Справа № 561/871/15-а
Суддя: Кузьменко Л.В.
Дата ухвалення: 2016-03-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
_____________________________________________
Головуючий у 1-й інстанції: Снітчук Р.М.
Суддя-доповідач:Кузьменко Л.В.
УХВАЛА

іменем України

"10" березня 2016 р. Справа № 561/871/15-а

Житомирський апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді Кузьменко Л.В.

суддів: Зарудяної Л.О.

Іваненко Т.В.,

при секретарі Нероді І.В, ,

за участю позивача,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3 на постанову Зарічненського районного суду Рівненської області від "18" грудня 2015 р. у справі за позовом ОСОБА_3 до Зарічненської селищної ради Рівненської області, третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_4 про визнання неправомірним та скасування рішення,зобов'язання вчинити певні дії ,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 звернувся до суду з адміністративним позовом до Зарічненської селищної ради Рівненської області, в якому з урахуванням доповнених позовних вимог, просив визнати неправомірним та скасування рішення Зарічненської селищної ради Рівненської області №1210 від 28 липня 2015 року в частині надання громадянину ОСОБА_4 дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 0,0649 га безоплатно у власність за рахунок земель запасу житлової та громадської забудови Зарічненської селищної ради для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд по АДРЕСА_1 а також просив зобов"язати відповідача розглянути його заяву про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку по АДРЕСА_1 Рівненської області та прийняти відповідне рішення.

В обґрунтування заявлених вимог покликається на те, що працюючи в органах МВС України, зокрема, в Зарічненському РВ УМВС України в Рівненській області, 03 березня 2008 року подав до Зарічненської селищної ради заяву про виділення йому під забудову земельної ділянки, оскільки проживав та був зареєстрованим в смт.Зарічне Рівненської області, де значиться зареєстрованим і по даний час. В подальшому з такою ж заявою до відповідача звернувся і ОСОБА_4 Розгляд цих заяв відбувся 30 квітня 2015 року, однак рішення прийнято не було у зв"язку з відсутністю набраних 2/3 голосів.

18 травня 2015 року ним повторно було подано аналогічну заяву. Наступна сесія відбулася 28 липня 2015 року, до порядку денного розгляд його заяви не було включено, чим порушено регламент проведення сесії. Крім того, при прийнятті оскаржуваного рішення відповідачем порушено положення про визначення критеріїв щодо першочергового надання громадянам у власність земельних ділянок для будівництва житлових будинків та господарських будівель і споруд, не враховано, що він постійно проживає в смт. Зарічне, має переваги на підставі ст. 22 Закону України «Про міліцію», яка передбачає соціальний захист працівника міліції.

Постановою Зарічненського районного суду Рівненської області від 18 грудня 2015 року в задоволенні позову відмовлено.

Позивач не погодився з постановою суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій з підстав порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права просить скасувати постанову суду першої інстанції та ухвалити нову про задоволення позову.

В судове засідання представник відповідача та третя особа не з'явилися. Про час, дату та місце судового засідання повідомлені вчасно та належним чином. Від третьої особи надійшло клопотання про розгляд справи без його участі.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення позивача, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на таке.

Розглядаючи справу, суд першої інстанцій виходив з того, що спір у цій справі є публічно-правовим та належить до юрисдикції адміністративних судів.

Колегія суддів апеляційної інстанції з такою правовою позицією не погоджується з огляду на наступне.

З матеріалів справи слідує, що 03.03.2008 року позивач звернувся до Зарічненської селищної ради Рівненської області із заявою про надання йому дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд. При цьому бажане місце розташування земельної ділянки не зазначив.

29.04.2015 року ним подано заяву, в якій уточнено місце розташування земельної ділянки: АДРЕСА_1.

З листа Зарічненської селищної ради №296 від 05.05.2015 року вбачається, що рішення за вказаними вище заявами органом місцевого самоврядування прийнято не було у зв"язку з недостатньою кількістю голосів та позивачу відмовлено у наданні дозволу на складання проекту землеустрою.

18 травня 2015 року ОСОБА_3 повторно звернувся до відповідача з заявою про виділення йому земельної ділянки по АДРЕСА_1 Рівненської області.

З матеріалів справи також вбачається, що на спірну земельну ділянку претендували ОСОБА_3 та ОСОБА_4

Суд першої інстанції правильно виходив з того, що за приписами ст.12 ЗК України до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить: розпорядження землями територіальних громад; передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб; вирішення земельних спорів та вирішення інших відносин відповідно до закону.

Відповідно до приписів ст.116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону. Вказані положення кореспондуються і з приписами ст. 26, 33 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", якими передбачено, що виключно компетенцією селищних та міських рад є врегулювання земельних правовідносин, зокрема, до яких відноситься надання під забудову та для інших потреб земель, що перебувають у власності територіальних громад.

Відповідно до ст. 40 Земельного кодексу України громадянам України за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування можуть передаватися безоплатно у власність або надаватися в оренду земельні ділянки для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і гаражного будівництва в межах норм, визначених цим Кодексом.

Згідно до ч. 6 ст.118 Земельного кодексу України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовані розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки.

Разом з тим, суд першої інстанції встановив та підтверджується матеріалами справи, що рішенням Зарічненської селищної ради Рівненської області №1210 від 28 липня 2015 року ОСОБА_4 надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки безоплатно у власність орієнтовною площею 0,0649 га, за рахунок земель запасу житлової та громадської забудови Зарічненської селищної ради Рівненської області, для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд по АДРЕСА_1.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що за ОСОБА_4 зареєстровано право власності на спірну земельну ділянку 27.10.2015 року, що стверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності.

