Справа № 495/9213/15-а
Суддя: Гайда-Герасименко О. Д.
Дата ухвалення: 2016-02-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 495/9213/15-а
ПОСТАНоВА

ІМЕНЕМ УКрАЇНи

25 лютого 2016 року Білгород-Дністровський міськрайонний суд Одеської області в складі:

головуючої - судді Гайда-Герасименко О.Д.,

при секретарі Левченко А.В.,

за участю:

позивача ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_2,

представника відповідача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Білгород-Дністровському справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Білгород-Дністровського обєднаного управління Пенсійного фонду України про визнання протиправним та скасування рішення, поновлення виплати та здійснити виплату відрахованої з пенсії переплати,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Білгород-Дністровського обєднаного управління Пенсійного фонду України про визнання протиправним та скасування рішення, поновлення виплати та здійснити виплату відрахованої з пенсії переплати.

В судовому засіданні позивач та представник позивача вимоги адміністративного позову підтримали в повному обсязі та просили задовольнити.

В судовому засіданні представник відповідача вимоги не визнала, в задоволені просила відмовити в повному обсязі та надала до суду клопотання про залишення адміністративного позову без розгляду, оскільки позивачем пропущений процесуальний строк, передбачений ст.99 КАС України.

Вислухавши позивача, представника позивача, представника відповідача, перевіривши доводи сторін та зясувавши фактичні обставини, дослідивши надані докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що адміністративний позов підлягає задоволенню в повному обсязі.

Згідно п.1 ч.2 ст.17 Кодексу адміністративного судочинства України, юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема на спори фізичних чи юридичних осіб із субєктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

Відповідно до частини 1 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

До адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, які породжують, змінюють або припиняють права та обов'язки у сфері публічно-правових відносин, вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій на основі законодавства, у тому числі на виконання делегованих повноважень, якщо позивач вважає, що цими рішеннями, діями чи бездіяльністю його права чи свободи порушено або порушуються, створено або створюються перешкоди для їх реалізації або мають місце інші обмеження прав чи свобод.

Положеннями частини 1 статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України, позиції Конституційного Суду України, викладеної у рішеннях № 6-рп/1997 від 25.11.1997 року, № 9-рп/1997 від 25.12.1997 року щодо офіційного тлумачення частини 2 статті 55, статей 64, 124 Конституції України, статті 248-2 Цивільного процесуального кодексу України, встановлено, що кожен має право звернутись до суду, якщо його права чи свободи порушені або порушуються, створено або створюються перешкоди для їх реалізації або мають місце інші ущемлення прав чи свобод.

Як встановлено в судовому засіданні, позивач ОСОБА_1 з жовтня 1987 року по березень 1992 рік працював водієм в автобазі «Турист» в селищі міського типу Сергіївка міста Білгород-Дністровського Одеської області.

У 1992 році позивача ОСОБА_1 було звільнено за власним бажанням, що підтверджується ксерокопією трудової книжки ОСОБА_1.

При звільненні ОСОБА_1 автобаза «Турист» видала довідку № 177 від 23.04.1993 року про його заробітну плату за 1987-1992 роки.

Вказану довідку та трудову книжку позивач ОСОБА_1 надав до Білгород-Дністровського обєднаного управління Пенсійного фонду України, на підставі чого Білгород-Дністровське обєднане управління Пенсійного фонду України 17 червня 2009 року нарахувало позивачу ОСОБА_1 пенсію, розмір якої станом на 31 грудня 2013 рік становив 1540 грн. 88 коп..

На запит Білгород-Дністровського обєднаного управління Пенсійного фонду України Нацональна КАСА Соціального Страхування Республіки Молдова надіслала акт зустрічної перевірки від 21 листопада 2013 року та довідку №86 від 21 листопада 2013 року, в якій зазначено, що інформація стосовно заробітної плати ОСОБА_1 за 1987, 1988, 1991 та 1992 роки не зберіглась.

