Справа № 2-а/1522/6084/11
Суддя: Ільченко Н. А.
Дата ухвалення: 2016-03-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 2-а/1522/6084/11
Провадження № 2-а/522/161/16
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 березня 2016 року Приморський районний суд міста Одеси у складі:

головуючого - судді: Ільченко Н.А.

при секретарі Довгань Ж.А.

розглянувши справу за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Приморської районної адміністрації Одеської міської ради про скасування розпорядження органу місцевого самоврядування,

ВСТАНОВИВ:

В жовтні 2011 року ОСОБА_2 звернувся до суду з адміністративним позовом до Приморської районної адміністрації Одеської міської ради про скасування розпорядження № 3298 від 25.12.2006 року «Про приведення самовільно реконструйованої квартири АДРЕСА_1 згідно з проектом забудови»,

вказуючи, що, по-перше, у належній йому на праві власності квартирі АДРЕСА_1 зробив ремонт, під час якого замінив не несучі старі очеретяно-дерев'яні перегородки на перегородки з гипсокартону, зробив підвісну стелю, розібрав грубу та змістив не несучу перегородку між коридором і кухнею на 60 см., не змінюючи загальну та житлову площу квартири; по-друге, відповідно до наказу Міністерства будівництва, архітектури та житлово-комунального господарства України № 42 від 08.02.2006 року «Про затвердження Змін до Інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації об'єктів нерухомого майна» не належить до самочинного будівництва у квартирах (багатоповерхових будинках) - перепланування, не пов'язані зі змінами (збільшення чи зменшення) житлової або допоміжної площ, без порушення несучих конструкцій; збільшення житлової чи допоміжної площ за рахунок демонтуванні перегородок, комор, знесення печей, камінів та грубок, закладення балконів, лоджій, улаштування дверних прорізів у внутрішніх некапітальних стінах; перестановка в межах призначених приміщень, обладнання; і, по-третє, 27.09.2007 року КП «ЖКС «Фонтанський» направило на адресу голови Приморської районної адміністрації Одеської міської ради докладну, в якій зазначено, що перепланування, яке проведено в квартирі АДРЕСА_1 не відноситься до самовільного будівництва.

З огляду на вищезазначене, позивач вважає, що при винесенні оскаржуваного розпорядження відповідач вийшов за межі наданих йому Конституцією України та законами України владних повноважень, у зв'язку з чим це розпорядження повинно бути скасоване.

Також позивач просить суд визнати причину пропуску ним строку звернення до суду з даним позовом поважною, оскільки про існування оскаржуваного розпорядження він дізнався у 2007 році та відразу звернувся до відповідача з проханням скасувати це розпорядження, але у 2008 році отримав відповідь відповідача про те, що відповідач звернувся до суду з позовом до нього про приведення самовільно реконструйованої квартири АДРЕСА_1 згідно з проектом забудови, після чого він звернувся до суду з адміністративним позовом до Приморської районної адміністрації Одеської міської ради про скасування розпорядження № 3298 від 25.12.2006 року «Про приведення самовільно реконструйованої квартири АДРЕСА_1 згідно проектом забудови», й 30.04.2011 року отримав копію ухвали Приморського районного суду м. Одеси про залишення без розгляду його позовної заяви до Приморської районної адміністрації Одеської міської ради про скасування розпорядження № 3298 від 25.12.2006 року «Про приведення самовільно реконструйованої квартири АДРЕСА_1, згідно проектом забудови» (т.1 а.с. 2-4).

Постановою Приморського районного суду м. Одеси від 08 грудня 2011 року, залишеною без змін ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 13 березня 2012 року, позов ОСОБА_2 було задоволено й скасовано розпорядження Приморської районної адміністрації Одеської міської ради про скасування розпорядження № 3298 від 25.12.2006 року «Про приведення самовільно реконструйованої квартири АДРЕСА_1 згідно проектом забудови» (т.1 а.с. 33-35, 52-53).

Ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 12 липня 2012 року було відмовлено у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на постанову Приморського районного суду м. Одеси від 08 грудня 2011 року у праві за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Приморської районної адміністрації Одеської міської ради про скасування розпорядження органу місцевого самоврядування (т.1 а.с. 79-80).

