Справа № 810/5329/15
Суддя: Панова Г. В.
Дата ухвалення: 2016-02-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 лютого 2016 року м.Київ 810/5329/15

Київський окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді - Панової Г.В., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Ясенсвіт"

до Київської митниці Державної фіскальної служби України

про визнання протиправним та скасування рішення про коригування митної вартості,

В С Т А Н О В И В:

До Київського окружного адміністративного суду звернулось Товариство з обмеженою відповідальністю "Ясенсвіт" з позовом до Київської митниці Державної фіскальної служби України про (з урахуванням заяви від 30.11.2015) визнання протиправним та скасування рішення про коригування митної вартості за №125130005/2015/610037/1 від 14.05.2015 року.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що при митному оформленні товару, який ввозився на територію України, ТОВ «Ясенсвіт» визначило його митну вартість за основним методом - за ціною договору (контракту), заявивши цей показник у деклараціях митної вартості, до яких додало документи, що її підтверджують згідно з переліком, визначеним Митним кодексом України.

Проте, на думку позивача, митний орган безпідставно не погодився з заявленою декларантом митною вартістю товару, визначеною за ціною договору (контракту), та незаконно прийняв рішення про відмову у прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів та коригування митної вартості товару застосувавши другорядний метод та .

Як стверджує позивач, він не погодився з вказаним рішенням митного органу про коригування заявленої митної вартості товару, але з метою випуску задекларованого товару у вільний обіг подав до митного органу нові митні декларації, в яких скоригував митну вартість товару з урахуванням рішень митного органу, сплатив митні платежі та перерахував на депозитний рахунок державного казначейства різницю між сумою митних платежів (гарантійне зобов'язання), обчисленою згідно з митною вартістю товару, визначеною декларантом, та сумою митних платежів, обчисленою згідно з митною вартістю товару, визначеною митним органом.

При цьому, позивач зазначив про відсутність підстав у відповідача для витребування у ТОВ "Ясенсвіт" додаткових документів для підтвердження митної вартості товарів. Крім того, зауважив, що митний орган не підтвердив належними доказами наявність у поданих позивачем документах розбіжностей, ознак підробки або відсутності всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів.

Ухвалами Київського окружного адміністративного суду від 21.12.2015 відкрито провадження у справі, закінчено підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.

Відповідач позову не визнав, 21.01.2015 надав суду письмові заперечення на адміністративний позов та просив відмовити в задоволенні позовних вимог у повному обсязі. В обґрунтування доводів заперечень зазначив, що під час митного оформлення задекларованого товару інспектор митного органу, який здійснював митне оформлення товару, встановив що подані позивачем документи містять розбіжності, а також не містять повної інформації про митну вартість та її складові частини.

Відповідач зауважив, що надані позивачем документи виявились недостатніми для визнання заявленої позивачем митної вартості за основним методом, тому митний орган законно та обґрунтовано прийняв рішення про коригування митної вартості. Отже, підстави для їх скасування відсутні.

Від сторін до суду надійшли письмові клопотання в яких останні просили суд провести судовий розгляд справи за їх відсутності в порядку письмового провадження.

Відповідно до частини 4 статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України судовий розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, якщо всі особи, які беруть участь у справі заявили клопотання про розгляд справи за їх відсутності.

За таких обставин, суд вирішив розглянути справу в порядку письмового провадження на підставі наявних у справі доказів.

Дослідивши матеріали справи, з'ясувавши всі фактичні обставини, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що позовні вимоги задоволенню не підлягають з таких підстав.

З матеріалів справи вбачається, що 1 квітня 2013 року між ТОВ "Ясенсвіт" та Brodrene Hartmann A/S, Данія, укладено контракт №13 на постачання тари для упаковки яєць, згідно якого постачальник зобов'язувався поставити (передати право власності) покупцеві товар, а покупець - оплатити товар: паперові упаковки для яєць. Детальний опис товарів наведений у специфікаціях до договору, які є його невід'ємною частиною.

Згідно п. 2.1 контракту постачальник зобов'язувався поставити покупцеві товар на умовах СРТ у відповідності до Інкотермс-2010.

Згідно з додатковими угодами до вказаного контракту від 05.05.2015 № 40 умови поставки - FCA Tonder, Denmark (Інкотермс-2010), автомобільним транспортом (Данія). Суб'єктами господарювання також було узгоджено, що вартість тари та упаковки включається до вартості товару.

На підставі вказаного контракту ТОВ "Ясенсвіт" імпортовано: упаковки паперові бугорчаті для яєць: 30-місні, сірого кольору, артикул Т142044 124x80x263 CM/EUP EGGTEC-L, виробник - Brodrene Hartmann A/S, країна виробництва DK (Данія) , торгівельна марка Hartmann.

З метою митного оформлення товару, отриманого за умовами вказаного контракту, позивачем до митниці було подано електронну митну декларацію від 12.05.2015 №125130005/2015/543640.001.

