Справа № 814/3679/15
Суддя: Градовський Ю.М.
Дата ухвалення: 2016-03-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
----------------------
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 березня 2016 р.м.ОдесаСправа № 814/3679/15

Категорія: 9.2.1 Головуючий в 1 інстанції: Желєзний І. В.

Судова колегія Одеського апеляційного адміністративного суду у складі:

Головуючого: Градовського Ю.М.

суддів: Кравченка К.В.

Лукянчук О.В.

розглянувши в порядку письмового провадження в м.Одесі апеляційну скаргу Головного управління Державної фіскальної служби у Миколаївській області на постанову Миколаївського окружного адміністративного суду від 28 жовтня 2015р. по справі за адміністративним позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 до Головного управління Державної фіскальної служби у Миколаївській області про визнання протиправним та скасування рішення про застосування фінансових санкцій,-

В С Т А Н О В И Л А:

У вересні 2015р. ФОП ОСОБА_2 звернулась в суд із позовом до Головного управління Державної фіскальної служби у Миколаївській області, в якому просила визнати протиправним та скасувати рішення відповідача про застосування фінансових санкцій за №000069/02-21 від 4.09.2015р..

В обґрунтування своїх позовних вимог позивачка зазначила, що у відповідача відсутня передбачена пп.80.2.3 п.80.2 ст.80 ПК України підстава для проведення перевірки, крім того у наказі від 12.08.2015р. №356 «Про проведення фактичної перевірки» не вірно зазначено адресу місця здійснення діяльності позивача, а перевірка проводилась за іншою адресою, ніж зазначено в наказі та направлені на перевірку.

Разом з тим, під час перевірки посадові особи відповідача діяли з порушенням п.81.3 ст.81 ПК України, а саме не у межах повноважень, визначених Податковим кодексом України, так як в акті перевірки наявні оціночні судження посадових осіб щодо визначення належної позивачу малої архітектурної форми саме як «палатки», а не «павільйон».

Посилаючись на зазначені обставини справи, просила позов задовольнити.

Постановою Миколаївського окружного адміністративного суду від 28 жовтня 2016р. адміністративний позов задоволено.

Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Державної фіскальної служби у Миколаївській області про застосування фінансових санкцій від 4.09.2015р. №000069/02-21.

Присуджено на користь фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 (РПОКПП НОМЕР_1) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Державної Фіскальної служби у Миколаївській області суму сплаченого судового збору в розмірі 487 гривень 20 копійок.

В апеляційній скарзі апелянт просить постанову суду скасувати та прийняти нову постанову, якою відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі, посилаючись на порушення норм права.

Судова колегія вважає, що у відповідності до п.1 ч.1 ст.197КАС України, апеляційну скаргу можливо розглянути в порядку письмового провадження, оскільки в матеріалах справи достатньо доказів для вирішення справи по суті.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідь судді-доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла до висновку про залишення скарги без задоволення, постанови суду без змін, з наступних підстав.

Відповідно до ст.200КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасовано правильне по суті рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Задовольняючи адміністративний позов суд першої інстанції виходив з того, що відповідач - суб'єкт владних повноважень в правовідносинах, що були предметом судового дослідження (при вчиненні дій та прийнятті рішення), діяв не на підставі, не в спосіб, що передбачені законами України, та без врахування усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення.

Вирішуючи спір судова колегія вважає, що суд першої інстанції повно та об'єктивно дослідив обставини по справі, надані докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Так, судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи, що ФОП ОСОБА_2 є суб'єктом господарювання та як платник податку перебуває на обліку в ДПІ у Центральному районі м.Миколаєва. На час перевірки здійснювала діяльність, в тому числі з роздрібної торгівлі пивом.

12.08.2015р. представниками ДФС здійснено фактичну перевірку ФОП ОСОБА_2 з питань дотримання вимог законодавства в частині виробництва, обліку, зберігання, транспортування та обігу спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів за адресою вул.Гмирьова, ріг вул. Енгельса (павільйон), під час проведення якої контролюючим органом зроблено висновок про реалізацію суб'єктом господарювання однієї пляшки пива «Янтарь» 0,5л. вартістю 11-50грн. у невизначеному для цього місці торгівлі - торгівельній палатці. Результати перевірки оформлені актом від 12.08.2015р. №85/14-29-21-12/НОМЕР_1. За наслідками перевірки відповідачем прийнято рішення від 4.09.2015р. за №000069/02-21 про застосування до позивача фінансових санкцій (штрафу) на суму 6800грн. за продаж однієї пляшки пива у невизначеному для цього місці торгівлі.

Перевіряючи наявність в діях суб'єкта господарювання правопорушення, суд першої інстанції виходив з того, що підстави для проведення фактичної перевірки визначені ст.80 ПК України.