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 09 липня 2013 року постанову Приморського районного суду м. Одеси від 08 грудня 2011 року та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 13 березня 2012 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Приморської районної адміністрації Одеської міської ради про скасування розпорядження органу місцевого самоврядування - скасовано (т.1 а.с.115-116).

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 17 квітня 2014 року було відмовлено у задоволенні клопотання ОСОБА_2 про поновлення процесуального строку звернення до суду з адміністративним позовом про скасування рішення органу місцевого самоврядування й адміністративний позов ОСОБА_2 до Приморської районної адміністрації Одеської міської ради про скасування розпорядження Приморської районної адміністрації Одеської міської ради №3298 від 25.12.2006 року «Про приведення самовільно реконструйованої квартири АДРЕСА_1, згідно проектом забудови» - залишено без розгляду (т.1 а.с. 278).

Ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 03 червня 2014 року було скасовано ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 17 квітня 2014 року про залишення без розгляду адміністративного позову ОСОБА_2 до Приморської районної адміністрації Одеської міської ради про скасування розпорядження органу місцевого самоврядування, й справу направлено до суду першої інстанції для продовження розгляду (т.2 а.с. 18-21).

Позивач веде дану справу в суді через свого представника ОСОБА_4, який просив розглянути справу за його відсутності та задовольнити позов, про що подав адресовану суду свою письмову заяву, яка приєднана судом до матеріалів справи.

Відповідач не повідомив суду причину неявки свого представника, хоча про час, дату і місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про що свідчить розписка про одержання ним судової повістки.

Також судом установлено, що ОСОБА_3, яка була залучена до участі у даній справі в якості третьої особи, померла 26 травня 2015 року, що підтверджується актовим записом про смерть № 5813 від 26.05.2015 р. по Відділу державної реєстрації актів цивільного стану у місті Одесі реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції та Повним витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про смерть за № 0 від 08.12.2015 р. (т.2 а.с.104, 105-106).

Крім того, з Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) за № 42177760 від 19.11.2015 р. вбачається, що спадкова справа до майна померлої ОСОБА_3 не заводилася (т. 2 а.с.99).

Судом установлені такі факти і відповідні їм правовідносини.

На підставі рішення третейського суду м. Одеси від 27.03.2006 року, яке зареєстровано в електронному Реєстрі прав власності на нерухоме майно 17.04.2006 року, позивачу ОСОБА_2 належить квартира під АДРЕСА_1 (а.с.5-7).

25 грудня 2006 року Приморською районною адміністрацією Одеської міської ради, на підставі ст. 376 ЦК України та п. 6 р. 3.2.7 Положення про районну адміністрацію Одеської міської ради, затвердженого рішенням Одеської міської від 27.06.2006 року за № 20-V, було винесено розпорядження № 3298 «Про приведення самовільно реконструйованої квартири АДРЕСА_1 згідно з проектом забудови», в тексті якого зазначено, що ОСОБА_2 самовільно виконав роботи по реконструкції вказаної квартири з демонтажем міжкімнатних перегородок, чим значно погіршив технічний стан будинку (а.с.22).

Проте це розпорядження не містить обґрунтування щодо здійснення позивачем будівельних робіт саме з реконструкції згаданої квартири, обґрунтування стосовно того в чому полягає погіршення технічного стану будинку, обґрунтування стосовно того які саме будівельні норми і правила були порушені позивачем, та обґрунтування стосовно порушення позивачем несучих конструкцій або змін призначення приміщень будинку.

Такі докази не були надані відповідачем і під час судового розгляду даної справи.

Більш того, згодом директор КП «ЖКС «Фонтанський» ОСОБА_1 направила адресу голови Приморської районної адміністрації Одеської міської ради доповідну від 27.09.2007 р. за вих. № 453, в якій зазначила, що згідно наказу Міністерства будівництва, архітектури та житлово-комунального господарства № 42 від 08.02.2006 року проведене гр. ОСОБА_2 перепланування квартири АДРЕСА_1 не відноситься до самовільного будівництва (а.с.20).

