Справа № 804/14728/13-а
Суддя: Гімон М.М.
Дата ухвалення: 2016-03-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

02 березня 2016 рокусправа № 804/14728/13-а

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Гімона М.М.

суддів: Білак С.В. Чумака С. Ю.

за участю секретаря судового засідання: Федосєєвій Ю.В.

за участю представників позивача Хлопко О.С. та Борисової А.В., розглянувши у відкритому судовому засідання в місті Дніпропетровську апеляційну скаргу Дніпродзержинської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області на постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 10 лютого 2014 року у справі № 804/14728/13-а за позовом Підприємства "Дніпродзержинське мисливсько-рибальське господарство" Дніпродзержинської міської організації Українського товариства мисливців та рибалок до Дніпродзержинської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області про зобов'язання вчинити певні дії, скасування податкової застави та скасування штрафних санкцій,-

В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2013 року Підприємство "Дніпродзержинське мисливсько-рибальське господарство" Дніпродзержинської міської організації Українського товариства мисливців та рибалок (далі Підприємство) звернулося до адміністративного суду з позовом про зобов'язання Дніпродзержинської об'єднаної державної податкової інспекції внести зміни у дані особового рахунку Підприємства по коду платежу "Плата за землю, сплачена юридичними особами", за якими сплату 16321,64 грн. рахувати як переплату, скасування податкової застави активів, що виникла на підставі Акту опису майна у податкову заставу від 15.03.2005 р. та скасування штрафних санкцій за порушення законодавства про плату за землю у сумі 5633,62 грн., з якої розмір пені за несвоєчасне погашення податкової заборгованості по сплаті земельного податку складає 2265,71 грн. та розмір штрафу складає 3367,91 грн.

Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 10 лютого 2014 року даний позов задоволено в повному обсязі.

Не погодившись з таким рішення суду, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій зазначає, що судом першої інстанції допущені порушення норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення спору. В обґрунтування скарги зазначив про статус узгодженого спірного податкового зобов'язання, за яким у Підприємства виник податковий борг, що в подальшому стало підставою для опису майна у податкову заставу. Крім того вказав на неподання позивачем уточнюючого розрахунку з земельного податку відповідно до рішення Заводського районного суду м. Дніпродзержинська від 23 березня 2005 року та відсутність переплати з плати за землю.

Представники позивача в судовому засіданні заперечили проти доводів апеляційної скарги та просили рішення суду залишити без змін.

Представник відповідача в судове засідання не з'явився, про час, дату та місце розгляду справи повідомлений належним чином.

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення представників позивача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, судова колегія вважає, що останню необхідно задовольнити з огляду на наступне.

Судами першої та апеляційної інстанції встановлено, що Підприємство "Дніпродзержинське мисливсько-рибальське господарство" Дніпродзержинської міської організації Українського товариства мисливців та рибалок (далі - Підприємство) є юридичною особою, що зареєстрована 07.03.2002 року (а.с. 35).

З березня 2002 року Підприємство стало балансоутримувачем Будинку мисливців і риболовів, яке розташоване в м.Дніпродзержинську по вул.Короленківська, 47а, через що до позивача перейшло право користування земельною ділянкою під будівлею, у зв'язку із чим з березня 2002 року Підприємство сплачувало земельний податок за користування земельною ділянкою за вказаною адресою.

Згідно даних Державного земельного кадастру за позивачем за вказаною адресою станом на 2002-2004 роки у користуванні під нерухомим майном рахувалась земельна ділянка площею 0,3700 га.

Виходячи з вказаних даних Державного земельного кадастру Підприємством при самостійному визначенні податкових зобов'язань з земельного податку до податкового органу надавались податкові декларації з земельного податку, в яких його розмір за період з березня 2002 по червень 2004 роки обраховувався виходячи із площі земельної ділянки 0,3700 га.

Вказані обставини підтверджені представниками позивача та не оспорюються відповідачем.

На підставі рішення Дніпродзержинської міської ради № 384-15 від 27.08.2004 року позивачем було укладено договір оренди земельної ділянки від 24 вересня 2004 року з Дніпродзержинською міською радою (а.с.37 зворот - 39), згідно якого Підприємству передано у користування земельну ділянку за адресою м.Дніпродзержинськ по вул.Короленківська, 47а під будинком мисливців та рибалок загальною площею 0,0675 га.

Рішенням Заводського районного суду міста Дніпродзержинська від 24.03.2005 р. у справі за позовом Підприємства, зобов'язано Виконком Дніпродзержинської міської ради привести дані Державного земельного кадастру до відповідності з фактичними даними користування позивачем земельною ділянкою, яка знаходиться в м. Дніпродзержинську по вул. Короленківська, 47а під Будинком мисливців і риболовів з прибудинковими приміщеннями у розмірі 0,0675 га. та встановлено факт користування Підприємством земельною ділянкою площею 0,0675 га за вказаною адресою в період з 07.03.2002 року по 23.06.2004 року. Рішення набрало законної сили.

