Справа № 810/3671/15
Суддя: Кушнова А.О.
Дата ухвалення: 2015-12-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 грудня 2015 року №810/3671/15

Київський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Кушнової А.О., за участю секретаря судового засідання Макаренко К.Ю., розглянув у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "СТЕЙТ ОІЛ" до Державної податкової інспекції в Обухівському районі ДФС у Київській області про скасування рішення,

Суть спору: до Київського окружного адміністративного суду звернулось Товариство з обмеженою відповідальністю "Стейт Оіл" з позовом до Державної податкової інспекції в Обухівському районі ГУ ДФС у Київській області про скасування рішення ДПІ в Обухівському районі ГУ ДФС у Київській області №/841 від 09.04.2015 про застосування фінансових санкцій у розмірі 10000,00 грн.

Позовні вимоги мотивовані тим, що висновки акту перевірки №445/10-36-21/39436795 від 23.03.2015, що були покладені в основу прийнятого спірного рішення про застосування фінансових санкцій №/841 від 09.04.2015, а саме щодо встановлення факту реалізації цигарок "Camel One" по ціні 17,75 грн. (з урахуванням 5% акцизного податку), в той час як виробником цигарок 22.04.2014 встановлена максимальна роздрібна ціна в розмірі 15,00 грн., а з урахуванням 5 % акцизного податку повинна бути реалізована не більше 15,75 грн. чим порушено вимоги статті 11-1 Закону України "Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів" є суперечливими та не відповідають дійсним обставинам справи, оскільки за ціною 17,75 грн. було реалізовано не пачку цигарок, а сигаретний набір, тобто цигарки із запальничкою разом.

Позивач стверджує, що фактичну перевірку щодо нього було проведено за відсутності будь-яких законних на те підстав, передбачених статтею 80 Податкового кодексу України.

Крім того, позивач зазначає, що контрольна розрахункова операція може бути здійсненна виключно перед початком перевірки з питань дотримання порядку здійснення розрахункових та касових операцій.

Відповідач проти позову заперечував з підстав, відображених в письмових запереченнях проти позову, згідно яких, зокрема, зазначає, що фактичною перевіркою ТОВ "Стейт Оіл" з питань додержання суб'єктами господарювання вимог, встановлених законодавством України, які є обов'язковими до виконання при здійсненні оптової торгівлі алкогольними напоями та/або тютюновими виробами встановлено факт реалізації однієї пачки сигарет "Camel One" виробництва ПНТ "ОСОБА_1 Ті Інтернешнл Україна", маркованої маркою акцизного податку МАП 16 ААЙНІ 949 ТВ №Ф 14/2 по ціні 17,75 грн., що підтверджується фіскальним чеком від 23.03.2015 №1249891, в той час як максимальна роздрібна ціна, встановлена виробником, становить 15,00 грн., чим порушено вимоги статті 11-1 Закону України "Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів".

Відповідач зазначає, що перед початком здійснення перевірки було проведено контрольну розрахункову операцію однієї пачки цигарок, а факт придбання перевіряючими лише однієї пачки цигарок, а не сигаретного набору з запальничкою підтверджується фіскальним чеком від 23.03.2015 №1249891, в якому чітко зазначено реалізацію однієї пачки цигарок.

В судове засідання по справі 03.12.2015 позивач не з'явився, про дату, час і місце судового розгляду був повідомлений належним чином та завчасно, однак надав до суду клопотання про розгляд даної справи без участі представника позивача у порядку письмового провадження.

В судове засідання по справі 03.12.2015 відповідач не з'явився, про дату, час і місце судового розгляду був повідомлений належний чином та завчасно, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення, про причини неявки суд не повідомлено.

Відповідно до частини 6 статті 128 Кодексу адміністративного судочинства України якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Враховуючи, що матеріали справи в достатній мірі характеризують взаємовідносини сторін, та приймаючи до уваги те, що учасники судового процесу були належним чином проінформовані про дату, час і місце судового розгляду, суд вважає за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши докази по справі, суд

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Стейт Оіл" (ідентифікаційний код 39436796, місцезнаходження 08700, Київська область, місто Обухів, вулиця Київська, будинок 25) зареєстровано в якості юридичної особи 10.10.2014, що підтверджується випискою з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців від 24.04.2015 (а.с.86-87).

