Справа № 813/6350/15
Суддя: Клименко Оксана Миколаївна
Дата ухвалення: 2016-03-01 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 березня 2016 року м Львів № 813/6350/15

18 год. 15 хв.

Львівський окружний адміністративний суд в складі головуючого судді Клименко О.М., за участю секретаря судового засідання Дорош Х.Р. та сторін і інших осіб, які беруть участь у справі:

позивача: представник Сеньків А.І.;

відповідача: представник Міклюш Т.Р.;

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Агроном Центр» до Державної податкової інспекції у Залізничному районі м. Львова Головного управління ДФС у Львівській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, -

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Агроном Центр» звернулось із позовом до Державної податкової інспекції у Залізничному районі м. Львова Головного управління ДФС у Львівській області, у якому просить скасувати податкові повідомлення-рішення № /15744 та № /15743 від 27.11.2015 року.

В обґрунтування позовних вимог представник позивача зазначає, що оскаржувані податкові повідомлення-рішення прийнято на підставі акта перевірки № 1609/13-03-22-01-13/38738473 від 13.11.2015 року.

У вищенаведеному акті контролюючий орган вказав про відсутність поставок позивачем виготовленої продукції на користь контрагентів ТОВ «Рудос-Строй», ПП «Олвітехно», ТОВ «Промтексторг», ТОВ «Ехотранс-БГО», ТОВ «Буд-Інвестментз», ТОВ «Екос-ТМ», ТОВ «Ноттес», ТОВ «Літес», ТОВ «Фармопілс», ТОВ «Компанія Гарс», ТОВ «Лайтер Плюс», а господарські операції з поставки товарів позивачем вказаним контрагентам, а також фізичним особам вважає безтоварними та такими, що не спричинили реального настання юридичних наслідків. Позивач з такими висновками не погоджується, зазначив про те, що відповідач не надав належної правової оцінки документам, які підтверджують факт реального здійснення господарських операцій позивача з названими контрагентами, а також доказам, які пов'язані із господарською діяльністю ТОВ «Агроном Центр». Долучені до матеріалів справи документи, на думку позивача, повністю спростовують висновки відповідача про порушення податкового законодавства, зазначені у акті податкової перевірки. А тому прийняті на основі таких висновків податкові повідомлення-рішення є протиправними і підлягають скасуванню. Представник позивача позовні вимоги підтримав повністю, просив позов задовольнити.

Відповідач позов заперечив повністю з підстав, викладених в письмових запереченнях на позовну заяву, зміст яких зводиться до такого. Оскаржувані податкові повідомлення-рішення прийнято на підставі висновків акта № 1609/13-03-22-01-13/38738473 від 13.11.2015 року, складеного за наслідками планової виїзної документальної перевірки ТОВ «Агроном Центр» з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 30.05.2013 року по 31.12.2014 року.

Відповідач зазначає, що позивачем не надано до перевірки необхідних первинних документів на підтвердження реальності здійснення господарських операцій із контрагентами ТОВ «Рудос-Строй», ПП «Олвітехно», ТОВ «Промтексторг», ТОВ «Ехотранс-БГО», ТОВ «Буд-Інвестментз», ТОВ «Екос-ТМ», ТОВ «Ноттес», ТОВ «Літес», ТОВ «Фармопілс», ТОВ «Компанія Гарс», ТОВ «Лайтер Плюс», а надані первинні документи містять недоліки та є дефектними. Звертає увагу, що проведеним аналізом податкових накладних АІС «Податковий блок» встановлено розрив ланцюга поставки (продажу) товарів за номенклатурою, оскільки контрагенти позивача придбавали у нього товар, реалізацію якого в подальшому не відображали. Також зазначає, що до перевірки не надано письмових договорів з покупцями - фізичними особами, а подані до перевірки видаткові накладні не містять інформації про покупця. Стверджує, що у позивача відсутні у власності чи в оренді торгові приміщення для здійснення реалізації товарів фізичним особам, тому кошти, отримані від невстановлених фізичних осіб за товар відповідач вважає безповоротною фінансовою допомогою. З огляду на наведене вважає, що формальне дотримання позивачем вимог законодавства не є підставою для визнання податкової вигоди обґрунтованою.

Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечив з підстав, викладених у письмовому запереченні, просив відмовити в задоволенні позовних вимог повністю.

Суд заслухав пояснення представників сторін, з'ясував обставини, на які сторони покликаються як на підставу своїх вимог та заперечень, дослідив письмові докази, якими такі обґрунтовуються, встановив наступні фактичні обставини справи.

ТОВ «Агроном Центр» зареєстроване як юридична особа 29.05.2013 року державним реєстратором Виконавчого комітету Львівської міської ради, узято на облік в органах ДПС 30.05.2013 року.

У період з 19.10.2015 року по 06.11.2015 року Державною податковою інспекцією у Залізничному районі м. Львова Головного управління ДФС у Львівській області проведено планову виїзну документальну перевірку ТОВ «Агроном Центр» () з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 30.05.2013 року по 31.12.2014 року, за наслідками якої складено № 1609/13-03-22-01-13/38738473 від 13.11.2015 року.

У висновках акта перевірки відповідач зазначив про порушення ТОВ «Агроном Центр» п. п. 14.1.13., п. п. 14.1.36., п. п. 14.1.56., п. п. 14.1.202., п. п. 14.1.228., п. п. 14.1.257. п. 14.1. ст. 14, п. 135.1., п. 135.2., п. 135.4., п. п. 135.5.4. п. 135.5. ст. 135, п. 137.10. ст. 137, п. 138.6., п. 138.8. ст. 138 Податкового кодексу України, що призвело до завищення об'єкта оподаткування податком на прибуток на загальну суму 2825449,67 грн., заниження об'єкта оподаткування податком на прибуток на загальну суму 1119564,00 грн., завищення валових витрат на загальну суму 2825449,67 грн.; п. 189.1 ст. 189, п. 198.5 ст. 198 Податкового кодексу України, що призвело до завищення від'ємного значення ПДВ на загальну суму 449981,00 грн.

Позивач з висновками акта перевірки не погодився, оскаржив його в адміністративному порядку. За наслідками розгляду скарги на акт перевірки у задоволенні скарги відмовлено та на основі висновків акта перевірки було прийнято податкові повідомлення-рішення № /15744 та № /15743 від 27.11.2015 року.

Вирішуючи спір, суд керується наступними положеннями чинного законодавства.

Відповідно до ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, добросовісно.

Податковий кодекс України містить наступні нормативні положення щодо порядку формування валових доходів та витрат, а також податкового кредиту та сплати зобов'язань з податку на додану вартість.

Згідно з п. п. 14.1.179. п. 14.1. ст. 14 ПК України податкове зобов'язання для цілей розділу V цього Кодексу - загальна сума податку на додану вартість, одержана (нарахована) платником податку в звітному (податковому) періоді.

Згідно з п. п. 14.1.181. п. 14.1. ст. 14 ПК України податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Відповідно до п. п. 14.1.267. п. 14.1. ст. 14 ПК України безповоротна фінансова допомога - це:

сума коштів, передана платнику податків згідно з договорами дарування, іншими подібними договорами або без укладення таких договорів;

сума безнадійної заборгованості, відшкодована кредитору позичальником після списання такої безнадійної заборгованості;

сума заборгованості одного платника податків перед іншим платником податків, що не стягнута після закінчення строку позовної давності;

основна сума кредиту або депозиту, що надані платнику податків без встановлення строків повернення такої основної суми, за винятком кредитів, наданих під безстрокові облігації, та депозитів до запитання у банківських установах, а також сума процентів, нарахованих на таку основну суму, але не сплачених (списаних).

Згідно з п. 44.1. ст. 44 ПК України для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Згідно з п. п. 54.3.2. п. 54.3. ст. 54 ПК України контролюючий орган зобов'язаний самостійно визначити суму грошових зобов'язань, зменшення (збільшення) суми бюджетного відшкодування та/або зменшення (збільшення) від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток або від'ємного значення суми податку на додану вартість платника податків, передбачених цим Кодексом або іншим законодавством, якщо дані перевірок результатів діяльності платника податків свідчать про заниження або завищення суми його податкових зобов'язань, суми бюджетного відшкодування та/або від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток або від'ємного значення суми податку на додану вартість платника податків, заявлених у податкових (митних) деклараціях, уточнюючих розрахунках.