Згідно Акту опису активів, самостійно виділених платником податків для продажу від 19 березня 2005 року, податковим керуючим здійснено опис автомобілю та трьох будівель для погашення податкового боргу в сумі 23108 грн. (а.с. 11).

24 травня 2005 року Підприємство звернулося до податкового органу із заявою про проведення перерахунку по земельному податку за 2002-2004 роки з посиланням на рішення Заводського районного суду міста Дніпродзержинська від 24.03.2005 р. про встановлення факту користування земельною ділянкою в меншому розмірі (а.с. 20).

На вказане звернення податковий орган листом від 07 червня 2005 року надав відповідь, в якій роз'яснив, що змінити свої грошові зобов'язання платник податків може самостійно шляхом подання уточнюючих податкових розрахунків земельного податку (а.с. 30).

Згідно платіжних доручень № 2 від 23.07.2007 року та № 55 від 16.01.2008 р. позивачем перераховано до бюджеті податок за землю та пеня за 2003 рік на загальну суму 16321,64 грн. (а.с. 6-7).

Крім того, судом апеляційної інстанції встановлено, що податковим повідомленням-рішенням № 000569153/1/35129/10 від 09.10.2007 р., прийнятим відповідачем, Підприємству за затримку строку сплати узгодженої суми визначено грошові зобов'язання за платежем земельний податок на загальну суму 5614,18 грн. Згідно картки поштового повідомлення, уповноважена особа (Холодков) Підприємства отримала вказане рішення 11.10.2007 р.

Згідно зворотнього боку облікової картки Підприємства за платежем «земельний податок», за Підприємством з 01.01.2011 р. до теперішнього часу рахується заборгованість зі сплати недоїмки 3367,91 грн. та з пені в сумі 2265,71 грн.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем належним чином не доведено правомірність своїх дій щодо нарахування штрафних санкцій за порушення законодавства про плату за землю та податкової застави активів підприємства. Крім того, суд зазначив, що відповідач безпідставно відображав при веденні оперативного обліку податків в обліковій картці погашення податкового боргу, сплату якого платник податків не мав здійснювати у зв'язку із встановленням факту користування меншою земельною ділянкою.

Колегія суддів апеляційної інстанції не може погодитись з такими висновками суду з наступних підстав.

Спірні правовідносини у даній справі стосуються правильності обрахунку земельного податку за період з березня 2002 р. по червень 2004 року за земельну ділянку, на якій розташовано нерухоме майно Підприємства за адресою м. Дніпродзержинськ по вул. Короленківська, 47а, виходячи із фактичного її розміру, та пов'язаним із цим нарахуванням податкового боргу та штрафних санкцій, які стали підставою для опису майна позивача у податкову заставу.

Розміри та порядок плати за використання земельних ресурсів, а також відповідальність платників та контроль за правильністю обчислення і справляння земельного податку визначає Закон України «Про плату за землю», який був чинний на час виникнення спірних відносин.

Відповідно до ст.13 Закону України «Про плату за землю», підставою для нарахування земельного податку є дані державного земельного кадастру, а орендної плати за земельну ділянку, яка перебуває у державній або комунальній власності, - договір оренди такої земельної ділянки.

Статтею 14 Закону України «Про плату за землю» передбачено, що платники земельного податку, а також орендної плати за земельні ділянки державної або комунальної власності (крім громадян) самостійно обчислюють суму земельного податку та орендної плати щороку за станом на 1 січня і до 1 лютого поточного року подають відповідному органу державної податкової служби за місцезнаходженням земельної ділянки податкову декларацію на поточний рік за формою, встановленою центральним податковим органом, з розбивкою річної суми рівними частками за місяцями. Подання такої декларації звільняє від обов'язку подання щомісячних декларацій.

Згідно зі ст. 15 вказаного Закону власники землі та землекористувачі сплачують земельний податок, а також орендну плату за земельні ділянки державної та комунальної власності з дня виникнення права власності або права користування земельною ділянкою.

У разі припинення права власності або права користування земельною ділянкою податок, а також орендна плата за земельні ділянки державної та комунальної власності сплачується за фактичний період перебування землі у власності або користуванні у поточному році.

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про плату за землю» податкове зобов'язання по земельному податку, а також по орендній платі за землі державної та комунальної власності, визначене у податковій декларації на поточний рік, сплачується рівними частками власниками та землекористувачами земельних ділянок за місцезнаходженням земельної ділянки за базовий податковий (звітний) період, який дорівнює календарному місяцю, щомісячно протягом 30 календарних днів, наступних за останнім календарним днем звітного (податкового) місяця.

