Справа № 461/10631/15а
Суддя: Гулид Роман Методійович
Дата ухвалення: 2016-03-01 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 березня 2016 р. Справа № 876/489/16

Колегія суддів Львівського апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді - Гулида Р.М.,

суддів - Кузьмича С.М., Улицького В.З.,

при секретарі судового засідання - Коцур В.К.,

за участю:

позивача - ОСОБА_1,

представника позивача - ОСОБА_2,

представника відповідача - Андріїв Г.М.,

третьої особи - ОСОБА_4.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Галицького районного суду м. Львова від 24 грудня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Галицької районної адміністрації Львівської міської ради, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - ОСОБА_4 про скасування розпорядження №420 від 28.09.2015 року «Про визначення місця проживання малолітніх ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_1», -

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_1 звернувся з позовом до Галицької районної адміністрації Львівської міської ради, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - ОСОБА_4 про скасування розпорядження №420 від 28.09.2015 року «Про визначення місця проживання малолітніх ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_1».

В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що оспорюваним рішенням порушуються права його неповнолітніх дітей та вимог чинного законодавства. Зокрема, вважає, що мати дітей ОСОБА_4 їхнім вихованням не займається, зловживає алкоголем, веде аморальний спосіб життя; не виконує розпорядження Франківської районної адміністрації щодо годин зустрічей батька з дітьми. Просить позов задоволити та скасувати оспорюване розпорядження.

Постановою Галицького районного суду м. Львова від 24 грудня 2015 року, в задоволенні позову відмовлено за безпідставністю позовних вимог.

Не погодившись із зазначеним судовим рішенням, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу до Львівського апеляційного адміністративного суду, в якій просить скасувати оскаржувану постанову та прийняти нову, якою позов задоволити.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що приймаючи оскаржувану постанову суд першої інстанції порушив норми матеріального права, а допущена упереджена оцінка зібраних доказів та довільне трактування законодавства за текстом постанови, не відповідає фактичним обставинам справи, що і призвело до неправильного вирішення справи по суті позовних вимог.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та апеляційну скаргу в межах наведених у ній доводів, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення, а провадження по справі закриттю, виходячи з наступного.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 157 КАС України, суд закриває провадження у справі, якщо справу не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

Завданням адміністративного судочинства згідно частини першої статті 2 КАС України є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Відповідно до частини першої статті 17 КАС України, юрисдикція адміністративних судів поширюється на правовідносини, що виникають у зв'язку з здійсненням суб'єктом владних повноважень владних управлінських функцій, а також у зв'язку з публічним формуванням суб'єкта владних повноважень шляхом виборів або референдуму.

Юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема, спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності (п. 1 ч. 2 ст. 17 КАС України).

Відтак, обов'язковою ознакою публічно-правового спору, що підлягає розгляду судом в порядку адміністративного судочинства є підпорядкованість одного учасника публічно-правових відносин іншому - суб'єкту владних повноважень та участь у публічно-правовому спорі з однієї сторони суб'єкта, наділеного владними повноваженнями, який здійснює владні управлінські функції, при цьому ці функції та повноваження повинні здійснюватись цим суб'єктом саме у тих правовідносинах, у яких виник спір. При цьому, до юрисдикції адміністративних судів віднесені тільки ті публічно-правові спори, які виникають у зв'язку зі здійсненням суб'єктами владних повноважень віднесених до їх компетенції владних управлінських функцій, а не взагалі усіх функцій, які виконують суб'єкти владних повноважень.

Відповідно до вимог частини другої статті 2 КАС України, до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Частиною 2 статті 4 КАС України встановлено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на всі публічно-правові спори, крім спорів, для яких законом встановлений інший порядок судового вирішення.

Таким чином, при визначенні питання, до юрисдикції якого суду відноситься ця справа, суд виходить з характеру спірних правовідносин, прав та інтересів, на захист яких подано позов.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому просить скасувати розпорядження Галицької районної адміністрації Львівської міської ради №420 від 28.09.2015 року «Про визначення місця проживання малолітніх ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_1».