Згідно з п. 57.3. ст. 57 ПК України у разі визначення грошового зобов'язання контролюючим органом за підставами, зазначеними у підпунктах 54.3.1 - 54.3.6 пункту 54.3 статті 54 цього Кодексу, платник податків зобов'язаний сплатити нараховану суму грошового зобов'язання протягом 10 календарних днів, що настають за днем отримання податкового повідомлення-рішення, крім випадків, коли протягом такого строку такий платник податків розпочинає процедуру оскарження рішення контролюючого органу.

Згідно з п. п. 135.4.1. п. 135.4. ст. 135 ПК України дохід від операційної діяльності визнається в розмірі договірної (контрактної) вартості, але не менше ніж сума компенсації, отримана в будь-якій формі, в тому числі при зменшенні зобов'язань, та включає дохід від реалізації товарів, виконаних робіт, наданих послуг, у тому числі винагороди комісіонера (повіреного, агента тощо).

Згідно з п. п. 138.1.1. п. 138.1. ст. 138 ПК України витрати операційної діяльності включають собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг та інші витрати беруться для визначення об'єкта оподаткування з урахуванням пунктів 138.2, 138.11 цієї статті, пунктів 140.2 - 140.5 статті 140, статей 142 і 143 та інших статей цього Кодексу, які прямо визначають особливості формування витрат платника податку.

Згідно з п. 138.2. ст. 138 ПК України витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

Відповідно до п. 138.4. ст. 138 ПК України витрати, що формують собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг, крім нерозподільних постійних загальновиробничих витрат, які включаються до складу собівартості реалізованої продукції в періоді їх виникнення, визнаються витратами того звітного періоду, в якому визнано доходи від реалізації таких товарів, виконаних робіт, наданих послуг.

Згідно з п. п. 139.1.9. п. 139.1. ст. 139 ПК України не включаються до складу витрат витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

Виходячи із наведених норм закону, до складу валових витрат платника податку належать витрати, які: 1) підтверджені первинними документами; 2) пов'язані з підготовкою, організацією, веденням виробництва, продажем продукції (робіт, послуг( і охороною праці, тому право на зменшення об'єкта оподаткування податку на прибуток на суму понесених витрат надається добросовісним платникам для компенсації витрат, понесених у процесі здійснення реальної економічної діяльності, за умови наявності належного документального підтвердження виконання господарської операції.

Згідно з п. 185.1. ст. 185 ПК України об'єктом оподаткування є операції платників податку з постачання товарів, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу, у тому числі операції з передачі права власності на об'єкти застави позичальнику (кредитору), на товари, що передаються на умовах товарного кредиту, а також з передачі об'єкта фінансового лізингу в користування лізингоотримувачу/орендарю.

Згідно з п. 188.1. ст. 188 ПК України база оподаткування операцій з постачання товарів/послуг визначається виходячи з їх договірної (контрактної) вартості, але не нижче звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, з урахуванням загальнодержавних податків та зборів (крім податку на додану вартість та акцизного податку на спирт етиловий, що використовується виробниками - суб'єктами господарювання для виробництва лікарських засобів, у тому числі компонентів крові і вироблених з них препаратів, крім лікарських засобів у вигляді бальзамів та еліксирів, і збору на обов'язкове державне пенсійне страхування на послуги стільникового рухомого зв'язку).

Відповідно до п. 198.1 ст. 198 ПК України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг; б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.

Пунктом 198.3 ст. 198 ПК України визначено, що податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг (у разі здійснення контрольованих операцій - не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу) та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Згідно з п. 198.6 ст. 198 ПК України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу. У разі коли на момент перевірки платника податку контролюючим органом суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними цим пунктом документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу.