Пункт 80.2. ст.80 ПК України передбачає, що фактична перевірка може проводитися на підставі рішення керівника органу податкової служби, оформленого наказом, копія якого вручається платнику податків або його уповноваженому представнику під розписку до початку проведення такої перевірки, та за наявності хоча б однієї з таких обставин:

- у разі коли за результатами перевірок інших платників податків виявлено факти, які свідчать про можливі порушення платником податків законодавства щодо виробництва та обігу підакцизних товарів, здійснення платником податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності документа, що підтверджує державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців відповідно до закону, патентів, ліцензій та інших документів, контроль за наявністю яких покладено на органи державної податкової служби, та виникає необхідність перевірки таких фактів (п.80.2.1. ст.80 ПК України);

- у разі отримання в установленому законодавством порядку інформації від державних органів або органів місцевого самоврядування, яка свідчить про можливі порушення платником податків законодавства, контроль за яким покладено на органи державної податкової служби, зокрема, щодо здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності документа, що підтверджує державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців відповідно до закону, патентів, ліцензій, та інших документів, контроль за наявністю яких покладено на органи державної податкової служби, виробництва та обігу підакцизних товарів (п.80.2.2. ст.80 ПК України);

- письмового звернення покупця (споживача), оформленого відповідно до закону, про порушення платником податків установленого порядку проведення розрахункових операцій, касових операцій, патентування або ліцензування (п.80.2.3. ст.80 ПК України);

- неподання суб'єктом господарювання в установлений законом строк обов'язкової звітності про використання реєстраторів розрахункових операцій, розрахункових книжок та книг обліку розрахункових операцій, подання їх із нульовими показниками (п.80.2.4. ст.80 ПК України);

- отримання в установленому законодавством порядку інформації про порушення вимог законодавства в частині виробництва, обліку, зберігання та транспортування спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів та цільового використання спирту платниками податків, а також здійснення функцій, визначених законодавством у сфері виробництва і обігу спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів (п.80.2.5. ст.80 ПК України);

- у разі виявлення за результатами попередньої перевірки порушення законодавства з питань, визначених у пункті 75.1.3 (п. 80.2.6. ст.80 ПК України);

- у разі отримання в установленому законодавством порядку інформації про використання праці найманих осіб без належного оформлення трудових відносин та виплати роботодавцями доходів у вигляді заробітної плати без сплати податків до бюджету, а також здійснення фізичною особою підприємницької діяльності без державної реєстрації (п.80.2.75. ст.80 ПК України).

Як вбачається з матеріалів справи, згідно наказу в.о. начальника Головного управління ДФС у Миколаївській області від 12.08.2015р. №356 фактична перевірка позивача призначена з підстав, зазначених в пп.80.2.3 п.80.2 ст.80 ПК України (письмове звернення споживача).

Проте, як встановлено судом першої інстанції та підтверджено під час апеляційного розгляду, відповідачем не надано будь-яких доказів щодо наявності підстав для проведення вказаної перевірки, визначених у наказі.

Разом з тим, як вбачається з направлення на перевірку (а.с.46) підставою для її проведення вказано пп.80.2.5 п.80.2 ст.80 ПК України (отримання в установленому законодавством порядку інформації про порушення вимог законодавства в частині виробництва, обліку, зберігання та транспортування спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів та цільового використання спирту платниками податків, а також здійснення функцій, визначених законодавством у сфері виробництва і обігу спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів, нафтопродуктів, палива моторного альтернативного, скрапленого газу).

Крім того, в наказі на проведення фактичної перевірки №356 від 12.08.2015р. (а.с.11) та в направленні на перевірку №458/14-29-03-01-33 від 12.08.2015р. (а.с.46), вказана адреса вул.Космонавтів, ріг вул.Енгельса, в той час як фактично перевірка була проведена за адресою вул.Гмирьова, ріг вул.Енгельса.

Таким чином, судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції, що оскільки в наказі на перевірку та в направленнях на перевірку зазначені різні підстави для проведення фактичної перевірки суб'єкта господарювання, перевірка проводилась за іншою адресою, ніж передбачалось наказом та направленнями на перевірку, суб'єкт владних повноважень діяв не на підставі, не в спосіб, що передбачені законами України.

Щодо стосується змісту порушення, за яке застосовано штраф у розмірі 6800грн., судова колегія виходить з наступного.

Статтею 1 ЗУ «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів» визначено, що роздрібна торгівля - це діяльність по продажу товарів, безпосередньо громадянами та іншим кінцевим споживачам для їх особистого некомерційного використання незалежно від форми розрахунків, у тому числі на розлив у ресторанах, кафе, барах, інших суб'єктах господарювання громадського харчування.