На підтвердження заявленої митної вартості товару позивач надав до митного органу наступні документи:

картка обліку особи, яка здійснює операції з товарами №125/2012/0001344 від 16.04.2015;

міжнародна автомобільна накладна (CMR) б/н від 05.05.2015;

документ, що підтверджує вартість перевезення товару № 2 від 12.05.2015;

прейскурант (прайс-лист) виробника товару б/н від 01.04.2015;

висновок про вартісні характеристики товару, підготовлений спеціалізованою експертною організацією № Ц-189 від 23.04.2015;

розрахунок ціни (калькуляція) б/н від 01.04.2015;

рахунок-фактура (інвойс) № 399844/1 від 05.05.2015;

пакувальний лист № 2973122 від 05.05.2015;

доповнення до зовнішньоекономічного договору (контракту) № 40 від 05.05.2015;

зовнішньоекономічний договір (контракт) № 13 від 01.04.2013;

договір (контракт) про перевезення ТЕО-1604-2015 від 16.04.2015;

інформація про позитивні результати здійснення фітосанітарного контролю товару № 2730 від 05.05.2015;

інформація про позитивні результати здійснення радіологічного контролю товару № 2730 від 05.05.2015;

декларація про походження товару № 399844/1 від 05.05.2015;

прибуткова накладна № 1414 від 21.04.2015;

рахунок № 58 від 12.05.2015;

копія митної декларації країни відправлення № 5604-252 від 05.05.2015;

13.05.2015 після опрацювання зазначених документів, Київською митницею ДФС було повідомлено позивача в електронному вигляді про необхідність подання додаткових документів, що підтверджують митну вартість товару, згідно зі статтею 53 Митного кодексу України, а саме:

- переклад експортної митної декларації;

- страхові документи, що містять відомості про вартість страхування;

- калькуляцію собівартості товару;

- прас-лист на відвантажену продукцію.

На виконання зазначених вимог 14.05.2015 декларантом було подано до митного органу нову митну декларацію № 125130005/2015/543690 з пакетом документів які вже подавались ТОВ «Ясенсвіт» (разом з митною декларацією від 12.05.2015 №125130005/2015/543640.001.), а також додаткові документи: лист № ЯС-14/05/15-569 від 13.05.2015, лист № ЯС-14/05/15-572 від 14.05.2015; переклад експертної декларації країни відправлення від 13.05.2015.

Крім того, у листі від 14.05.2015 № ЯС-14/05/15-572 ТОВ «Ясенсвіт» просило митний орган прийняти рішення по ВМД від 12.05.2015 № 125130005/2015/543640 без урахування термінів статті 53 Митного кодексу України.

Водночас, у зв'язку з ненаданням декларантом всіх додаткових документів Київською митницею ДФС 14.05.2015 було прийнято рішення про коригування митної вартості товарів № 125130005/2015/610037/1. Відповідно до змісту цього рішення контролюючим органом застосовано резервний метод визначення митної вартості товару з наступних підстав: метод за ціною договору не застосовується тому, що у наданих декларантом до митного оформлення документах для підтвердження митної вартості містяться розбіжності (експертне заключення ТПП видано не на дану партію товарів, декларантом не надано оригіналів документів передбаченого відповідно до пункту 2.4 зовнішньоекономічного договору від 01.04.2013 № 13, а саме: калькуляцію собівартості товару, прас-лист на відвантажену продукцію, експертний висновок на оцінювану партію товарів) та декларант відмовився від надання додаткових документів. Методи за ціною договору щодо ідентичних товарів та за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів не застосовується у зв'язку з невиконанням вимог статей 59-60 Митного кодексу України; методи згідно зі статтями Митного кодексу України 62 та 63 не застосовуються у зв'язку з відсутньою інформацією щодо ціни складових для визначення за даними методами. Резервний метод використаний з урахуванням інформації, наявної в митному органі, щодо митного оформлення товарів за МД від 21.04.2015 №125130005/2015/543086.

Разом із вказаним рішенням митним органом складено картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформлені чи пропуску товарів і транспортних засобів через митний кордон України № 125130005/2015/00069 відповідно до якого позивачу повідомлено про неможливість прийняття митного оформлення поданої ним митної декларації.

Для випуску товарів у вільний обіг "під гарантійне зобов'язання" позивач подав до митниці нові митні декларації, в яких задекларував цей же товар за митною вартістю, що визначена з урахуванням рішень митного органу про коригування митної вартості товарів та сплатив всі митні платежі згідно з митною вартістю таких товарів, визначеною відповідачем.

27 липня 2015 року ТОВ "Ясенсвіт" (у межах 80-денного строку з моменту випуску товару у вільний обіг) було направлено до митного органу заяву б/н про визнання заявленої митної вартості згідно митної декларації від 21.05.2015 № 125130005/2015/543690.

За результатами розгляду зазначеної заяви Київською митницею ДФС листом від 31.07.2015 № 6286/1/10-70-03-47 відмовлено у перегляді рішення про коригування митної вартості товарів.

Проте, не погоджуючись з рішенням митного органу від 14.05.2015 № 125130005/2015/610037/1 про коригування митної вартості товарів, позивач звернувся з даним позовом до суду.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд зазначає про таке.

Частиною 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відносини, що пов'язані зі справлянням митних платежів регулюються Митним кодексом України, Податковим кодексом України та іншими законами України з питань оподаткування.

Як визначає стаття 246 Митного кодексу України, метою митного оформлення є забезпечення дотримання встановленого законодавством України порядку переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, а також забезпечення статистичного обліку ввезення на митну територію України, вивезення за її межі і транзиту через її територію товарів.

Згідно з положеннями статті 257 Митного кодексу України декларування здійснюється шляхом заявлення за встановленою формою (письмовою, усною, шляхом вчинення дій) точних відомостей про товари, мету їх переміщення через митний кордон України, а також відомостей, необхідних для здійснення їх митного контролю та митного оформлення, зокрема: код товару згідно з УКТ ЗЕД; фактурна вартість товарів; митна вартість товарів та метод її визначення; суми митних платежів; спосіб забезпечення сплати митних платежів (у разі застосування заходів гарантування їх сплати).