Беручи до уваги наведені вище норми закону, необхідною умовою для формування валових витрат та віднесення платником ПДВ до податкового кредиту звітного періоду сум ПДВ, включених в ціну придбаних товарів (послуг), є факт придбання таких товарів (послуг) з метою їх використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності такої особи - платника. Закон не ставить у залежність необхідність попередньої сплати ПДВ до бюджету кінцевим споживачем чи первісним постачальником як умову для формування податкового кредиту платника податку. Аналіз господарської діяльності платника податку повинен здійснюватися на підставі даних його податкового, бухгалтерського обліку та відповідності їх дійсному економічному змісту операцій.

Податковий кредит для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на додану вартість має бути фактично здійснений і підтверджений належним чином складеними первинними документами, що відображають реальність господарської операції, яка є підставою для формування податкового обліку платника податків.

На підтвердження здійснення господарських операцій позивача з контрагентами ТОВ «Рудос-Строй», ПП «Олвітехно», ТОВ «Промтексторг», ТОВ «Ехотранс-БГО», ТОВ «Буд-Інвестментз», ТОВ «Екос-ТМ», ТОВ «Ноттес», ТОВ «Літес», ТОВ «Фармопілс», ТОВ «Компанія Гарс», ТОВ «Лайтер Плюс» позивачем надано копії:

- договору № 21 від 21.08.2013 року про поставку товарів, укладеного позивачем та ТОВ «Рудос-Строй» (т. 1, а. с. 163-166);

- податкових та видаткових накладних про поставку товару відповідно до договору № 21 від 21.08.2013 року (т. 1, а. с. 167-170);

- договору № 07/01 від 07.10.2013 року про поставку товарів, укладеного позивачем та ТОВ «Ехотранс-БГО» (т. 1, а. с. 171-174);

- податкових та видаткових накладних про поставку товару відповідно до договору № 07/01 від 07.10.2013 року (т. 1, а. с. 175-178);

- договору № 18/10 від 18.10.2013 року про поставку товарів, укладеного позивачем та ПП «Олвітехно» (т. 1, а. с. 179-182);

- податкової та видаткової накладних про поставку товару відповідно до договору № 18/10 від 18.10.2013 року (т. 1, а. с. 183-184);

- договору № 23 від 23.12.2013 року про поставку товарів, укладеного позивачем та ТОВ «Буд-Інвестментз» (т. 1, а. с. 185-188);

- податкової та видаткової накладних про поставку товару відповідно до договору № 23 від 23.12.2013 року (т. 1, а. с. 189-190);

- договору № 25 від 25.12.2013 року про поставку товарів, укладеного позивачем та ТОВ «Промтексторг» (т. 1, а. с. 191-194);

- податкової та видаткової накладних про поставку товару відповідно до договору № 25 від 25.12.2013 року (т. 1, а. с. 195-196);

- договору № 24/01/14 від 24.01.2014 року про поставку товарів, укладеного позивачем та ТОВ «Фармопілс» (т. 1, а. с. 197-200);

- податкових та видаткових накладних про поставку товару відповідно до договору № 24/01/14 від 24.01.2014 року (т. 1, а. с. 201-206);

- договору № 28/01/14 від 28.01.2014 року про поставку товарів, укладеного позивачем та ТОВ «Екос-ТМ» (т. 1, а. с. 207-210);

- податкових та видаткових накладних про поставку товару відповідно до договору № 28/01/14 від 28.01.2014 року (т. 1, а. с. 211-221);

- товарно-транспортних накладних про перевезення товару, придбаного за договором № 28/01/14 від 28.01.2014 року (т. 2, а. с. 56-61, 73);

- договору № 07/02/14 від 07.02.2014 року про поставку товарів, укладеного позивачем та ТОВ «Компанія Гарс» (т. 1, а. с. 222-224);

- податкових та видаткових накладних про поставку товару відповідно до договору № 07/02/14 від 07.02.2014 року (т. 1, а. с. 225-228);

- товарно-транспортних накладних про перевезення товару, придбаного за договором № 07/02/14 від 07.02.2014 року (т. 2, а. с. 62-65);

- договору № 19/02/14 від 19.02.2014 року про поставку товарів, укладеного позивачем та ТОВ «Літес» (т. 1, а. с. 229-232);

- податкових та видаткових накладних про поставку товару відповідно до договору № 19/02/14 від 19.02.2014 року (т. 1, а. с. 233-236);