Місце торгівлі - це місце реалізації товарів, у тому числі на розлив, в одному торговому приміщенні (будівлі) за місцем його фактичного розташування, для тютюнових виробів та пива - без обмеження площі, для алкогольних напоїв, крім пива, - торговельною площею не менше 20м2, обладнане реєстраторами розрахункових операцій (незалежно від їх кількості) або де є книги обліку розрахункових операцій (незалежно від їх кількості), в яких фіксується виручка від продажу алкогольних напоїв та тютюнових виробів незалежно від того, чи оформляється через них продаж інших товарів.

У відповідності до ст.15-3 ЗУ «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів» забороняється продаж пива (крім безалкогольного) у невизначених для цього місцях торгівлі.

Статтею 17 ЗУ «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів» передбачено, що до суб'єктів господарювання застосовуються фінансові санкції у виді штрафів у разі торгівлі тютюновими виробами за цінами, вищими від максимальних роздрібних цін на тютюнові вироби, встановлених виробником або імпортером таких тютюнових виробів, - 100 відсотків вартості наявних у суб'єкта підприємницької діяльності тютюнових виробів, але не менше 10000грн.

Як зазначено в акті перевірки №85/14-29-21-12/НОМЕР_1 від 12.08.2015р., «о 15:45год. проведена перевірка «павільйон», що розташовано за адресою:АДРЕСА_1» та встановлено «факт реалізації однієї пляшки пива «Янтарь» 0,5л. вартістю 11,50грн. у невизначеному для цього місця торгівлі (торгівельна палатка), чим порушено вимоги ст.15-3 ЗУ «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів». Фактів торгівлі тютюновими виробами не встановлено».

Як вбачається з ліцензії серії АЕ №664139 на роздрібну торгівлю алкогольними напоями (пивом) (а.с.10) місце здійснення діяльності позивачки :АДРЕСА_1.

Зазначений павільйон розміщено позивачкою на підставі рішення Миколаївської міської ради №12/25 від 23.12.2011р. «Про розміщення тимчасових об'єктів (груп розташованих поряд тимчасових об'єктів) для провадження підприємницької діяльності та укладення договору про встановлення особистого строкового сервітуту», пунктом 1.11, якого фізичній особі-підприємцю ОСОБА_2 для провадження підприємницької діяльності надано дозвіл для розміщення тимчасового об'єкта загальною площею 30кв.м. за адресою АДРЕСА_1.

Як було встановлено судом першої інстанції та підтверджено під час апеляційного розгляду, відповідачем не надано жодних фактичних даних, зазначивши, що висновок зроблено перевіряючими за результатами огляду споруди, в якій проводилась торгівля. В акті перевірки зазначено, що проводилась перевірка павільйону, проте не зазначено розміри торгівельного приміщення, інших конструктивних особливостей, які б давали можливість визначити приналежність торгівельного об'єкта до того чи іншого виду некапітальних споруд (палатка, павільйон).

Крім того, з тексту акта проведеної перевірки не вбачається, з яких саме підстав відповідач дійшов висновку, що об'єктом здійснення торгівельної діяльності позивача є торгівельна палатка.

За таких обставин, судова колегія приходить до висновку, що оскільки позивачка 12.08.2015р. здійснювала торгівлю пивом за адресою місця торгівлі, яка зазначена у виданій позивачці ліцензії серії АЕ №664139 від 11.08.2015р. на роздрібну торгівлю алкогольними напоями (пивом), то незалежно від суб'єктивної оцінки та визначення посадовими особами відповідача виду торгової будівлі, останньою не було порушено приписи ст.15-3 ЗУ «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів», як те було зазначено в акті перевірки №85/14-29-21-12/НОМЕР_1 від 12.08.2015р..

Враховуючи вищевикладене, судова колегія вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про визнання протиправним та скасування рішення відповідача про застосування фінансових санкцій №000069/02-21 від 4.09.2015р..

В доводах апеляційної скарги апелянт посилається на неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права. На думку судової колегії, викладені у скарзі доводи не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи по суті.

За таких обставин, судова колегія вважає, що постанова суду постановлена з додержанням норм процесуального та матеріального права, а тому не вбачає підстав для її скасування.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.197,200,206КАС України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Головного управління Державної фіскальної служби у Миколаївській області - залишити без задоволення.

Постанову Миколаївського окружного адміністративного суду від 28 жовтня 2015р. - залишити без змін.

Стягнути з Головного управління Державної фіскальної служби у Миколаївській області до Державного бюджету України (УК у м.Одесі/Приморський р-н/22030001; код отримувача (код за ЄДРПОУ) 38016923; банк отримувача ГУ ДКСУ в Одеській області; код банку отримувача (МФО) - 828011; рахунок отримувача 1008; код класифікації доходів бюджету 22030001) судовий збір за подачу апеляційної скарги на постанову суду у розмірі 535,92грн. (п'ятсот тридцять п'ять грн. 92 коп.).

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які брали участь у справі, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили судовим рішенням суду апеляційної інстанції.

Головуючий: Ю.М. Градовський

Судді: К.В. Кравченко

О.В. Лукянчук