За змістом статей 49 та 50 Митного кодексу України митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари. Відомості про митну вартість товарів використовуються, зокрема, для нарахування митних платежів.

Відповідно до приписів частин 4 та 5 статті 58 Митного кодексу України митною вартістю товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за товари, якщо вони продаються на експорт в Україну, скоригована в разі потреби з урахуванням положень частини десятої цієї статті. При цьому, ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, - це загальна сума всіх платежів, які були здійснені або повинні бути здійснені покупцем оцінюваних товарів продавцю або на користь продавця через третіх осіб та/або на пов'язаних із продавцем осіб для виконання зобов'язань продавця.

За правилами частини 2 статті 52 Митного кодексу України декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов'язані: зокрема, подавати митному органу достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об'єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню; нести всі додаткові витрати, пов'язані з коригуванням митної вартості або наданням митному органу додаткової інформації.

Визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за основним методом (тобто за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції)) та другорядними: за ціною договору щодо ідентичних товарів; за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; на основі віднімання вартості; на основі додавання вартості (обчислена вартість); за резервним. Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції). Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу (стаття 57 Митного кодексу України).

За приписами статті 53 Митного кодексу України у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає органу доходів і зборів документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення. Документами, які підтверджують митну вартість товарів, зокрема, є: декларація митної вартості та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об'єктом купівлі-продажу); якщо рахунок сплачено - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару.

Відповідно до частини третьої статті 53 Митного кодексу України в разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу органу доходів і зборів зобов'язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи: 1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов'язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; 2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); 3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов'язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); 4) виписку з бухгалтерської документації; 5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; 6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; 7) копію митної декларації країни відправлення; 8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.

Статтею 58 Митного кодексу України закріплено, що метод визначення митної вартості за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, застосовується у разі, якщо щодо продажу оцінюваних товарів або їх ціни відсутні будь-які умови або застереження, які унеможливлюють визначення вартості цих товарів. Метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, не застосовується, якщо використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірні та/або відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов'язковою при її обчисленні.

У разі якщо митна вартість не може бути визначена за основним методом, застосовуються другорядні методи.

Згідно з частинами четвертою та п'ятою статті 54 Митного кодексу України орган доходів і зборів під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів зобов'язаний, зокрема, здійснювати контроль заявленої декларантом або уповноваженою ним особою митної вартості товарів шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості, наявності в поданих зазначеними особами документах усіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Орган доходів і зборів з метою здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів має право упевнюватися в достовірності або точності будь-якої заяви, документа чи розрахунку, поданих для цілей визначення митної вартості, а також у випадках, встановлених цим Кодексом, письмово запитувати від декларанта або уповноваженої ним особи встановлені статтею 53 цього Кодексу додаткові документи та відомості, якщо це необхідно для прийняття рішення про визнання заявленої митної вартості.

Відповідно до частини шостої статті 54 Митного кодексу України орган доходів і зборів може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі: невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості; неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари; невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 цього Кодексу; надходження до митного органу документально підтвердженої офіційної інформації митних органів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості.

Таким чином, при здійсненні контролю за правильністю визначення митної вартості товару, заявленої декларантом, необхідність перевірки її дійсності, віднесена до обов'язків митного органу.

З метою усунення розбіжностей в документах, усунення сумнівів щодо підробки документів або з'ясування відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, які виявились відсутніми, закон надає право митному органу витребувати від декларанта інші додаткові документи, що перелічені в частині третій статті 53 Митного кодексу України.

Згідно з вимогами частини другої статті 55 Митного кодексу України, прийняте органом доходів і зборів письмове рішення про коригування заявленої митної вартості товарів має містити: обґрунтування причин, через які заявлену декларантом митну вартість не може бути визнано; наявну в митного органу інформацію (у тому числі щодо числових значень складових митної вартості, митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, інших умов, що могли вплинути на ціну товарів), яка призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості та до прийняття рішення про коригування митної вартості, заявленої декларантом; вичерпний перелік вимог щодо надання додаткових документів, передбачених частиною третьою статті 53 цього Кодексу, за умови надання яких митна вартість може бути визнана органом доходів і зборів; обґрунтування числового значення митної вартості товарів, скоригованої органом доходів і зборів, та фактів, які вплинули на таке коригування; інформацію про: а) право декларанта або уповноваженої ним особи на випуск у вільний обіг товарів, що декларуються: у разі згоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням органу доходів і зборів про коригування митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно з митною вартістю, визначеною органом доходів і зборів; у разі незгоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням органу доходів і зборів про коригування заявленої митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно із заявленою митною вартістю товарів та надання гарантій відповідно до розділу X цього Кодексу в розмірі, визначеному органом доходів і зборів відповідно до частини сьомої цієї статті; б) право декларанта або уповноваженої ним особи оскаржити рішення про коригування заявленої митної вартості до органу вищого рівня відповідно до глави 4 цього Кодексу або до суду.

Аналіз положень статті 53, частин першої, другої та п'ятої статті 54, статті 58 Митного кодексу України надає підстави для висновку, що митний орган при здійсненні контролю за правильністю визначення митної вартості зобов'язаний перевірити складові числового значення митної вартості, правильність розрахунку, здійсненого декларантом, упевнитись в достовірності та точності заяв, документів чи розрахунків, поданих декларантом, а також відсутності обмежень для визначення митної вартості за ціною договору, наведених у статті 58 Митного кодексу.

Викладене також свідчить про те, що у разі виявлення розбіжностей у поданих декларантом документах, виявлення ознак підробки або наявності чи відсутності всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, митний орган має право вимагати від декларанта надання додаткових документів, перелік яких визначено законодавцем.

