоградської області ДПС від 29.11.2012 року № 10 про часткове списання, виник на підставі судових рішень у справах № 2а-6073/09/1170 та № 1170/2а-3766/11.

Відмовляючи у задоволені адміністративного позову, суди першої та апеляційної інстанції виходили з того, що з матеріалів справи не вбачається наявності обставин, передбачених п. 94.2 ст. 94 Податкового кодексу України, за яких може бути застосовано арешт коштів на рахунках відповідача.

Колегія суддів суду касаційної інстанції, з урахуванням норм податкового законодавства, чинних на час виникнення відповідних правовідносин, вважає рішення судів попередніх інстанцій передчасними, оскільки вони ухвалені не на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі відповідно до вимог чинного законодавства України.

Підстави для застосування як адміністративного арешту майна, так і арешту коштів на рахунках платника податків, є універсальними та визначені в п. 94.2 ст.94 Податкового кодексу України. Обидва види арешту, за загальним правилом, застосовуються з однакових підстав, але розрізняються процедурою застосування - або за рішенням керівника податкового органу (щодо майна, відмінного від коштів), або за рішенням суду (арешт коштів).

Проте, судами першої та апеляційної інстанцій не враховано, що водночас Податковим кодексом України передбачені також інші, додаткові випадки накладення арешту на кошти платника податків, крім тих, що визначені статтею 94 цього Кодексу.

Відповідно до пп. 20.1.17 п. 20.1 ст. 20 Податкового кодексу України органи державної податкової служби мають право звертатися до суду щодо накладення арешту на кошти та інші цінності такого платника податків, що знаходяться в банку, у разі, якщо у платника податків, який має податковий борг, відсутнє майно та/або його балансова вартість менша суми податкового боргу, та/або таке майно не може бути джерелом погашення податкового боргу.

Дані положення визначають як право податкового органу на звернення до суду з вимогою про накладення арешту на кошти платника податків, так і підстави для реалізації цього повноваження. Такими підставами є: 1) відсутність майна, за рахунок якого може бути погашений податковий борг; 2) недостатність такого майна для погашення суми податкового боргу через те, що балансова вартість цього майна менша за відповідну суму податкового боргу; 3) майно не може бути джерелом погашення податкового боргу у відповідній сумі.

Відсутність підстав для застосування арешту коштів платника податків, передбачених підпунктом 20.1.17 пункту 20.1 статті 20 Податкового кодексу України, серед підстав для застосування адміністративного арешту, що входять до переліку, встановленого пунктом 94.2 статті 94 Податкового кодексу України (сформульованого як вичерпний), не повинна розглядатися судами як перешкода для застосування арешту коштів на рахунках платника податків у відповідних випадках.

Умовою застосування норми пп. 20.1.17 п. 20.1 ст. 20 Податкового кодексу України є відсутність у платника податків майна, яке може бути використане для погашення податкового боргу.

В обґрунтування позовних вимог податковий орган зазначає, що з метою виявлення майна відповідача ним направлялися запити до Управління державної автомобільної інспекції УМВС України в Кіровоградській області, ОКП «Кіровоградське обласне об'єднане бюро технічної інвентаризації» та Держсільгоспінспекції в Кіровоградській області, проте згідно з отриманими відповідями за відповідачем не зареєстровано будь-якого рухомого та нерухомого майна.

Таким чином, для вирішення спору щодо накладення арешту на кошти, що знаходяться в банку на суму податкового боргу необхідно дослідити питання наявності на час судового розгляду майна, яке може бути джерелом погашення податкового боргу у відповідній сумі, проте вказані обставини судами не встановлювались, доводи позивача з цього приводу залишені поза увагою.

Крім того, суду потрібно врахувати, що в силу п. 91.3 ст. 91 Податкового кодексу України саме на податкового керуючого покладається обов'язок по виявленню та опису майна, що може бути передане в податкову заставу.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що на підставі частини другої ст. 227 Кодексу адміністративного судочинства України судові рішення у справі підлягають скасуванню, як такі, що прийняті з порушенням норм процесуального права.

Під час нового розгляду суду першої інстанції слід врахувати викладене, розглянути спір з підстав, визначених у позові, застосувати при оцінці доводів сторін норми матеріального права, які повинні бути застосовані, і вирішити спір згідно із законодавством.

За таких обставин касаційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Керуючись ст.ст. 220, 222, 223, 227, 230 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ухвалив:

Касаційну скаргу Кіровоградської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Кіровоградській області задовольнити частково.

Постанову Кіровоградського окружного адміністративного суду від 18.01.2013 року та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 19.03.2014 року у справі № 1170/2а-4287/12 скасувати.

Справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили у порядку та строки, передбачені статтею 254 Кодексу адміністративного судочинства України, та не може бути оскаржена.

Головуючий Ю.І.Цвіркун

Судді Л.В.Ланченко

Н.Г.Пилипчук