Також судом установлено, що у вищевказаній квартирі позивач зробив ремонт, під час якого замінив не несучі очереняно-дерев'яні перегородки на перегородки з гипсокартону, зробив підвісну стелю, розібрав та виніс піч, змістив не несучу перегородку між коридором і кухнею в бік кухні на 89 см., не змінюючи загальну та житлову площу квартири.

Як вбачається з технічних паспортів на житловий будинок АДРЕСА_1, виготовлених КП «Одеське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації об'єктів нерухомості» станом на 10.02.2006 року та станом на 04.08.2009 року, та поверхового схематичного плану на цей будинок станом на 1952 рік, площа по внутрішньому обміру квартири позивача, її житлова та підсобні площі не змінилися (а.с.9-13, 14-17, 153-158).

Згідно висновку експерта № 034/13, складеного експертом ПП «Інженер Сервіс» ОСОБА_5 14.092013 р., роботи, проведені в квартирі АДРЕСА_1, не є реконструкцією, не є самовільними та, відповідно, не вимагають дозволу на проведення робіт, тобто ремонтні роботи, проведені ОСОБА_2, відповідають вимогам діючих державних будівельних норм і правил (а.с.137-174).

Таким чином, за межі згаданої квартири позивач не виходив, а здійснив ремонт лише в межах квартири, без зміни несучої конструкції і функціонального призначення приміщення.

Відповідно до п. 2.2 наказу Міністерства будівництва, архітектури та житлово-комунального господарства України від 08.02.2006 року № 42, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 28 лютого 2006 року за № 201/12075, яким затверджено «Зміни до Інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації об'єктів нерухомого майна», затвердженої наказом Держбуду України від 24.05.2001 року № 127 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 10.07.2001 року за № 582/5773 (із змінами та доповненнями), пункт 3.2. розділу 3 цієї Інструкції доповнено положеннями стосовно того, що не належить до самочинного будівництва : для квартир багатоквартирних житлових будинків : перепланування, пов'язані зі збільшенням житлової або підсобної площі за рахунок демонтажу перегородок без порушення капітальних несучих стін, несучих конструкцій, опор, балок за рахунок площ коридорів та допоміжних приміщень; влаштування чи закриття дверних прорізів у внутрішніх некапітальних стінах; влаштування перегородок в підсобних приміщеннях, демонтування або влаштування шаф, антресолей, комор; демонтування камінів, грубок, печей; перестановка інженерного та сантехнічного обладнання в межах призначених приміщень.

Пунктом 5 Переліку будівельних робіт, на виконання яких не вимагається дозвіл, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 30.09.2009 року № 1140 (який діяв на момент виникнення спірних правовідносин) встановлено, що дозвіл не вимагається при переплануванні квартир у багатоквартирних житлових будинках, кімнат у гуртожитках, об'єктів громадського призначення, а також будівель установ для попереднього ув'язнення та виконання покарань із збереженням несучої конструкції, без перевищення допустимих навантажень на перекриття, стіни та фундамент за умови дотримання існуючих архітектурно-планувальних вимог, державних будівельних норм, місцевих правил забудови.

Згідно ДБН В.2.2-15-2005 поточний ремонт - це ремонт з метою поновлення несправностей (роботоспроможності) конструкцій та систем інженерного обладнання, а також утримання експлуатаційних показників будинку або приміщень. Реконструкція - це комплекс будівельних робіт та організаційно-технічних заходів, пов'язаних із зміною основних техніко-економічних показників з метою поліпшення умов проживання, яке встановлюється експертизою або технічним висновком ліцензованих фахівців.

Відповідно до ч. 2 ст. 383 ЦК України власник квартири може на свій розсуд здійснювати ремонт і зміни у квартирі, наданій йому для використання як єдиного цілого, - за умови, що ці зміни не призведуть до порушень прав власників інших квартир у багатоквартирному житловому будинку та не порушать санітарно-технічних вимог і правил експлуатації будинку.

Відповідно до ст. 376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без належного дозволу чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

З огляду на наведене, суд доходить висновку про відсутність з боку позивача будь-яких порушень будівельно-архітектурного законодавства та погіршення технічного стану будинку, а посилання відповідача у оспорюваному розпорядженні на ст. 376 ЦК України та на те, що позивач здійснив у належній йому квартирі реконструкцію, є безпідставним.