23.03.2015 головними державними ревізорами-інспекторами Головного управління ДФС у Київській області ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на підставі наказу Головного управління ДФС у Київській області №64 від 26.02.2015 "Про проведення фактичних перевірок" (а.с.52) та направлень на перевірку №986, 927 від 20.03.2015 (а.с.53,54) проведено фактичну перевірку АЗК з магазином, що розташовані за адресою: Київська область, Бориспільський район, с/рада Іванківська, 1 км автошляху Бориспіль-Золотоноша, діяльність в якому здійснює ТОВ "Стей Оіл", з питань додержання суб'єктами господарювання вимог, встановлених законодавством України, які є обов'язковими до виконання при здійсненні оптової і роздрібної торгівлі алкогольними напоями та/або тютюновими виробами, за результатами якої складено акт перевірки №445/10-36-21/39436796 від 23.03.2015 (далі - акт перевірки) (а.с.56-57).

Під час перевірки встановлено факт реалізації однієї пачки сигарет "Camel One" виробництва ПНТ "ОСОБА_1 Ті Інтернешнл Україна", маркованої маркою акцизного податку МАП 16 ААЙНІ 949 ТВ №Ф 14/2 по ціні 17,75 грн. (з урахуванням 5 % акцизного податку), що підтверджується фіскальним чеком від 23.03.2015 №1249891, в той час як максимальна роздрібна ціна, встановлена виробником, становить 15,00 грн., у зв'язку з чим дана пачка цигарок з урахуванням 5 % акцизного податку повинна була реалізовуватися не більше 15,75 грн., чим порушено вимоги статті 11-1 Закону України "Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів"

Додатками до акту перевірки є акт зняття залишків тютюнової продукції, яка знаходиться у ТОВ "Стейт Оіл" (а.с.58) та фіскальний чек №1249891 від 23.03.2015 на підтвердження факту реалізації однієї пачки сигарет "Camel One" по ціні 17,75 грн. (з урахуванням 5 % акцизного податку) (а.с.55).

На підставі акту перевірки №445/10-36-21/39436796 від 23.03.2015 ГУ ДФС у Київській області прийнято рішення про застосування фінансових санкцій №/841 від 09.04.2015, яким до ТОВ "Стейт Оіл" застосовано фінансові санкції у вигляді штрафу у розмірі 10000,00 грн. за реалізацію тютюнових виробів за цінами, вищими від максимальних роздрібних цін на тютюнові вироби, встановлених виробниками або імпортерами таких тютюнових виробів (а.с.25).

Позивач, скориставшись правом адміністративного оскарження рішення податкового органу, звернувся зі скаргою вих.№207 від 20.04.2015 (вх. 2552/10/10-36 від 22.04.20215) на рішення про застосування фінансових санкцій №/841 від 09.04.2015 до Головного управління ДФС у Київській області (а.с.18-20).

Рішенням Головного управління ДФС у Київській області від 18.06.2015 №1675/10/10-36-10-01-04 скаргу позивача залишено без задоволення, а рішення ДПІ в Обухівському районі ГУ ДФС у Київській області №/841 від 09.04.2015 без змін (а.с.15-17).

Позивач звернувся зі скаргою №26/3 від 26.06.2015 до Державної фіскальної служби України (вх. №19724/6 від 03.07.2015) (а.с.11-14); рішенням якої №14824/6/99-99-10-01-02-25 від 16.07.2015 рішення Головного управління ДФС у Київській області від 18.06.2015 №1675/10/10-36-10-01-04 та рішення ДПІ в Обухівському районі ГУ ДФС у Київській області №/841 від 09.04.2015 залишено без змін, а скаргу ТОВ "Стейт Оіл" - без задоволення (а.с.7-9).

Не погоджуючись із рішенням відповідача, яким до ТОВ "Стейт Оіл" застосовано фінансові санкції у вигляді штрафу у розмірі 10000,00 грн., позивач звернувся з позовом до суду.

Перевіряючи обґрунтованість позовних вимог про скасування рішення про застосування фінансових санкцій ДПІ в Обухівському районі ГУ ДФС у Київській області №/841 від 09.04.2015, суд зазначає таке.

Основними видами діяльності ТОВ "Стейт Оіл" є: 47.30 роздрібна торгівля пальним, 46.71 оптова торгівля твердим, рідким, газоподібним паливом і подібними продуктами; 46.90 неспеціалізована торгівля; 47.19 інші види роздрібної торгівлі в неспеціалізованих магазинах; 56.10 діяльність ресторанів, надання послуг мобільного харчування; 56.30 обслуговування напоями, що підтверджується довідкою Головного управління регіональної статистики від 27.10.2015 (а.с.88-89).