Інших способів, ніж витребування додаткових документів, надання часу для підтвердження заявленої митної вартості товару, проведення консультацій у митного органу щодо узгодження митної вартості товару з декларантом вказаними законодавчими нормами не передбачено.

Як вбачається з матеріалів справи, посадовими особами Київської митниці ДФС було проведено перевірку числових значень заявленого декларантом рівня митної вартості товару, наявності в поданих декларантом документах всіх відомостей, які підтверджують числові значення складових митної вартості та відомостей щодо ціни, яка була фактично сплачена за імпортовані товари.

Київською митницею ДФС під час здійснення контролю наявності в підтверджуючих документах усіх відомостей, використаних при обчисленні митної вартості, було встановлено, що документи, які підтверджують числові значення складових митної вартості товарів містили розбіжності, у зв'язку з чим митна вартість імпортованих товарів не могла бути визначена за ціною договору щодо товарів, які імпортуються.

Так, митним органом було встановлено, відсутність документального підтвердження такої складової митної вартості як транспортні витрати.

Вирішуючи питання щодо правомірності даного твердження відповідача судом встановлено наступне.

Умовами контракту від 01.04.2013 №13, а саме п. 2.1., умовами поставки мають бути СРТ с. Крушинка або м. Ставище згідно Інкотермс-2010.

Разом з тим, фактичними умовами поставки, які визначені Додатковою угодою від 05.05.2015 № 40 до цього контракту, є FCA м. Tonder (Данія).

Умовами поставки FCA згідно Інкотермс-2010 передбачено, що укладання договору перевезення та всі витрати на таке перевезення покладаються на Покупця товару, тобто на ТОВ "Ясенсвіт".

Відповідно до пункту 6 частини 10 статті 58 Митного кодексу України при визначенні митної вартості до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за оцінювані товари, обов'язково додаються витрати (складові митної вартості), якщо вони не включалися до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, зокрема витрати на транспортування оцінюваних товарів до аеропорту, порту або іншого місця ввезення на митну територію України.

До того ж, розрахунки таких витрат мають здійснюватись на основі достовірних відомостей про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об'єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню. Це є обов'язковою умовою для застосування основного методу визначення митної вартості відповідно до частини 8 статті 58 Митного кодексу України та є обов'язком декларанта відповідно до пункту 2 частини 2 статті 52 Митного кодексу України.

Керуючись пунтом 6 частини 2 статті 53 Митного кодексу України декларант зобов'язаний для підтвердження транспортних витрат надавати транспортні (перевізні) документи, а також документи, що містять відомості про вартість транспортування.

При цьому, згідно з Правилами заповнення декларації митної вартості, затвердженої наказом Міністерства фінансів України від 24.05.2012 № 599, до таких документів можуть належати: рахунок-фактура (акт виконаних робіт (наданих послуг) від виконавця договору (контракту) про надання транспортно-експедиційних послуг, що містить реквізити сторін, суму та умови платежу, інші відомості, відповідно до яких встановлюється належність послуг до товарів; банківські та платіжні документи, що підтверджують факт оплати транспортно-експедиційних послуг відповідно до виставленого рахунка-фактури; калькуляція транспортних витрат (якщо перевезення товарів здійснюється з використанням власного транспортного засобу), що містить відомості про маршрут перевезення, його протяжність у кілометрах до місця ввезення на митну територію України та по митній території України, розмір тарифної ставки на перевезення за одиницю виміру (вагу) товару за 1 кілометр маршруту.

З метою виконання цих вимог законодавства, декларантом позивача подано до митного оформлення договір про надання транспортно-експедиційних послуг у міжнародному сполученні від 16.04.2015 № ТЕО-1604-2015, довідку видану ТОВ «Укрвіпсервіс» про транспортні витрати від 12.05.2015 № 2 (по доставці вантажу автомобілем № ВС 8278 СН/ ВС 2578 ХТ по маршруту Тонде (Данія) - п/п Яготин (Україна), п/п Яготин (Україна) - с. Крушинка (Україна) та послуги експедитора), а також рахунок на оплату транспортно-експедиційних послуг, автоперевезення по маршруту Тонде (Данія) - Яготин (Київ), перевезення п/п Яготин - с. Крушинка, Васильківський район, Київська область від 21.05.2015 № 58 виписаний ТОВ «Укрвіпсервіс».

Разом з тим, відповідно до відомостей транспортних (перевізних) документів, а саме: СМR від 05.05.2015 фактичним перевізником спірної партії товару є Evrotrans ( ВС 8278 СН, ВС 2578 ХТ).

Суд звертає увагу, що за умовами договору про надання транспортно-експедиційних послуг у міжнародному сполченні від 16.04.2015 № ТЕО-1604-2015 ТОВ «Укрвіпсервіс» є лише експедитором, який має право відповідно до п.п. 2.2.9 укладати договори й угоди із транспортними компаніями для виконання зобов'язань за цим договором.

При цьому, відповідно до приписів статті 9 Закону України "Про транспортно - експедиторську діяльність" у плату експедитору не включаються витрати експедитора на оплату послуг (робіт) інших осіб, залучених до виконання договору транспортного експедирування, на оплату зборів (обов'язкових платежів), що сплачуються при виконанні договору транспортного експедирування.

У свою чергу, підтвердженням витрат експедитора є документи (рахунки, накладні тощо), видані суб'єктами господарювання, що залучалися до виконання договору транспортного експедирування, або органами влади.

