Справа № 502/785/15-а
Суддя: Турецька І.О.
Дата ухвалення: 2016-03-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
----------------------
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 березня 2016 р.м.ОдесаСправа № 502/785/15-а

Категорія: 10.2 Головуючий в 1 інстанції: Тюмін О.Г.

Одеський апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

доповідача - судді Турецької І.О.

суддів - Стас Л.В., Косцової І.П.

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Одесі апеляційну скаргу управління Пенсійного фонду України в Кілійському районі Одеської області на постанову Кілійського районного суду Одеської області від 23 листопада 2015 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до управління Пенсійного фонду України в Кілійському районі Одеської області про визнання протиправним рішення та зобов'язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

У квітні 2015 року ОСОБА_1 звернувся до Кілійського районного суду Одеської області з адміністративним позовом до управління Пенсійного фонду України в Кілійському районі Одеської області (далі - УПФУ в Кілійському районі Одеської області) про визнання рішення щодо відмови у призначенні пільгової пенсії за Списком №2 - протиправним та про зобов'язання призначити пільгову пенсію з 16 грудня 2014 року, відповідно до п. «б» ст.13 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

В обґрунтування позову зазначено про наявність підстав для призначення пільгової пенсії, а саме підставами є: праця на посаді електрогазозварника, яка передбачена Списом №2, загальний стаж роботи із шкідливими та важкими умовами праці складає більше 13 років.

Постановою Кілійського районного суду Одеської області від 23 листопада 2015 року адміністративний позов задоволено.

Суд визнав неправомірним та скасував рішення УПФУ в Кілійському районі Одеської області № 914/04 від 02 квітня 2015 року про відмову ОСОБА_1 у призначенні пенсії на пільгових умовах відповідно до п. «б» ст.13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» та зобов'язав призначити зазначену пенсію з моменту звернення, тобто з 16 грудня 2014 року.

В апеляційній скарзі УПФУ в Кілійському районі Одеської області ставить питання про скасування постанови суду першої інстанції у зв'язку з тим, що судом порушено норми матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи та прийняття нового рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.

Враховуючи, що відсутнє клопотання від позивача про розгляд справи за його участю, а також клопотання апелянта про розгляд справи за його відсутністю, суд апеляційної інстанції, відповідно до п.1 ч.1 ст.197 КАС України, розглянув справу в порядку письмового провадження.

З'ясувавши обставини справи, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню на наступних підставах.

Судом апеляційної інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи, що згідно з записами в особовій картці №103 позивач працював в колгоспі «Україна», який було реформовано в КСП «Україна», а потім в СВК «Україна» на наступних посадах (а.с.102-105):

- з 1976 року по 1987 рік - електрогазозварник, при цьому з 19 жовтня 1977 року по 26 жовтня 1979 року перебував на військовій службі;

- з 31 листопада 1987 року переведено на легкий вид праці;

- з 1988 року - підсобник;

- з 1989 по 1991 рік - тракторист;

- з 1992 року - тваринник;

- з 1993 року по 2001 рік - електрогазозварник.

Відповідно до архівної довідки комунального підприємства «Трудовий архів Кілійського району» від 15 грудня 2014 року № К-443 (а.с.14) позивач працював у вказаному підприємстві електрогазозварником з 1976 року по 1987 рік та з 1993 року по 2000 рік, а записи в трудовій книжці (дублікат, дата заповнення 18.11.2004 року), свідчать про працю на посаді електрогазозварника з 01 листопада 1976 року по 01 лютого 2001 року (а.с.6).

Вважаючи, що у нього є підстави для призначення пенсії за вимогами, встановленими п.«б» ст.13 Закону України «Про пенсійне забезпечення», позивач 16 грудня 2014 року звернувся до УПФУ в Кілійському районі Одеської області з відповідною заявою.

Комісія при Головному управлінні Пенсійного фонду України в Одеській області, розглянувши дану заяву прийняла рішення, яке оформлене протоколом №2 від 27 лютого 2015 року, про відмову у підтвердженні періоду роботи на посаді електрогазозварника з 01 листопада 1976 року по 01 лютого 2001 року відповідно до Списку № 2 (а.с.11).

Зазначене рішення обґрунтоване двома підставами:

- відсутні відомості про зайнятість протягом повного робочого дня ручним зварюванням або різанням на напівавтоматичних машинах, а також на автоматичних машинах із застосуванням флюсів, що містять шкідливі речовини не нижче 3 класу небезпеки:

- відсутні відомості про проведення атестації робочих місць після 21 серпня 1992 року.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що згідно з записами у трудовій книжці та відповідно до архівних довідок від підприємства, позивач дійсно працював електрогазозварником і враховуючи, що дана посада відноситься до Списку №2, він має право на пенсію за віком на пільгових умовах.