- товарно-транспортних накладних про перевезення товару, придбаного за договором № 19/02/14 від 19.02.2014 року (т. 2, а. с. 66-67);

- договору № 18/02/14 від 18.02.2014 року про поставку товарів, укладеного позивачем та ТОВ «Ноттес» (т. 1, а. с. 237-240);

- податкових та видаткових накладних про поставку товару відповідно до договору № 18/02/14 від 18.02.2014 року (т. 1, а. с. 241-244);

- товарно-транспортних накладних про перевезення товару, придбаного за договором № 18/02/14 від 18.02.2014 року (т. 2, а. с. 68-69,72);

- договору № 10/04/14 від 10.04.2014 року про поставку товарів, укладеного позивачем та ТОВ «Лейтер Плюс» (т. 1, а. с. 245-248);

- податкових та видаткових накладних про поставку товару відповідно до договору № 10/04/14 від 10.04.2014 року (т. 1, а. с. 249-250, т. 2, а. с. 1-1а);

- товарно-транспортних накладних про перевезення товару, придбаного за договором № 10/04/14 від 10.04.2014 року (т. 2, а. с. 70-71);

- рахунків на оплату товару відповідно до договорів поставки, укладених з контрагентами ТОВ «Рудос-Строй», ПП «Олвітехно», ТОВ «Промтексторг», ТОВ «Ехотранс-БГО», ТОВ «Буд-Інвестментз», ТОВ «Екос-ТМ», ТОВ «Ноттес», ТОВ «Літес», ТОВ «Фармопілс», ТОВ «Компанія Гарс», ТОВ «Лайтер Плюс» (т. 3, а. с. 247-250, т. 4, а. с. 1-15);

- банківських виписок по особовому рахунку із зазначенням оплати за товар, поставлений контрагентам ТОВ «Рудос-Строй», ПП «Олвітехно», ТОВ «Промтексторг», ТОВ «Ехотранс-БГО», ТОВ «Буд-Інвестментз», ТОВ «Екос-ТМ», ТОВ «Ноттес», ТОВ «Літес», ТОВ «Фармопілс», ТОВ «Компанія Гарс», ТОВ «Лайтер Плюс» відповідно до укладених договорів поставки (т. 2, а. с. 2-27);

- реєстрів виданих та отриманих податкових накладних за період з серпня 2013 року по грудень 2014 року (т. 4, а. с. 55-215);

- договору про співпрацю від 01.08.2013 року, укладеного позивачем та ТОВ «Агроком Центр» та додаткових договорів до нього про здійснення забою та транспортування птиці та продуктів забою та обробки птиці та актів-розрахунків (т. 3, а. с. 230-246).

Також позивачем долучено до матеріалів справи копії видаткових та податкових накладних, виписок із банківського рахунка, паспортів громадянина України карток фізичної особи - платника податків та заяв на підтвердження здійснення господарських операцій (продажу продукції) фізичним особам, зазначеним у акті податкової перевірки (т. 2, а. с. 74-250, т. 3, а. с. 1-161).

Суми ПДВ по взаємовідносинах з ТОВ «Рудос-Строй», ПП «Олвітехно», ТОВ «Промтексторг», ТОВ «Ехотранс-БГО», ТОВ «Буд-Інвестментз», ТОВ «Екос-ТМ», ТОВ «Ноттес», ТОВ «Літес», ТОВ «Фармопілс», ТОВ «Компанія Гарс», ТОВ «Лайтер Плюс» відображено в податковій звітності ТОВ «Агроном Центр», про що свідчать копії додатку № 5 до податкової декларацій з ПДВ за відповідний період.

Відповідач у акті перевірки стверджує про розрив ланцюга поставки (продажу) товарів за номенклатурою, а саме: в період проведення взаєморозрахунків контрагенти позивача ТОВ «Рудос-Строй», ПП «Олвітехно», ТОВ «Промтексторг», ТОВ «Ехотранс-БГО», ТОВ «Буд-Інвестментз», ТОВ «Екос-ТМ», ТОВ «Ноттес», ТОВ «Літес», ТОВ «Фармопілс», ТОВ «Компанія Гарс», ТОВ «Лайтер Плюс» придбавали у нього продукцію, однак в подальшому її реалізацію не відображали, відтак, відповідач стверджує про відсутність самого факту отримання товару від ТОВ «Агроном Центр».