На підставі підставі зазначених документів Білгород-Дністровське обєднане управління Пенсійного фонду України здійснив перерахунок пенсії позивача ОСОБА_1, розмір якої з 01 січня 2014 року склав 1049 грн. 00 коп., крім того, Білгород-Дністровське обєднане управління Пенсійного фонду України нарахував позивачу пенсії за період з 01 серпня 2010 року по 31 грудня 2013 рік у розмірі 20221 грн. 06 коп..

За змістом статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із ст.56 Закону України «Про пенсійне забезпечення», до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

Основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка (ст.62 Закону України «Про пенсійне забезпечення»).

Відповідно до ст.64 Закону України «Про пенсійне забезпечення», пенсії обчислюються за встановленими нормами у процентах до середньомісячного заробітку, що визначається відповідно до статей 65- 67 цього Закону, який громадяни одержували перед зверненням за пенсією.

Середньомісячний заробіток для обчислення пенсій береться за будь-які 60 календарних місяців роботи підряд протягом усієї трудової діяльності незалежно від перерв у роботі. Заробіток за період роботи до 1 липня 2003 року враховується на підставі документів про нараховану заробітну плату (виплати, дохід), виданих у встановленому законодавством порядку (ст.65 Закону України «Про пенсійне забезпечення»).

Відповідно до ст.17 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», довідки про заробітну плату видаються підприємством, установою чи організацією, де працювала особа, яка звертається за пенсією.

Згідно із пунктом 43 Постанови Правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 року № 22-1 «Про затвердження Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», право особи на одержання пенсії установлюється на підставі всебічного, повного і об'єктивного розгляду всіх поданих документів органом, що призначає пенсію.

При прийманні документів щодо виплати пенсії орган, що призначає пенсії, здійснює попередню правову експертизу змісту і належного оформлення представлених документів, знімає ксерокопії з відповідних документів (п.46 Постанови від 25.11.2005 року № 22-1).

Пунктом 38 Постанови від 25.11.2005 року № 22-1 встановлено, що при прийомі документів орган, що призначає пенсію:

- перевіряє правильність оформлення заяви, відповідність викладених у ній відомостей про особу даним паспорта та документам про стаж;

- здійснює попередню правову експертизу змісту і належного оформлення представлених документів;

- перевіряє правильність копій відповідних документів, фіксує й засвідчує виявлені розходження.

Відповідно до пункту 17 Постанови від 25.11.2005 року № 22-1, довідка про заробітну плату (дохід) особи видається на підставі особових рахунків, платіжних відомостей та інших документів про нараховану та сплачену заробітну плату підприємством, установою чи організацією, де працювала особа, яка звертається за пенсією. Якщо такі підприємства, установи, організації ліквідовані або припинили своє існування з інших причин, то довідки про заробітну плату видаються правонаступником цих підприємств, установ чи організацій.

Відповідно до ст.102 Закону України «Про пенсійне забезпечення», пенсіонери зобовязані повідомляти органу, що призначє пенсії, про обставини, що причиняють зміну розміру пенсії або припинення її виплати. У разі невиконання цього обовязку і одержання у звязку з цим зайвих сум пенсії пенсіонери повинні відшкодовувати органу, що призначає пенсії, заподіяну шкоду.

Згідно із ст.103 Закону України «Про пенсійне забезпечення», суми пенсії, надміру виплачені пенсіонерові внаслідок зловживань з його боку (в результаті подання документів з явно неправильними відомостями, неподання відомостей про зміни у складі членів сім'ї тощо), стягуються на підставі рішень органу, що призначає пенсії.

Статтею 50 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» встановлено, що суми пенсій, виплачені надміру внаслідок зловживань з боку пенсіонера або подання страхувальником недостовірних даних, можуть бути повернуті пенсіонером добровільно або стягуються на підставі рішень територіальних органів Пенсійного фонду чи в судовому порядку.