Таким чином, чинним законодавством встановлено, що належним підтвердженням суми оплати за транспортування товару, у разі залучення сторонніх організацій, є рахунки таких фактичних перевізників.

Такого ж висновку дотримується і Вищий адміністративний суд України, зокрема, в ухвалі від 13.08.2015 по справі № К/800/49733/14, де судом також наголошується на вимогах статті 9 Закону України "Про транспортно-експедиторську діяльність".

Крім того, за наданим рахунком відсутнє підтвердження нарахування/сплати суми ПДВ, що не дає можливості впевнитись, що суми, які зазначені у графах транспортування від м. Ягодин до с. Крушинка та експедиційна винагорода понесені саме на території України.

Ця обставина є важливою, оскільки вимогами Митного кодексу України передбачено включення до митної вартості всіх витрат, які фактично понесені на транспортування поза митною територією України.

Суд також звертає увагу, що відповідно до пункту 1.4 вказаного договору сторони складають та підписують Акт виконаних робіт. Водночас, такого Акта позивачем суду та митному органу надано не було.

Надання неповної інформації про заявлену вартість транспортування підтверджується також наданням неповного договору про перевезення.

Так, підпунктами 2.1.1, 2.1.3, 2.1.4 пункту 2.1 договору про надання транспортно-експедиційних послуг у міжнародному сполученні від 16.04.2015 № ТЕО-1604-2015 передбачено обов'язок замовника (позивача) оформлювати письмову заявку, що є невід'ємною частиною договору та відображає істотні умови кожного конкретного перевезення.

При цьому, до митного оформлення декларантом такої заявки не надавалось, що відповідно позбавило митний орган об'єктивного джерела інформації щодо істотних умов перевезення, до яких відноситься, зокрема, і розмір провізної плати.

Позивачем також не надано суду і банківські або платіжні документи, що підтверджують факт оплати транспортно-експедиційних послуг відповідно до виставленого ТОВ «Укрвіпсервіс» рахунку на оплату транспортно-експедиційних послуг від 21.05.2015 № 58.

Таким чином, суд дійшов висновку, що у спірному випадку дійсно залишається непідтвердженою така складова митної вартості, як транспортні витрати.

Митним органом в оскаржуваному рішенні та письмових запереченнях на адміністративний позов було зазначено, що крім транспортних витрат відповідно до умов поставки FСА згідно Інкотермс- 2010 Покупець має нести витрати на страхування товару у разі його здійснення. Проте, доказів на підтвердження зазначених витрат декларант контролюючому органу не надав.

Суд погоджується, з твердженням віповідача про те, що відповідно до умов поставки FСА згідно Інкотермс- 2010 у разі його здійснення страхування товару такі витрати має нести покупець.

Крім того, судом встановлено, що в пункті 2.2.3 договору про надання транспортно-експедиційних послуг у міжнародному сполученні від 16.04.2015 № ТЕО-1604-2015 сторони узгодили, що експедитор (ТОВ "Укрвіпсервіс") зобов'язується забезпечити наявність страхування своєї відповідальності за збереження товару.

До того ж, відповідно до пункту 7 частини 10 статті 58 Митного кодексу України, витрати на страхування є обов'язковою складовою митної вартості, яка підлягає включенню до неї, а страхові документи та документи, що містять відомості про вартість страхування віднесені до переліку обов'язкових документів, що подаються для підтвердження митної вартості.

У свою чергу, в ході розгяду справи судом встановлено, що з наданих декларантом документів, а саме: довідки про транспортні витрати від 12.05.2015 № 2, а також листа ТОВ "Ясенсвіт" від 13.05.2015 № ЯС-13/05/15-569 вбачається, що страхування вантажу (вказаного в митній декларації) не проводилось.

Суд також звертає увагу, що відповідно до умов поставки FСА згідно Інкотермс- 2010 страхування вантажу є правом, а не обов'язком покупця, та відповідно витрати понесені декларантом на таке страхування включаються до митної вартості лише в разі його здійснення. Проте, якщо покупець не бажає проводити страхування експортованого товару - то і страхові документи та документи, що містять відомості про вартість страхування віднесені до переліку обов'язкових документів, які подаються для підтвердження митної вартості, надавати до митного оформлення не повинен (оскільки такі документи не складались, а до митної вартістості не включено витрат на страхування).

Таким чином, доводи Київської митниці ДФС про те, що в даному випадку декларантом не підтверджено документально та вартісно такої обов'язкової складової митної вартості, як витрати на страхування є безпідставними та не приймаються судом до уваги.

Відносно висновків відповідача про те, що декларантом було надано неповну інформацію про митну вартість товару, зокрема, його ціну, суд зазначає про таке.

Пунктом А.9. умов поставки FCA Інкотермс - 2010 визначено, що Продавець зобов'язаний за власний рахунок забезпечити пакування товару, необхідне для перевезення товару (за винятком випадків, коли в даній галузі торгівлі прийнято звичайно надавати у розпорядження товари з такими ж характеристиками, що обумовлені договором, без упаковки). Пакування здійснюється в тій мірі, в якій обставини, що стосуються транспортування (наприклад, засоби перевезення, місце призначення), були повідомлені продавцю до укладення договор купівлі-продажу. Упаковка повинна містити належне маркування.

Як вбачається з матеріалів справи, а саме: пункту 7 контракту від 01.04.2013 № 13 та пункту 3 додаткової угоди від 05.05.2015 № 40, вартість тари та упаковки товару включається до ціни товару.

Отже, з наведеного слідує, що витрати понесені на пакування імпортованого ТОВ «Ясенвіт» товару є складовою митної вартості цього товару, а тому повинні бути підтверджені належними первинними документами.