Згідно з вимогами ст. 159 КАС України, судове рішення повинно бути законним та обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що при ухваленні рішення, судом першої інстанції не було дотримано вимоги ст. 159 КАС України, у зв'язку з наступним.

Пунктом «б» ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05 листопада 1991 року № 1788-XII (далі-Закон № 1788), в редакції, яка діяла на момент спірних правовідносин, передбачено, що на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за Списком №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць: чоловіки - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 25 років, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах.

Частина 5 ст. 13 Закону №1788 встановлює, що порядок пенсійного забезпечення осіб, які працювали до введення в дію цього Закону на роботах зі шкідливими і важкими умовами праці, передбачений законодавством, що діяло раніше, визначається статтею 100 даного Закону.

Згідно ст. 100 Закону №1788 особам, які працювали до введення в дію цього Закону на роботах із шкідливими і важкими умовами праці, передбачених раніше діючим законодавством, пенсії за віком призначаються на таких умовах: а) особам, які мають на день введення в дію цього Закону повний стаж на зазначених роботах, що давав право на пенсію на пільгових умовах, пенсії в розмірах, передбачених цим Законом, призначаються відповідно до вимог за віком і стажем, встановлених раніше діючим законодавством; б) особам, які не мають повного стажу роботи із шкідливими і важкими умовами праці, вік, необхідний для призначення пенсії відповідно до статті 12, знижується пропорційно наявному стажу в порядку, передбаченому статтями 13-14 цього Закону, виходячи з вимог цього стажу, встановлених раніше діючим законодавством.

Відповідно до п. 3 Порядку застосування Списків №1 і №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженого наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 18 листопада 2005 року № 383 (далі - Порядок застосування Списків №1 і №2), при визначенні права на пенсію за віком на пільгових умовах застосовуються списки, що чинні на період роботи особи. До пільгового стажу зараховується весь період роботи на відповідних посадах або за професіями незалежно від дати їх внесення до списків за умови підтвердження документами відповідних умов праці за час виконання роботи до 21 серпня 1992 року та за результатами проведення атестації робочих місць за умовами праці після 21 серпня 1992 року.

Для визначенні права ОСОБА_1 на пенсію за віком на пільгових умовах необхідно застосовувати (мовою оригіналу) «Список №2 производств, цехов, профессий и должностей, работа в которых дает право на государственную пенсию на льготных условиях и в льготных размерах», затверджений Постановою Ради Міністрів СРСР від 22 серпня 1956 року №1173, який передбачав роботу газозварника та електрозварника (розд. XXXIII загальні професії).

Втім, суд першої інстанції не звернув увагу на те, що при визначенні питання про наявність у позивача права на пільгову пенсію за Списком №2, повинно було вирішуватися на підставі саме цього нормативного акта.

Аналіз судового рішення свідчить про те, що суд не звертався до положень законодавства, яке діяло на період праці позивача до 1994 р..

Отже, слід підкреслити, що право на пенсію за віком на пільгових умовах серед іншого залежить від того, чи працівник, який заявляє право на таку пенсію, обіймав посаду на виробництві чи виконував роботу, пов'язану із шкідливими і важкими умовами праці, яка точно відповідає виробництву, роботі, професії, посаді і показникам шкідливих і особливо важких умов праці Списку № 2, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України.

Відсутність підтвердження вищезгаданих обставин не породжує виникнення права на зарахування пільгового стажу.

Аналогічна позиція з приводу спірних правовідносин викладена в постанові Верховного суду України від 07 липня 2015 року у справі №21-639а15/2-а/179/9/14.

Крім цього, колегія суддів бажає зазначити наступне.

Статтею 62 Закону №1788 визначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

В дублікаті трудовій книжці, яка була заповнена 18 листопада 2004 року зазначено, що позивач працював електрогазозварником з 1976 року по 2001 рік.

У той же час, в архівній довідці та відповідно до записів в особовій картці №103, позивач із 31 листопада 1987 року по 1992 рік працював на інших посадах (підсобник, тракторист, тваринник), які не передбачені Списками №1 та №2.

Указані розбіжності спростовують доводи суду першої інстанції про те, що стаж позивача на посаді електрогазозварника до 1992 року складає більш ніж 12 років 6 місяців.

Що стосується наявності пільгового стажу роботи позивача після 21 серпня 1992 року, колегія суддів бажає зазначити наступне.

Відповідно до пункту 4.5 Порядку застосування списків №1 і №2, якщо атестація з 21 серпня 1992 року не проводилася чи за результатами атестації, вперше проведеної після 21 серпня 1997 року, право не підтвердилось, до пільгового стажу зараховується лише період роботи із шкідливими умовами праці на даному підприємстві, в установі чи організації до 21 серпня 1992 року включно, тобто до набуття чинності Порядком проведення атестації робочих місць за умовами праці, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 01 серпня 1992 року № 442 (далі - Постанова №422).