Приміщення АЗС, в якому позивач здійснює роздрібну торгівлю алкогольними напоями та тютюновими виробами за адресою: Київська область, Бориспільський район, с/рада Іванківська, АЗС, 1 км автошляху Бориспіль-Золотоноша, знаходиться у користуванні позивача відповідно до договору оренди №03/11/14-41 від 02.11.2014, укладеного між ТОВ "Стей Оіл" (орендар) та ТОВ "БРСМ-Нафта" (орендодавець), відповідно до п. 1.1 якого, у порядку та на умовах, передбачених цим договором, орендодавець передає, а орендар приймає за плату на визначений строк у користування нерухоме майно, що складається з операторської АЗС та магазину літ. "А-1" загальною площею 218,60 кв.м, навісу літ. "В", підземних паливних резервуарів, резервуару для зберігання скрапленого газу, паливно-роздавальних колонок, цінового табло (а.с.80-85).

Строк дії цього договору (строк оренди) складає 35 (тридцять п'ять) місяців з моменту передачі об'єкту оренди за актом приймання передачі (п. 3.3 Договору оренди №03/11/14-41 від 02.11.2014).

З акту перевірки слідує, що позивач на вказаний обєкт торгівлі має ліцензію на право роздрібної торгівлі тютюновими виробами серії АЕ №567733 , видану 10.12.2014, терміном дії з 10.12.2014 по 09.12.2015.

Таким чином, суд зазначає, що позивач на момент проведення перевірки здійснював господарську діяльність, в тому числі з роздрібної торгівлі алкогольними напоями та тютюнові вироби в орендованому приміщенні АЗС з магазином за адресою: Київська область, Бориспільський район, с/рада Іванківська, АЗС, 1 км автошляху Бориспіль-Золотоноша, що відповідає основним видам діяльності позивача.

З 01.01.2011 року набрав чинності Податковий кодекс України, який регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов'язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов'язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства (п. 1.1 ст. 1 ПК України).

Відповідно до пп. 20.1.19 п. 20.1 ст. 20 ПК України контролюючі органи мають право, зокрема, застосовувати до платників податків передбачені законом фінансові (штрафні) санкції (штрафи) за порушення податкового чи іншого законодавства, контроль за додержанням якого покладено на контролюючі органи.

Відповідно до пп. 14.1.265 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України штрафна санкція (фінансова санкція, штраф) - плата у вигляді фіксованої суми та/або відсотків, що справляється з платника податків у зв'язку з порушенням ним вимог податкового законодавства та іншого законодавства, контроль за дотриманням яких покладено на контролюючі органи, а також штрафні санкції за порушення у сфері зовнішньоекономічної діяльності.

Згідно зі ст. 109 Податкового кодексу України податковими правопорушеннями є протиправні діяння (дія чи бездіяльність) платників податків, податкових агентів, та/або їх посадових осіб, а також посадових осіб контролюючих органів, що призвели до невиконання або неналежного виконання вимог, установлених цим Кодексом та іншим законодавством, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи.

Відповідно до положень п.113.1 ст. 113 Податкового кодексу України строки застосування, сплата, стягнення та оскарження сум штрафних (фінансових) санкцій (штрафів) здійснюються у порядку, визначеному цим Кодексом для сплати, стягнення та оскарження сум грошових зобов'язань. Суми штрафних (фінансових) санкцій (штрафів) зараховуються до бюджетів, до яких згідно із законом зараховуються відповідні податки та збори.

Згідно приписів п.113.3 ст. 113 Податкового кодексу України штрафні (фінансові) санкції (штрафи) за порушення норм законів з питань оподаткування або іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, застосовуються у порядку та у розмірах, встановлених цим Кодексом та іншими законами України.

Наведене свідчить про те, що контролюючі органи, до яких у спірних правовідносинах відноситься відповідач, у своїй діяльності при вирішенні питання про відповідальність платника податків за правопорушення, пов'язане із обігом підакцизних товарів, як іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, керується як нормами Податкового кодексу України, так і нормами спеціального закону, яким в даному випадку є Закон України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів» № 481/95-ВР від 19.12.1995 зі змінами та доповненнями (далі - Закон № 481/95-ВР).

З приводу реалізації позивачем тютюнових виробів за цінами, вищими від максимальних роздрібних цін на тютюнові вироби, встановлених виробником або імпортером таких тютюнових виробів, суд зазначає наступне.

Згідно з пп. 14.1.106 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України максимальні роздрібні ціни - ціни, встановлені на підакцизні товари (продукцію з урахуванням усіх видів податків (зборів). Акцизний податок з реалізованих субєктами господарювання роздрібної торгівлі підакцизних товарів не включається до максимальної роздрібної ціни.

Максимальні роздрібні ціни на підакцизні товари (продукцію) встановлюються виробниками або імпортерами товарів (продукції) шляхом декларування таких цін у порядку, встановленому цим Кодексом. Продаж субєктами господарювання роздрібної торгівлі підакцизних товарів, на які встановлюються максимальні роздрібні ціни, не може здійснюватися за цінами, вищими за максимальні роздрібні ціни, збільшені на суму акцизного податку з роздрібної торгівлі підакцизних товарів (абз. 2 пп. 14.1.106 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України).