Відповідно до ст. 20 Закону України «Про систему оподаткування» контроль за правильністю та своєчасністю справляння податків і зборів (обов'язкових платежів) здійснюється державними податковими органами та іншими органами в межах повноважень, визначених законом.

Згідно пункту 5.1 статті 5 Закону України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами» (далі Закон № 2181), який діяв на час виникнення спірних правовідносин, податкове зобов'язання, самостійно визначене платником податків у податковій декларації, вважається узгодженим з дня подання такої податкової декларації. Зазначене податкове зобов'язання не може бути оскаржене платником податків в адміністративному або судовому порядку. Якщо у майбутніх податкових періодах (з урахуванням строків давності, визначених статтею 15 цього Закону) платник податків самостійно виявляє помилки у показниках раніше поданої податкової декларації, такий платник податків має право надати уточнюючий розрахунок.

Відповідно до вимог п. 5 Порядку подання податкового розрахунку земельного податку, затвердженого наказом Державної податкової адміністрації України від 26.10.01 №434 (у редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин), у разі зміни протягом року грошової оцінки землі функціонального використання землі, настання іншої зміни чи виявлення помилок що змінюють суму земельного податку за звітний місяць, платник подає новий звітний Розрахунок із виправленими показниками за такий звітний місяць у строки, установлені п.п.4.1.4 «а» п.4.1 ст.4 Закону України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами».

Як встановлено судом апеляційної інстанції з пояснень представників позивача, Підприємство самостійно визначало грошові зобов'язання з земельного податку за 2002-2004 роки шляхом подання податкового розрахунку, але не сплатило його в повному обсязі у передбачений законом термін, через що виникла недоїмка. В той же час при підготовці землевпорядної документації для укладення договору оренди було з'ясовано, що фактично під належною позивачу будівлею за адресою вул. Короленківська, 47а ним використовується земельна ділянка площею лише 0,675 га, в той час як за даними державного земельного кадастру рахувалася земельна ділянка площею 0, 3700 га., з якої і розраховувався земельний податок за 2002-2004 р.

Оскільки за позовом Підприємства рішенням Заводського районного суду міста Дніпродзержинська від 24.03.2005 р. було встановлено факт користування підприємством земельною ділянкою меншої площі в період з 07.03.2002 року по 23.06.2004 року, позивач звернувся до податкового органу із листом про проведення перерахунку, на який отримав відповідь з роз'ясненням порядку уточнення самостійно визначених грошових зобов'язань.

Представники позивача в судовому засіданні стверджували, що Підприємством 24.05.2005 року було направлено на адресу податкового органу уточнені податкові розрахунки земельного податку за 2002-2004 роки, на підтвердження чого надали суду їх копії (а.с. 21-29).

Натомість відповідач в апеляційній скарзі спростовує факт отримання вказаних уточнюючих податкових розрахунків.

Дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції безпідставно дійшов висновку про доведеність факту подання в 2005 році уточнюючих розрахунків Підприємством у передбаченому Законом порядку, оскільки наявні у позивача розрахунки не мають відмітки податкового органу про їх прийняття, відсутні поштові повідомлення про їх відправку поштою на адресу податкового органу. Не заслуговують на увагу і твердження позивача, що уточнюючі розрахунки були додатками до листа Підприємства до податкового органу від 24.05.2005 року № 8 (а.с. 20), оскільки ці документи як додатки в листі не зазначені.

Отже, позивач не здійснив на протязі 1095 днів дії щодо зміни у передбачений законом спосіб розміру самостійно визначених грошових зобов'язань із земельного податку. При цьому не є спірним, що Підприємством не було сплачено в повному обсязі визначений ним земельний податок за 2002-2004 роки в повному обсязі, в наслідок чого за Позивачем виник податковий борг, який погашався разом із пенею платіжними дорученнями № 2 від 23.07.2007 р. та № 55 від 16.01.2008 р. (а.с. 6-7).

За вищенаведених обставин, сплачені позивачем суми за цими платіжними дорученнями на загальну суму 16321,64 грн. вважати переплатою підстави відсутні.

Посилання позивача на те, що ним разом зі скаргою від 24.03.2008 р. (а.с. 158) до податкового органу повторно надавались уточнюючі розрахунки, колегія суддів до уваги не приймає, оскільки їх надання у цей строк не має юридичного значення з огляду на приписи статей 5 та 15 Закону № 2181, якими визначено строк давності в 1095 днів, який на 2008 рік вже сплинув.

Пунктом 15.3. статті 15 Закону № 2181 віизначено граничні строки для подання заяв на повернення надміру сплачених або невідшкодованих податків і зборів (обов'язкових платежів). Заяви на повернення надміру сплачених податків, зборів (обов'язкових платежів) або на їх відшкодування у випадках, передбачених податковими законами, можуть бути подані не пізніше 1095 дня, наступного за днем здійснення такої переплати або отримання права на таке відшкодування.