Рішенням Комісії з питань захисту прав дитини Галицької районної адміністрації Львівської міської ради № 22 від 24 вересня 2015 року надано висновок рекомендувати Галицькій районній адміністрації Львівської міської ради, як органу опіки та піклування, визначити місце проживання малолітніх ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_1 разом з матір'ю гр. ОСОБА_4, за адресою:АДРЕСА_1.

На підставі даного висновку Галицька районна адміністрація прийняла розпорядження «№420 від 28.09.2015 року «Про визначення місця проживання малолітніх ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_1»», яким визначено місце проживання неповнолітніх ОСОБА_5 та ОСОБА_6 разом з їх матір'ю ОСОБА_4 за адресою: АДРЕСА_1.

За змістом ст. 19 Сімейного кодексу України є очевидним, що при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним, - обов'язковою є участь органу опіки та піклування.

Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи (частина 5 статті 19 Сімейного кодексу України). При розгляді сімейних спорів обов'язковими є наявність письмового висновку органів опіки і піклування та їхня участь у судовому засіданні. Складання зазначених висновків і участь у судових засіданнях покладено на відділи й управління освіти районних, районних у містах Києві та Севастополі державних адміністрацій і виконавчих комітетів міських чи районних у містах рад.

Поряд з цим, відносини щодо визначення місця проживання малолітньої дитини регулюються нормами Сімейного кодексу України, зокрема приписами ч.ч.1 і 2 ст.161 вказаного Кодексу передбачено, що якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення.

Відтак, адміністративний суд не може вирішувати спори про визначення місця проживання малолітньої дитини, оскільки такі спори не належать до публічно-правових, якими обмежується адміністративна юрисдикція.

Ч.1 ст.15 Цивільного процесуального кодексу України визначено компетенцію судів щодо розгляду цивільних справ, де передбачено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин.

З врахуванням наведеного, колегія суддів прийшла до неспростовного переконання про те, що між даними особами фактично існує спір про право, вимоги апелянта не стосуються захисту його прав, свобод та інтересів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади та місцевого самоврядування, а відтак існуючий спір не є публічно-правовим і не підпадає під визначення справи адміністративної юрисдикції, оскільки компетенція адміністративних судів на нього не поширюється.

Отже, спірні правовідносини, які виникли між апелянтом та відповідачем, не містять ознак публічності, оскільки рішенням відповідача зачіпаються права апелянта в сфері сімейних правовідносин, захист яких в силу вимог ч. 1 ст. 15 ЦПК України, віднесений до компетенції місцевого суду в порядку цивільного судочинства, оскільки характер спірних правовідносин є цивільно-правовим і не має ознак публічно-правового спору.

Аналогічну правову позицію виклав в пункті 29 винесеної Постанови і Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ за № 3 від 01.03.2013 року «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ», де зазначив, що рішення державних адміністрацій районів, районних державних адміністрацій у місті Києві та Севастополі, виконавчих комітетів районних у містах, сільських, селищних рад про встановлення опіки та піклування над дітьми стосується відносин, що регулюються цивільним (глава 6 ЦК) та сімейним (глава 19 СК) законодавством, і не належать до сфери публічно-правових відносин. Тому вимоги заінтересованих осіб про визнання таких рішень незаконними або визнання незаконними дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб (стаття 18 СК) є спорами про захист прав і інтересів і відповідно до статті 15 ЦПК розглядаються в порядку цивільного судочинства.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що провадження у справі слід закрити та роз'яснити апелянту, що даний спір належить розглядати в порядку цивільного судочинства.

Керуючись п.1. ч.1 ст. 157, ст. 195, ст. 196, п.4 ст. 198, ч.1 ст. 203, п.4 ч. 1 ст. 205, ст. 206, ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задоволити частково.

Постанову Галицького районного суду м. Львова від 24 грудня 2015 року у справі №461/10631/15-ц скасувати, а провадження у справі - закрити.

Роз'яснити сторонам, що даний спір належить розглядати в порядку цивільного судочинства.

Повернути з Державного бюджету на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір, згідно квитанцій №24 від 13.10.2015 року та №67 від 08.02.2016 року в розмірі 1023 грн. 12 коп. (тисячу двадцять три гривні дванадцять копійок).

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до адміністративного суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий: Р.М. Гулид

Судді: С.М. Кузьмич

В.З. Улицький

Повний текст ухвали виготовлено 04.03.2016 року