Крім того, позивач в адміністративному позові та додаткових поясненнях стверджував, що вартість пакування та маркування включено в ціну партії за контрактом.

У свою чергу, з наявних в матеріалах справи відомостей калькуляції витрат виробника товару від 01.04.2015 б/н, які надавав декларант разом з ЕМД від 12.05.2015 № 125130005/2015/543640, не вбачається, що такі витрати фактично додані до ціни товару.

В ухвалі Вищого адміністративного суду від 15.09.2015 по справі № К/800/26249/15 колегією суддів було зазначено, що калькуляція - це обчислення собівартості одиниці продукції, виконаних робіт та послуг, а також заготівельної собівартості матеріальних цінностей та засобів виробництва за елементами витрат. В такому документі мають бути відображені всі складові вартості товару.

Проте, в даному випадку, витрати на пакування та маркування товару не відображені у наданій декларантом калькуляції витрат виробника.

Жодних інших доказів, які б свідчили про визначення розміру та включення витрат до ціни товару позивач суду не надав.

Крім того, з вказаних відомостей калькуляції витрат виробника вбачається, що собівартість товару становить 28 євро за 1000 шт., прибуток 2 євро, а кінцева вартість товару - 30 євро. З наявних в матеріалах справи доказів, судом встановлено, що товар був реалізований ТОВ «Ясенсвіт» саме за ціною 30 євро за 1000 шт.

Отже, з наведеного слідує, що витрати на пакування та маркування товару не включені та можуть бути включені продавцем як в собівартість товару так і прибуток підприємства.

Разом з цим, суд звертає увагу, що частиною 10 статті 58 Митного кодексу України прямо передбачено обов'язок декларанта включити до митної вартості такі витрати, якщо їх не було включено до ціни товару, що сплачена або підлягає сплаті.

Таким чином, з огляду на зазначене, судом встановлено, що ТОВ «Ясенсвіт» не включено до митної вартості товару витрати на пакування та маркування та не надано жодних доказів, які б свідчили про те, що вказані витрати вже було включено до ціни товару визначеної покупцем.

Вказане свідчить про те, що декларантом дійсно, як стверджує відповідач, було надано неповну інформацію про митну вартість товару, зокрема, його ціну.

Отже, суд дійшов висновку, що в даних спірних правовідносинах у митниці виник обґрунтований сумнів щодо правильності заявленої позивачем митної вартості товару.

Крім того, під час розгляду справи судом також встановлено, що в усіх наданих до митного оформлення документах містяться різні умови оплати вартості товару.

Так, пунктом 3.1 контракту від 01.04.2013 № 13 передбачено оплату протягом 60 банківських днів з моменту оформлення митної декларації, в той час як інвойс від 05.05.2015 № 399844/1 - 60 днів з моменту отримання товару.

При цьому, позивач жодних пояснень з даного приводу суду не надав.

Судом також встановлено, що надана прибуткова накладна № 1414 від 21.04.2015 не стосується спірної партії товару, оскільки містить відомості про товар з іншим найменуванням. Крім того, вказана прибуткова накладна складена в той час, коли навіть не існувало додаткової угоди на поставку спірної партії товару.

Прайс-лист наданий декларантом виключно на продукцію (один артикул), митне оформлення якої здійснювалось, тобто має суб'єктивну спрямованість, що суперечить суті прайс-листа як комерційної пропозиції продавця необмеженій кількості потенційних покупців.

Так, при здійсненні контролю правильності визначення митної вартості товарів митний орган повинен впевнитися, що заявлена декларантом або уповноваженою ним особою митна вартість товару ґрунтується на дійсній вартості, під якою відповідно до статті VII Генеральної угоди з тарифів і торгівлі 1994 року, згода на обов'язковість якої надана Верховною Радою України, розуміється ціна, за якою такий або аналогічний товар продається або пропонується для продажу при нормальній ході торгівлі в умовах вільної конкуренції.

Вищим адміністративним судом України вже неодноразово викладались висновки, що у разі, коли прайс-лист " носить адресний характер, тобто має суб'єктивну спрямованість, що суперечить суті прайс-листа як комерційної пропозиції продавця необмеженій кількості можливих потенційних покупців. Тому даний прайс-лист не може розглядатись у якості підтвердження заявленої митної вартості" (ухвали Вищого адміністративного суду України від 04.06.2015 по справі № К/800/7143/14, 18.06.2015 по справі №1К/800/23097/14, 28.07.2015 по справі №К/800/20819/15).

Суд акцентує увагу, що вказані доводи митного органу не були жодним чином спростовані позивачем в ході розгляду даної адміністративної справи.

Більш того, позивачем не заперечується той факт, що надана ним до митного оформлення прибуткова накладна № 1414 від 21.04.2015 не стосується спірної партії товару.

Також, судом встановлено, що наданий до митного оформлень висновок Київської ТПП від 23.04.2015 № Ц-189 не стосується вказаної в інвойсі № 399844/1 від 05.05.2015 партії товару та не містить достовірної та об'єктивної інформації про заявлену вартість товару. При цьому, позивач визнає, що вказаний експертний висновок стосується іншої аналогічної партії товару, яка була визначена в інвойсі № 398482/1 від 15.04.2015.

Зі змісту вказаного висновку вбачається, що в ньому відсутній аналіз відповідності заявленої вартості ринковій вартості товару, а лише зазначено, що контрактна вартість "може становити".

Згідно ст. 9 Закону України "Про оцінку майна, майнових прав та професійну діяльність в Україні" методичне регулювання оцінки майна здійснюється у відповідних методиках та інших нормативно-правових актах, які розробляються з урахуванням вимог положень (національних стандартів).