У встановлений законодавством строк Підприємством заяви про повернення надмірно сплачених коштів до податкового органу не подавалося.

Крім того, слід зазначити, що Наказом ДПА України від 18.07.2005 № 276 було затверджено Інструкцію про порядок ведення органами державної податкової служби оперативного обліку платежів до бюджету, контроль за справлянням яких здійснюється органами державної податкової служби України. Норми зазначеної Інструкції, встановлюють порядок ведення органами державної податкової служби оперативного обліку податків і зборів (обов'язкових платежів), надходження яких контролюється органами державної податкової служби і які передбачені бюджетною класифікацією України за доходами до Державного бюджету України, місцевих бюджетів та державних цільових фондів, а також сум штрафних (фінансових) санкцій та пені, що застосовуються до платників податків відповідно до чинного законодавства. Вказаний оперативний облік здійснюється шляхом ведення облікової картки платника податків.

Оскільки самі по собі данні облікової картки платника податків не спричиняють виникнення або припинення прав та обов'язків платника податків, а є лише засобом оперативного обліку, то позовні вимоги про внесенні змін у данні цієї картки не підлягають задоволенню через відсутність об'єкту судового захисту. Не надано позивачем належних доказів наявності переплати з земельного податку.

Пунктом 8.1 статті 8 Закону № 2181 визначено зміст податкової застави, згідно якого з метою захисту інтересів бюджетних споживачів активи платника податків, що має податковий борг, передаються у податкову заставу. Право податкової застави виникає згідно із законом та не потребує письмового оформлення.

Підпунктом 8.2.1. вказаного Закону передбачено, що право податкової застави виникає, зокрема, у разі несплати у строки, встановлені цим Законом, суми податкового зобов'язання, самостійно визначеної платником податків у податковій декларації, - з дня, наступного за останнім днем зазначеного строку.

Таким чином, із виникненням у платника податків податкового боргу в силу закону виникає податкова застава, щодо якої контролюючий орган не приймає якого-небудь рішення, а тому позовні вимоги щодо скасування податкової застави в судовому порядку задоволені бути не можуть.

За наведених обставин посилання позивача на те, що податкова застава його активів виникла на підставі Акту опису майна у податкову заставу від 15.03.2005 року є необґрунтованою, оскільки податкова застава виникає на підставі закону, а не на підставі акту опису майна у податкову заставу.

При цьому колегія суддів звертає увагу, що акт від 15 березня 2005 року, який наявний у справі, не є актом опису майна у податкову заставу, а є актом опису активів, самостійно виділених платником податків для продажу, і при цьому правомірність складання цього акту не є предметом позовних вимог.

Що стосується позовних вимог про скасування штрафних санкцій, то колегія суддів виходить з того, що ці грошові зобов'язання у Підприємства виникли на підставі податкового повідомлення-рішення № 000569153/1/35129/10 від 09.10.2007 р., яке позивачем ані в адміністративному, ані в судовому порядку оскаржено не було, у зв'язку із чим грошові зобов'язання набули статусу узгоджених. Вказане податкове повідомлення-рішення не є предметом розгляду і у даній справі, оскільки позовних вимог про його протиправність не заявлялось.

Посилання представника позивача на те, що Підприємством копія цього рішення не отримувалась, спростовується як поштовим повідомленням, згідно з яким уповноважена особа (Холодков) Підприємства отримала вказане рішення 11.10.2007 р., а також текстом скарги від 24.03.2008 року (а.с. 158), в якій підприємство посилається на отримання вказаного податкового повідомлення-рішення.

Отже, позовна вимога про скасування штрафних санкцій також є необґрунтованою.

З огляду на вищевказане, суд апеляційної інстанції вважає, що всі позовні вимоги, як вони сформульовані позивачем, за тих обставин, які встановлені судом апеляційної інстанції, задоволенню не підлягають.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції при прийняття рішення не повно встановив обставини, що мають значення для справи та невірно застосував норми матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, а тому постанова підлягає скасуванню з прийняттям нової постанови про відмову у задоволенні позовних вимог.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 24, 195, 198, 202, 205, 207, 211, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Дніпродзержинської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області - задовольнити.

Постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 10 лютого 2014 року у справі № 804/14728/13-а - скасувати та прийняти нову постанову.

У задоволенні адміністративного позову Підприємства "Дніпродзержинське мисливсько-рибальське господарство" Дніпродзержинської міської організації Українського товариства мисливців та рибалок до Дніпродзержинської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області про зобов'язання вчинити певні дії, скасування податкової застави та скасування штрафних санкцій - відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками перегляду набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом 20 днів з дня її складення в повному обсязі.

Головуючий: М.М.Гімон

Суддя: С.В. Білак

Суддя: С.Ю. Чумак