Вказану обставину підтвердила і Зарічненська селищна рада у письмових поясненнях від 26.02.2016 року №122 на запит суду та надала суду апеляційної інстанції копію рішення селищної ради від 16.10.2015 року №1246 "Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд і АДРЕСА_1 гр. ОСОБА_4", копію рішення селищної ради від 30.11.2015 року №117 "Про присвоєння поштової адреси та зміну назви вулиць номерів будинків на території Зарічненської селищної ради", яким спірній земельній ділянці присвоєно поштову адресу : АДРЕСА_1

Таким чином, на момент ухвалення судом першої інстанції рішення у справі третя особа ОСОБА_4 набув права власності на спірну земельну ділянку. Тобто, оскаржуване рішення суб"єкта владних повноважень щодо надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 0,0649 га по АДРЕСА_2 реалізовано, більш того, відповідач надав у власність спірну земельну ділянку ОСОБА_4, що слідує зі змісту вказаних рішень відповідача, і ці обставини залишились поза увагою суду першої інстанції.

Колегія суддів зазначає, що відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини у рішенні у справі «Zand v. Austria» від 12 жовтня 1978 року вказав, що словосполучення «встановлений законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Поняття «суд, встановлений законом» у частині першій статті 6 Конвенції передбачає «усю організаційну структуру судів, включно з … питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів …. З огляду на це не вважається «судом, встановленим законом» орган, котрий, не маючи юрисдикції, судить осіб на підставі практики, яка не передбачена законом.

Відповідно до частини другої статті 2 КАС до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 17 КАС (у редакції, чинній на час звернення позивача до суду з позовом) компетенція адміністративних судів поширюється на спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів або правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності. Вжитий у цій процесуальній нормі термін «суб'єкт владних повноважень» позначає орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхню посадову чи службову особу, інший суб'єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, у тому числі на виконання делегованих повноважень (пункт 7 частини першої статті 3 КАС).

Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), відповідно, прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій.

Статтею 80 ЗК установлено, що суб'єктами права власності на землю є, зокрема, територіальні громади, які реалізують це право безпосередньо або через органи місцевого самоврядування, - на землі комунальної власності.

За змістом статей 2 та 5 ЗК селищна рада при здійсненні повноважень власника землі є рівноправним суб'єктом земельних відносин.

Вирішуючи спір по суті, суд першої інстанції залишив поза увагою те, що у відносинах, які склалися між сторонами, відповідач як власник землі вільний у виборі суб'єкта щодо надання йому права власності на земельну ділянку в порядку, встановленому законом, але при цьому він не здійснював владних управлінських функцій.

Ураховуючи наведене, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку, що позов, предметом якого є перевірка правильності формування волі однієї зі сторін стосовно розпорядження землею та передачі відповідних прав щодо неї, може бути розглянуто за правилами КАС.

Таким чином колегія суддів дійшла висновку, що у разі прийняття суб'єктом владних повноважень рішення про передачу земельної ділянки у власність (чи оренду, тобто ненормативного акта, який вичерпує свою дію після його реалізації), подальше оспорювання правомірності набуття фізичною чи юридичною особою спірної земельної ділянки має вирішуватися у порядку цивільної юрисдикції, оскільки виникає спір про цивільне право.

За наведених обставин та беручи до уваги те, що визначальним принципом здійснення правосуддя в адміністративних справах є принцип офіційного з'ясування всіх обставин у справі і обов'язок суб'єкта владних повноважень доказувати правомірність своїх дій чи рішень, на відміну від визначального принципу цивільного судочинства, який полягає у змагальності сторін, колегія суддів апеляційного суду вважає, що суд, який розглянув справу, не віднесену до його юрисдикції, не може вважатися «судом, встановленим законом» у розумінні частини першої статті 6 Конвенції.

Аналогічна правова позиція вже була висловлена колегією суддів Судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України у постановах від 11 листопада та 9 грудня 2014 року, 29 вересня 2015 року (справи №№ 21-493а14, 21-308а14, 826/10205/14 відповідно).

Відповідно до частини 1 статті 203 Кодексу адміністративного судочинства України постанова або ухвала суду першої інстанції скасовується в апеляційному порядку і позовна заява залишається без розгляду або провадження у справі закривається з підстав, встановлених статтями 155 і 157 цього Кодексу.

Відповідно до п.1 ч. 1 ст. 157 КАС України суд закриває провадження у справі, якщо справу не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

З огляду на те, що заявлені позивачем вимоги не підлягають вирішенню у порядку адміністративного судочинства, колегія суддів вважає за необхідне закрити провадження у справі, роз'яснивши позивачу, що заявлені ним вимоги, підлягають вирішенню у порядку цивільного судочинства.

Керуючись ст.ст. 155, 157, 196, 198, 203, 205, 206 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Постанову Зарічненського районного суду Рівненської області від "18" грудня 2015 р. скасувати.

Провадження у справі закрити.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня складання її в повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя Л.В. Кузьменко

судді: Л.О. Зарудяна

Т.В. Іваненко

Повний текст cудового рішення виготовлено "10" березня 2016 р.

Роздруковано та надіслано:р.л.п.

1- в справу:

2 - позивачу: ОСОБА_3 АДРЕСА_3

3- відповідачу: Зарічненська селищна рада Рівненської області вул.Фестивальна,22,смт.Зарічне,Рівненська область,34000

4-третій особі: ОСОБА_4 - АДРЕСА_4