Відповідно до Національних стандартів №1 та Методики оцінки майна має здійснюватись дослідження відповідності ціни товарів ринковій вартості, тобто вартості, за якою здійснено відчуження об'єкту оцінки (товару) на ринку подібного майна на дату оцінки.

За змістом висновку експертом фактично не здійснено аналіз цін на подібні (аналогічні) товари.

Разом з тим, у разі застосування порівняльного методу, відповідно до пункту 48 Національного стандарту №1, інформація про подібне майно повинна відповідати таким критеріям: умови угод купівлі-продажу або умови пропонування щодо укладення таких угод не відрізняються від умов, які відповідають вимогам, що висуваються для визначення ринкової вартості; продаж подібного майна відбувся з дотриманням типових умов оплати; умови на ринку подібного майна, що визначали формування цін продажу або пропонування, на дату оцінки істотно не змінилися або зміни, які відбулися, можуть бути враховані.

Експертом не зроблено жодного розрахунку, який би свідчив про достовірність, об'єктивність наведеної інформації.

На підставі викладеного, суд дійшов висновку, що митний орган дійсно був позбавлений можливості перевірити чи відповідають товари, що взяті експертом для порівняння зі спірним товарам поняттям "ідентичні" та "подібні/аналогічні" у розумінні Митного кодексу, оскільки залишається нез'ясованим чи збігаються їх фізичні характеристики, умови поставки, виробник та країна походження, якість та ділова репутація на ринку.

При цьому, варто зауважити, що в пункті 7.3 цих висновків, експерт самостійно вказує на те, що використана ним інформація вважається досить вірогідною та факт її достовірності не гарантується експертом.

Крім того, відповідно до Національного стандарту №1 "Загальні засади оцінки майна і майнових прав", затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.09.2013 №1440, оцінювач самостійно здійснює пошук інформаційних джерел, їх аналіз та виклад обґрунтованих висновків. При цьому, зібрані оцінювачем вихідні дані та інша інформація повинні відображатись у звіті про оцінку майна з посиланням на джерело їх отримання та у додатках до нього.

Однак, вказуючи у пункті 8 висновку, що проведено пошук та аналіз максимально можливої кількості інформації, експерт не здійснює посилання на жодне таке джерело, що свідчить про проведення експертизи виключно за наданими позивачем документами без аналізу ринку.

Враховуючи той факт, що експерт сам вказує про те, що ціни змінюються протягом часу, надання неактуального висновку свідчить про неможливість використання його у якості джерела інформації, що підтверджує заявлену митну вартість.

Отже, вказані обставини вкотре свідчать про те, що декларантом не надано об'єктивної, повної та достовірної інформації про ціну товару.

Як вже зазначалось, в ході розгляду наданих ТОВ «Ясенсвіт» до митного оформлення документів Київською митницею ДФС було встановлено, що митна декларація країни відправлення не відповідає статті 254 Митного кодексу України, тобто надана без перекладу.

При цьому, митним органом зазначено, що ідентифікувати спірні поставки з тими, що здійснюються за наданими деклараціями країни відправлення неможливо, оскільки в них не визначено як умов поставки, так і номеру договору чи інвойсу.

Відносно вказаного твердження митного органу, судом встановлено наступне.

В адміністративному позові ТОВ «Ясенсвіт» вказує, що переклад митної декларації країни відправлення надавався підприємством до митного оформлення разом з митною декларацією від 12.05.2015 № 125130005/2015/543640.

Разом з цим, в додаткових поясненнях до адміністративного позову позивач зазначає, що декларант не надав митному органу переклад декларації країни відправлення, оскільки вважає, що такої необхідності не було, що всі дані підтверджені наданим до митного оформлення пакетом документів.

Отже, наведене свідчить про те, що декларантом не було пред'явлено на вимогу контролюючого органу до митного оформлення додаткових документів, які б могли підтвердити відомості, зазначені позивачем у митній декларації.

Крім того, в якості підстави для прийняття оскаржуваного рішення Київською митницею ДФС було зазначено, що декларантом не надано оригіналів документів передбачених пунктом 2.4 зовнішньоекономічного договору.

Позивач, у свою чергу, даного факту не заперечує та вказує, що ненадання оригіналів документів не є підставою для відмови у визнанні митної вартості товару за основним методом.

З даного приводу суд вважає за необхідне зазначити, що дійсно, виключно ненадання оригіналів документів не може бути належною та достатньою підставою для відмови у визнанні митної вартості товару за основним методом.

Водночас, як вже зазначалось, під час розгляду документів, поданих ТОВ «Ясенсвіт» до митного оформлення, Київською митницею ДФС було встановлено, що вони не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів (зокрема, вартості транспортування), а також відомостей щодо ціни, яка була фактично сплачена або підлягає сплаті за ні товари.

Таким чином, з огляду на наявність розбіжностей у поданих декларантом документах та керуючись частиною 2 статті 237 Митного кодексу України, якою передбачено, що здійснення перевірки (автентичності) наданої інформації є формою митного контролю, а також частиною 2 статті 264 Митного кодексу України, яка визначає, що на вимогу органу доходів і зборів декларант або уповноважена ним особа зобов'язані надати органу доходів і зборів оригінали таких документів або засвідчені в установленому порядку їх копії, якщо законодавством не передбачено подання оригіналів, Київською митницею ДФС було витребувано у позивача зазначені документи.