Також відповідач у акті перевірки зазначає, що фінансово-господарські операції позивача та його контрагентів ТОВ «Рудос-Строй», ПП «Олвітехно», ТОВ «Промтексторг», ТОВ «Ехотранс-БГО», ТОВ «Буд-Інвестментз», ТОВ «Екос-ТМ», ТОВ «Ноттес», ТОВ «Літес», ТОВ «Фармопілс», ТОВ «Компанія Гарс», ТОВ «Лайтер Плюс» носять характер безтоварних та спрямованих на безпідставне формування податкового кредиту та легалізації готівкових коштів.

Крім того, відповідач у акті перевірки стверджує, що позивач реалізовував готову продукцію фізичним особам без наявності у власності чи в оренді торгових приміщень, без наявності цінників на товар, у видаткових накладних не вказано прізвище, ім'я та по-батькові покупця.

Суд зазначає, що статтею 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» визначено, що господарська операція - це дія або подія, що викликає зміни у структурі активів і зобов'язань, власному капіталі підприємства. Із положень ч. 1, 2, 3 ст. 9 вказаного Закону вбачається, що бухгалтерський облік полягає, зокрема, у складанні та прийнятті до обліку первинних документів, які фіксують факти здійснення господарських операцій, складенні на їх підставі зведених облікових документів, систематизація інформації первинних документів на рахунках бухгалтерського обліку в регістрах синтетичного та аналітичного обліку шляхом подвійного запису їх на взаємопов'язаних рахунках бухгалтерського обліку. Підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факт здійснення господарської операції. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Норми аналогічного змісту містить Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Мінфіну України від 24.05.1995 року №88, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 05 червня 1995 року за №168/704.

Суд відмічає, що надані позивачем первинні документи містять всі необхідні реквізити, передбачені ч. 2 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», а відтак, є належними первинними документами, які фіксують факт здійснення господарських операцій.

Факт реального продажу товарів відповідно до договорів поставки із зазначеними контрагентами позивача - юридичними особами та фізичними особами, зазначеними у акті перевірки, підтверджується первинними документами встановленої форми, які оформлені із урахуванням вимог Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» та Господарського кодексу України. Долучені позивачем документи мають усі необхідні реквізити та відомості, у повній мірі відображають зміст господарських операцій, і в суду немає підстав ставити під сумнів їх достовірність. Податкові накладні, які засвідчують факт поставки товарів, також належно оформлені. Отже, реальність господарських операцій ТОВ «Агроном Центр» з продажу товарів підтверджується долученими до справи письмовими доказами та не викликає сумнівів.

В свою чергу, податковий орган формально підійшов до встановлення правомірності формування позивачем валових витрат та податкового кредиту, а викладені в акті перевірки від 13.11.2015 року висновки не ґрунтуються на дослідженні наданих до перевірки первинних документів, тому, висновки про відсутність реальності здійснення господарських операцій ґрунтуються виключно на припущеннях, не підтверджених жодними доказами.

Суд вважає безпідставним твердження відповідача про відсутність у видаткових накладних, виданих фізичним особам, зазначення прізвища, імені та по-батькові покупця. Позивачем до матеріалів справи додано копії згаданих видаткових накладних, у яких міститься прізвище, ім'я та по-батькові покупця.

Суд вважає необґрунтованим покликання відповідача на ту обставину, що позивачем не здійснювалось транспортування товару його контрагентам. Відповідно до умов договорів поставки, обов'язку позивача (продавця) здійснювати транспортування товару покупцю не встановлено. Відтак, отримання товару покупцями могло відбуватись шляхом самовивозу або доставки засобами продавця.

Відповідно до ч. 4 ст. 70 КАС України обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування, крім випадків, коли щодо таких обставин не виникає спору.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності, відповідно до ч. 2 ст. 71 КАС України, покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Наведені у сукупності обставини та досліджені документальні докази суд вважає достатніми для висновку про те, що господарські операції з поставки товарів мали реальний характер, факти поставки позивачем товарів оформлені документально та спрямовані на реальне настання правових наслідків, що обумовлені укладеними договорами.