Згідно з ч. 2 ст. 6, ст. 19 Конституції України органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених цією Конституцією межах і відповідно до законів України. Правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений роботи те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 92 Конституції України виключно законами України визначаються, зокрема, правовий режим власності; організація і діяльність органів виконавчої влади; засади місцевого самоврядування; засади цивільно-правової відповідальності; діяння, які є злочинами, адміністративними або дисциплінарними правопорушеннями, та відповідальність за них.

Відповідно до ч. 3 ст. 2 КАС України рішення суб'єкта владних повноважень не може вважатися правомірним, якщо воно прийнято не на підставі Закону та необґрунтовано.

Вирішуючи клопотання позивача про поновлення строку звернення до суду з даним позовом, суд виходить з наступного.

Як вказує позивач, про існування оскаржуваного розпорядження він дізнався у 2007 році й відразу звернувся до відповідача з проханням скасувати це розпорядження, але у 2008 році отримав відповідь відповідача про те, що відповідач звернувся до суду з позовом до нього про приведення самовільно реконструйованої квартири АДРЕСА_1 згідно з проектом забудови, після чого він звернувся до суду з адміністративним позовом до Приморської районної адміністрації Одеської міської ради про скасування розпорядження № 3298 від 25.12.2006 року «Про приведення самовільно реконструйованої квартири АДРЕСА_1 згідно проектом забудови», а 30.04.2011 року отримав копію ухвали Приморського районного суду м. Одеси про залишення без розгляду його позовної заяви до Приморської районної адміністрації Одеської міської ради про скасування розпорядження № 3298 від 25.12.2006 року «Про приведення самовільно реконструйованої квартири АДРЕСА_1 згідно проектом забудови».

06 жовтня 2011 року позивач звернувся до суду з даним позовом.

Право доступу до суду не може бути обмежено таким чином або у такій мірі, що буде порушена сама його сутність. Ці обмеження повинні мати законну мету та бути пропорційними між використаними засобами та досягнутими цілями.

Практика Європейського суду з прав людини, яка відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є джерелом права, також свідчить про те, що регулювання строків для подання скарги, безумовно, має на меті забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності. Зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці правила будуть застосовані. У той же час такі правила в цілому або їх застосування не повинні перешкоджати сторонам використовувати доступні засоби захисту. Європейський суд підкреслює, що оскільки питання стосується принципу юридичної визначеності, це піднімає не лише проблему трактування правових норм у звичайному сенсі, а також і проблему недоцільного формулювання процесуальних вимог, яке може перешкоджати розгляду позову щодо суті, тим самим спричиняючи порушення права на ефективний судовий захист (рішення у справі «Мельник проти України» від 28.03.2006 року).

Окрім цього, у рішеннях по справі «Міграль Есколано та інші проти Іспанії» від 13 січня 2000 року та по справі «Перес де Рада Каваніллес проти Іспанії» від 28 жовтня 1998 року Європейський суд з прав людини зазначив, що надто суворе тлумачення внутрішніми судами процесуальної норми позбавило заявників права доступу до суду і завадило розгляду їхніх вимог. Це визнане порушенням пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Відтак, суд вважає, що пропущений позивачем строк звернення до суду з даним позовом підлягає поновленню.

На підставі викладеного і керуючись ст.ст. 102, 159-163 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Поновити ОСОБА_2 строк звернення до суду з адміністративним позовом до Приморської районної адміністрації Одеської міської ради про скасування розпорядження органу місцевого самоврядування.

Адміністративний позов ОСОБА_2 задовольнити.

Скасувати розпорядження Приморської районної адміністрації Одеської міської ради № 3298 від 25 грудня 2006 року «Про приведення самовільно реконструйованої квартири АДРЕСА_1 згідно з проектом забудови».

Постанова може бути оскаржена до Одеського апеляційного адміністративного суду шляхом подання до суду першої інстанції апеляційної скарги протягом десяти днів з дня отримання копії цієї постанови.

Суддя Н.А. Ільченко

02.03.2016