Таким чином, судом встановлено, що в даному випадку контролюючий орган діяв в межах повноважень та у спосіб визначених чинним законодавством. Отже, зазначена вимога митного органу (у сукупності з іншими встановленими недоліками, що унеможливлюють перевірку митної вартості товару заявленої декларантом) є належною та обґрунтованою підставою для прийняття оскаржуваного рішення.

Надаючи правову оцінку діям митного органу щодо витребування у позивача додаткових документів на підтвердження заявленої ним митної вартості товарів, суд зазначає наступне.

Вимогами чинного законодавства передбачено, що митниця може вимагати, а суб'єкт господарювання має надати лише належні документи для перевірки та підтвердження правильності зазначеної митної вартості товару. Надання неналежних документів не може вважатися виконанням вимог Митниці щодо підтвердження митної вартості товарів.

Вказана позиція випливає також із постанови Верховного Суду України від 15 жовтня 2013 року у справі №21-270а13 за позовом закритого акціонерного товариства "Виробниче об'єднання "Конті" до Східної митниці Державної митної служби України, Головного управління Державного казначейства України в Донецькій області, де судом наголошено, що митні органи мають виключну компетенцію в питаннях перевірки, контролю правильності обчислення декларантом та визначення митної вартості; наявність у єдиній автоматизованій системі інформації про іншу митну вартість ідентичних або аналогічних товарів може бути підставою для витребування у декларанта додаткових документів для підтвердження митної вартості.

Також у постанові від 10 квітня 2012 року у справі №21-52а12 за позовом Відкритого акціонерного товариства "Грета" до Східної митниці Державної митної служби України, Головного управління Державного казначейства України в Донецькій області про визнання протиправними та скасування рішень, Верховний Суд України дійшов висновку, що митниця може вимагати, а суб'єкт господарювання має надати належні документи для підтвердження правильності зазначеної митної вартості товару.

Підсумовуючи викладене, суд зазначає, що відсутність документального підтвердження використаних декларантом або уповноваженою ним особою відомостей, не визначеність їх кількості та достовірності, а також відсутність обов'язкових складових митної вартості є підставами, що унеможливлюють застосування основного методу визначення митної вартості відповідно до частини 2 статті 58 Митного кодексу України, норма якої має імперативний характер.

Аналогічна правова позиція також викладена колегією суддів Вищого адміністративного суду України, яка дійшла висновку про неповноту заявленої митної вартості, з огляду на відсутність у калькуляції ціни товару обов'язкових складових, що мають бути включені до неї (зокрема, ухвала ВАСУ від 15.09.2015 по справі № К/800/26249/15, постанова ВАСУ від 23.07.2015 №К/800/63298/14).

Разом з цим, під час судового розгляду, судом встановлено, що в документах, які надавались позивачем до митного оформлення містилися розбіжності. Крім того, ці документи не містили всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів та відомостей щодо ціни, яка була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари. Додаткових документів у ході процедури проведення консультацій позивач на вимогу митного органу - не надавав.

Разом з цим, судом приймається до уваги і та обставина, що відповідачем в ході аналізу бази даних ЄАІС ДМСУ було встановлено, що рівень митної вартості подібних (аналогічних) товарів, митне оформлення яких вже здійснено, є більшим ніж рівень митної вартості, який було заявлено декларантом ТОВ "Ясенсвіт" згідно поданих митних декларацій.

З аналізу наведеного суд дійшов висновку, що за умов ненадання позивачем належних документів на підтвердження митної вартості товару, спрацювання автоматизованої системи аналізу та управління ризиками, наявності у митного органу при визначенні митної вартості товару інформації щодо рівня митної вартості ідентичних товарів, основний метод визначення митної вартості товарів був правомірно не застосований відповідачем.

При цьому, суд звертає увагу, що позивач скористався правом, наданим пунктом 7 статті 55 Митного Кодексу України та звернувся до митного органу із заявою про випуск товарів у вільний обіг під гарантійні зобов'язання і самостійно подав до митного оформлення товар з урахуванням коригувань відповідача. Проте, у наданий законодавством строк для подачі документів для підтвердження заявленої митної вартості, доказів, що спростовують недоліки, виявлені відповідачем, позивачем надано не було.

В той же час, суд наголошує, що надання неналежних документів не може вважатися виконанням вимог митниці щодо підтвердження митної вартості товарів.

Крім того, суд погоджується з доводами відповідача про неможливість застосування у спірних відносинах інших методів визначення митної вартості товару, оскільки позивачем не подано необхідних для цього документів, а митницею надано переконливі пояснення щодо послідовного застосування методів визначення митної вартості та щодо вжиття заходів з отримання необхідної інформації і документів від позивача.

На підставі викладеного суд дійшов висновку про правомірність дій митного органу по витребуванню додаткових документів та правильність визначення митної вартості за резервним методом. У зв'язку з цим вимоги про визнання протиправним рішення про коригування митної вартості товару задоволенню не підлягають.

Згідно з частиною першою статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Частиною другою статті 71 цього Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Належних і достатніх доказів, які б спростовували доводи відповідача, позивач суду не надав.

Дослідивши матеріали справи та оцінивши їх у сукупності, дійшов висновку, що дії відповідача щодо визначення митної вартості товару відповідають вимогам закону, а прийняті рішення є обґрунтованими та правомірними, а тому адміністративний позов задоволенню не підлягає.о судове рішення ухвалають.

Керуючись статтями 94, 122, 158-163, 167, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні адміністративного позову, - відмовити.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано в установлені строки. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга на постанову суду подається до Київського апеляційного адміністративного суду через Київський окружний адміністративний суд протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя Панова Г. В.