Щодо доводів відповідача, зазначених у акті перевірки від 13.11.2015 року про порушення податкового законодавства позивачем, які ґрунтуються на інформації АІС «Податковий блок» та актах податкових перевірок контрагентів позивача стосовно порушення податкового законодавства контрагентами позивача, суд вважає за необхідне вказати наступне.

Оцінюючи доводи відповідача про відсутність реалізації контрагентами позивача товару, придбаного на виконання договорів поставки, суд надає перевагу письмовим доказам (первинним документам), дослідженим під час розгляду адміністративної справи, а також враховує, що вид реалізованого товару відповідає видам діяльності позивача.

Відповідно до ст. ст. 46-49 Податкового кодексу України ведення податкового обліку покладено на кожного окремого платника податку. При цьому такий платник несе самостійну відповідальність за порушення правил ведення податкового обліку. Зазначена відповідальність стосується кожного окремого платника податку і не може автоматично поширюватися на третіх осіб, у тому числі на його контрагентів.

Якщо контрагент позивача в подальшому не дотримувався у своїй діяльності законодавчих норм, це тягне відповідальність та негативні наслідки саме щодо нього. Зазначені обставини не є підставою для нарахування позивачу додаткових платежів у разі якщо останній виконав усі передбачені законом умови щодо віднесення сплачених сум до податкового кредиту і має всі необхідні для цього документальні підтвердження.

Закон не ставить у залежність право платника податку на бюджетне відшкодування від податкового обліку (стану) інших осіб і фактичної сплати податку до бюджету як його контрагентами, так і іншими учасниками (контрагентами) по всьому ланцюгу товарообігу. Чинне законодавство не передбачає за покупцем обов'язку сплачувати ПДВ повторно, якщо такий податок не буде сплачений продавцем або іншою особою, оскільки ПДВ, який включено до ціни товару (робіт, послуг), є податковим зобов'язання продавця товару і саме продавець несе обов'язок по сплаті цього податку до бюджету. Невиконання чи неналежне виконання контрагентом покупця свого обов'язку, а також наявність інших обставин, що можуть свідчити про недобросовісне ведення господарської діяльності таким контрагентом, не може створювати наслідки для самого покупця.

Доказів на підтвердження того, що позивач був обізнаний щодо неправомірної, на думку контролюючого органу, діяльності його контрагентів, прямої чи опосередкованої причетності до такої діяльності з метою отримання податкової вигоди відповідачем не надано. Відносини між учасниками наступних ланок постачання товарів не мають безпосереднього впливу на дослідження факту реальності вчиненої господарської операції між конкретними контрагентами. В разі наявності у органу державної фіскальної служби інформації щодо порушення окремим платником податків податкового законодавства, негативні наслідки повинні застосовуватись саме до цієї особи.

Суд погоджується з твердженнями позивача про недопустимість такого підходу відповідача до правової оцінки правовідносин щодо формування валових витрат та податкового кредиту. З цього приводу слід також зазначити, що висновки податкового органу прямо суперечать не лише нормам Податкового кодексу України, а й практиці Європейського Суду з прав людини, яка відповідно до вимог ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» застосовується національними судами як джерело права. Так, Європейський Суд у рішенні від 22 січня 2009 року у справі «БУЛВЕС АД проти Болгарії» (заява № 3991/03) зазначив, що платник податку не повинен нести наслідків невиконання постачальником його зобов'язань зі сплати податку і в результаті сплачувати податок на додану вартість другий раз, а також сплачувати пеню. На думку суду, такі вимоги стали надмірним тягарем для платника податку, що порушило справедливий баланс, який повинен підтримуватися між вимогами суспільного інтересу та вимогами захисту права власності.

Податковим кодексом України визначено єдину підставу для формування податкового кредиту, а саме наявність у платника податку належно оформленої податкової накладної. Отже, єдиними факторами, які можуть впливати на формування податкового кредиту є наявність податкової накладної та наявність господарської операції.