У такому ж порядку зараховується пільговий стаж, якщо за результатами атестації, вперше проведеної до 21 серпня 1997 року, право на пільгове пенсійне забезпечення не підтвердилось.

Атестація робочих місць здійснюється на підприємствах, в організаціях та установах незалежно від форм власності і господарювання згідно з Порядком та розробленими на виконання Постанови № 442 Методичними рекомендаціями для проведення атестації робочих місць за умовами праці, затвердженими постановою Міністерства праці України від 01 вересня 1992 року № 41.

Згідно із зазначеними нормативними актами основна мета атестації полягає у регулюванні відносин між власником або уповноваженим ним органом і працівниками у галузі реалізації права на здорові й безпечні умови праці, пільгове забезпечення, пільги та компенсації за роботу у несприятливих умовах.

Аналіз викладених законодавчих норм дає підстави дійти висновку, що необхідними умовами для виникнення у особи права на пенсійне забезпечення на пільгових умовах відповідно до пункту «б» ст.13 Закону № 1788-ХІІ є формальна констатація факту перебування особи на посаді або виконання нею робіт, що містяться у Списку № 2, а також документальне підтвердження зайнятості працівника за відповідною професією за результатами атестації умов праці, яке полягає у наявності результатів атестації відповідного робочого місця за умовами праці.

Документами, які підтверджують результати атестації робочого місця за умовами праці, можуть бути: карта умов праці, наказ по підприємству про затвердження переліку робочих місць, виробництв, професій і посад з пільговим пенсійним забезпеченням працівників; трудова книжка із записом про витяг із зазначеного наказу або з додатком такого витягу.

Аналогічна правова позиція міститься у постановах Верховного Суду України від 02 грудня 2015 року, від 10 березня 2015 року № 21-51а15, від 10 вересня 2013 року № 21-183а13, яка в силу абз.2 ст.244-2 КАС України має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Також необхідно зауважити, що на період роботи позивача електрогазозварником з 1994 року по 2001 рік діяв Список №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників зі шкідливими умовами праці, які дають право на державну пенсію за віком на пільгових умовах, затверджений постановою Кабінету Міністрів України № 162 від 11 березня 1994 року.

У цьому Списку, в розділі XXXIII «Загальні професії» міститься посада «електрогазозварники, які зайняті на різанні і ручному зварюванні, на напівавтоматичних машинах, а також на автоматичних машинах із застосуванням флюсів, що містять шкідливі речовини не нижче 3 класу небезпеки».

Враховуючи викладене, висновок суду першої інстанції, який ґрунтується саме на цьому нормативному акті, про те, що посада електрогазозварник дає право на пільгову пенсію за Списком №2, є таким, що суперечить законодавству.

При цьому, правильними є доводи апелянта про те, що відсутні відомості про зайнятість ОСОБА_1 протягом повного робочого дня саме на різанні і ручному зварюванні на напівавтоматичних машинах, а також на автоматичних машинах із застосуванням флюсів, що містять шкідливі речовини не нижче 3 класу небезпеки.

За таких обставин справи, враховуючи, що позивач не відповідає умовам, закріпленим в п.«б» ст.13 Закону №1788, які є обов'язковими для набуття громадянином права на пенсію за віком на пільгових умовах, колегія суддів дійшла висновку про обґрунтованість апеляційної скарги та про необхідність скасування рішення суду першої інстанції.

Отже, беручи до уваги, що судом першої інстанції неповно були з'ясовані обставини, що мали значення для правильного вирішення справи, висновки, викладені в рішенні не відповідають обставинам справи, неправильно були застосовані норми матеріального права, що призвело до прийняття незаконного рішення, воно, на підставі п. п.1, 3, 4 ч.1 ст.202 КАС України, підлягає скасуванню з ухваленням нового - про відмову в задоволенні позову.

Керуючись ст.ст. 195, 197, 198, 202, 205, 207, 254 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу управління Пенсійного фонду України в Кілійському районі Одеської області - задовольнити.

Постанову Кілійського районного суду Одеської області від 23 листопада 2015 року - скасувати.

Прийняти у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до управління Пенсійного фонду України в Кілійському районі Одеської області про визнання протиправною відмову в призначенні пільгової пенсії та зобов'язання вчинити певні дії нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які брали участь у справі та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів після набрання законної сили судовим рішенням суду апеляційної інстанції.

Доповідач - суддя І.О.Турецька

суддя Л.В. Стас

суддя І.П. Косцова