Повернення сум пенсій, виплачених надміру, врегульоване Порядком повернення сум пенсій, виплачених надміру, та списання сум переплат пенсій, що є безнадійними до стягнення, затвердженим Постановою Правління Пенсійного Фонду України 21 березня 2003 року №6-4, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 15 травня 2003 року за №374/7695. Так повернення зазначених коштів проводиться відповідно до статті 103 Закону України «Про пенсійне забезпечення» у випадках виявлення подання громадянами недостовірних відомостей про заробітну плату чи інший дохід, стаж роботи, несвоєчасне подання відомостей про зміни у складі сімї тощо.

Отже, Білгород-Дністровське обєднане управління Пенсійного фонду України не надало доказів того. Що суми пенсій були виплачені позивачу надміру внаслідок зловживань з боку позивача або подання недостовірних даних. Статтею 1215 Цивільного кодексу України передбачено, що не підлягає поверненню безпідставно набута пенсія, якщо її виплата проведена юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача.

Таким чином, пенсія у розмірі 1540,889 грн. була призначена ОСОБА_1 на підставі довідки № 177 від 23 квітня 1993 року та у відповідності до ст.ст.56, 62, 64, 65 Закону України «Про пенсійне забезпечення», ст.17 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», п.п. 17, 38, 43, 46 Постанови Правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 року № 22-1.

На час призначення пенсії ОСОБА_1 довідка № 177 від 23.04.1993 року була прийнята Білгород-Дністровським обєднаним управлінням Пенсійного фонду України та на даний час не оспорюється ні Білгород-Дністровським обєднаним управлінням Пенсійного фонду України, а ні ким іншим.

Крім того, як довідка №177 від 23.04.1993 року, так і трудова книжка ОСОБА_1 свідчать про той факт, що в трудовому стажі позивача ОСОБА_1 за період 1987-1992 років перерва відсутня і в тому ж 1997, 1988, 1991 та 1992 роках він працював в автобазі «Турист» та отримував заробітну плату.

Згідно із ч.2 ст.71 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Крім того, в судовому засіданні представник Білгород-Дністровського обєднаного управління Пенсійного фонду України просив адміністративний позов ОСОБА_1 залишити без розгляду, оскільки позивачем пропущений процесуальний строк, передбачений ст.99 КАС України.

Але, як вбачається з матеріалів справи, позивач ОСОБА_1 11 грудня 2015 року звернувся до Білгород-Дністровського обєднаного управління Пенсійного фонду України з заявою про поновлення виплати пенсії у встановленому розмірі. 29 грудня 2015 року Білгород-Дністровське обєднане управління Пенсійного фонду України позивачу надало відповідь з якої стало відомо, що йому зменшено розмір пенсії.

До Білгород-Дністровського міськрайонного суду позивач ОСОБА_1 з відповідним позовом звернувся 17 грудня 2015 року, а тому суд не погоджується з твердження представника Білгород-Дністровського обєднаного управління Пенсійного фонду України щодо пропущення позивачем строку на звернення до суду.

Керуючись ст.ст.5, 8-11, 69, 71, 86, 158 ч.1, 159, 160 ч.ч.1-3, 161, 163 КАС України, суд -

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Білгород-Дністровського обєднаного управління Пенсійного фонду України про визнання протиправним та скасування рішення, поновлення виплати та здійснити виплату відрахованої з пенсії переплати задовольнити.

Рішення Білгород-Дністровського обєднаного управління Пенсійного фонду України, яким ОСОБА_1 з 01 січня 2014 року був зменшений розмір пенсії та нарахована переплата - визнати протиправним та скасувати.

Зобовязати Білгород-Дністровське обєднане управління Пенсійного фонду України поновити виплату ОСОБА_1 пенсії розміром станом на 31 грудня 2013 року.

Зобовязати Білгород-Дністровське обєднане управління Пенсійного фонду України здійснити виплату відрахованої з пенсії ОСОБА_1 з 01 січня 2014 року переплати.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення.

Суддя