Подання платником до контролюючого органу усіх належним чином оформлених первинних документів, передбачених податковим законодавством, з ціллю отримання податкової вигоди є підставою для її отримання, якщо податковий орган не доведе неправдивість, недостовірність або суперечливість відомостей, що містяться у таких документах.

Доводи ж контролюючого органу про отримання платником необґрунтованої податкової вигоди мають ґрунтуватись на сукупності доказів, що безспірно підтверджують існування обставин, які виключають право платника на формування податкового кредиту, такі у матеріалах справи відсутні.

За таких обставин, суд зазначає, що наявність або відсутність окремих документів не є підставою для висновків про відсутність господарської операції, якщо з інших даних вбачається, що фактичний рух активів або зміни у власному капіталі чи зобов'язаннях платника податків у зв'язку з його господарською діяльністю мали місце.

Такого ж правового висновку дійшов Верховний суд України у постанові від 22.09.2015 року у справі № 2а-2717/11/2670.

Стосовно покликань відповідача на вирок Святошинського районного суду м. Києва від 09.09.2015 року про визнання винним засновника та керівника ТОВ «Вестес» та ТОВ «Літес» у пособництві у фіктивному підприємництві та підробленні офіційних документів суд зазначає наступне. Судом у вказаному вироці не досліджувались господарські операції ТОВ «Вестес» та ТОВ «Літес» із ТОВ «Агроном Центр», не встановлено протиправних дій засновника та керівника ТОВ «Вестес» та ТОВ «Літес» стосовно господарських операцій вказаних контрагентів із ТОВ «Агроном Центр», відтак, судом не береться до уваги вказаний вирок.

Крім того, судом допитано в якості свідка ОСОБА_3, який пояснив, що неодноразово здійснював покупку м'явся птиці у позивача для власного споживання, оплату за придбаний товар здійснював через установу банку. Ствердив, що продукція позивача була належної якості, а її отримання відбувалось шляхом самовивозу.

Допитаний судом в якості свідка ОСОБА_4 пояснив, що неодноразово здійснював покупку м'яса птиці у позивача для власного споживання, претензій до якості продукції не має.

Обставини, зазначені свідками, на переконання суду, є додатковим доказом реальності здійснення господарських операцій позивача з фізичними особами, правомірності формування позивачем показників доходів та витрат та безпідставності твердження відповідача про заниження позивачем об'єкта оподаткування податком на прибуток на загальну суму 1119564,00 грн.

Встановлені в ході судового розгляду обставини свідчать про безпідставність твердження відповідача про те, що кошти в сумі 1119564,00 грн., отримані від зазначених у акті податкової перевірки фізичних осіб за товар, є безповоротною фінансовою допомогою.

Проаналізувавши податкові повідомлення-рішення № /15744 та № /15743 від 27.11.2015 року на предмет відповідності критеріям, визначеним ч. 3 ст. 2 КАС України, суд дійшов висновку, що такі прийняті необґрунтовано, без урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії) та непропорційно. В той же час позивач довів обґрунтованість позовних вимог належними та допустимими доказами. Виходячи з положень пункту 1 частини другої статті 162 КАС України суд приходить до висновку, що такі податкові повідомлення-рішення є протиправними та підлягають скасуванню.

Відповідно до правил ст. 94 КАС України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись ст.ст. 17-19, 71, 94, 160-163 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Залізничному районі м. Львова Головного управління ДФС у Львівській області № /15744 від 27.11.2015 року.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Залізничному районі м. Львова Головного управління ДФС у Львівській області № /15743 від 27.11.2015 року.

Присудити за рахунок бюджетних асигнувань Державної податкової інспекції у Залізничному районі м. Львова Головного управління ДФС у Львівській області на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Агроном Центр» (вул. Сахарова, 43, м. Львів, 79026, ) судовий збір у розмірі 12375 (дванадцять тисяч триста сімдесят п'ять) грн. 30 коп.

Постанова суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга подається до Львівського апеляційного адміністративного суду через Львівський окружний адміністративний суд. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Львівського апеляційного адміністративного суду.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 КАС України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 КАС України, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Повний текст постанови виготовлено та підписано 09.03.2016 року.

Суддя Клименко О.М.