Відповідно до частини 1 статті 11-1 Закону №481/95-ВР встановлена виробником або імпортером максимальна роздрібна ціна на тютюнові вироби наноситься на пачку, коробку або сувенірну коробку тютюнових виробів разом з датою їх виготовлення.

Максимальна роздрібна ціна за пачку, коробку або сувенірну коробку наноситься визначеним виробником способом у визначеному виробником місці і складається з її цифрового виразу та скороченого найменування грошової одиниці України (ч. 2 ст. 11 Закону 481/95-ВР).

Дата виготовлення наноситься визначеним виробником способом у визначеному виробником місці і складається із шести цифр, перші дві з яких означають день, наступні дві - місяць, останні дві - рік такої дати (ч. 3 ст. 11 Закону №481/95-ВР).

Пунктом 220.1 ст. 220 Податкового кодексу України встановлення максимальних роздрібних цін на підакцизні товари (продукцію) здійснюється виробником або імпортером товарів (продукції) шляхом декларування таких цін.

Декларація про максимальні роздрібні ціни на підакцизні товари (продукцію) (далі - декларація), встановлені виробником або імпортером товарів (продукції), подається центральному органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, державну політику у сфері державної митної справи, в електронній формі, визначеній центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної фінансової політики, з дотриманням умови щодо реєстрації електронного підпису підзвітних осіб у порядку, визначеному законодавством (п. 220.2 ПК України).

Встановлені виробником або імпортером максимальні роздрібні ціни на підакцизні товари (продукцію) повинні наноситися на споживчу упаковку таких товарів разом з датою їх виробництва (п. 220.11 ст.220 ПК України).

Таким чином суд приходить до висновку, що встановлення максимальних роздрібних цін стосується лише тютюнових виробів, а не алкогольних напоїв чи інших підакцизних товарів, що прямо слідує зі змісту статті 220 ПКУ, яка регулює особливості обчислення податку з тютюнових виробів за адвалорними ставками та статті 221 ПКУ щодо особливостей обчислення податку з тютюнових виробів.

Суд зазначає, що відповідальність за порушення суб'єктами господарювання вищевказаних норм передбачено статтею 17 Закону №481/95-ВР, а саме у разі роздрібної торгівлі тютюновими виробами за цінами, вищими від максимальних роздрібних цін на тютюнові вироби, встановлених виробниками або імпортерами таких тютюнових виробів, збільшеними на суми акцизного податку з реалізації через роздрібну торговельну мережу тютюнових виробів, - 100 відсотків вартості наявних у суб'єкта господарювання тютюнових виробів, але не менше 10000 гривень.

Відповідно до пп. 213.1.9. п.213.1. ст.213 ПК України об'єктами оподаткування акцизного податку є операції з реалізації субєктами господарювання роздрібної торгівлі підакцизних товарів. Пп. 215.3.10. п.215.3. ст.21к ПК України встановлює, що для пива, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, тютюну та промислових замінників тютюну, реалізованих відповідно до підпункту 213.1.9 пункту 213.1 статті 213 цього Кодексу, ставка податку становить 5 відсотків.

Оскільки відповідно до пп. 14.1.4 п. 14.1 ст. 14 ПК України акцизний податок - це непрямий податок на споживання окремих видів товарів (продукції), визначених Кодексом як підакцизні, що включається до ціни таких товарів (продукції), то 5 відсотків акцизного податку має бути включено до вартості тютюнових виробів з урахуванням податку на додану вартість, які реалізовуються в роздрібній торгівлі.

Відповідно до п. 188.1 ст. 188 ПК України для податку на додану вартість визначається база оподаткування операцій з постачання товарів/послуг, виходячи з їх договірної вартості (у разі здійснення контрольованих операцій - не нижче звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу) з урахуванням загальнодержавних податків та зборів (крім збору на обовязкове державне пенсійне страхування, що справляється з вартості послуг стільникового рухомого зв'язку, податку на додану вартість та акцизного податку на спирт етиловий, що використовується виробниками - суб'єктами господарювання для виробництва лікарських засобів, у тому числі компонентів крові і вироблених з них препаратів (крім лікарських засобів у вигляді бальзамів та еліксирів).

Разом з цим пп. 214.1.4 п. 214.1 ст. 214 встановлено, що базою оподаткування акцизного податку є вартість (з податком на додану вартість) підакцизних товарів, що реалізовані суб'єктами господарювання роздрібної торгівлі.

Таким чином, база оподаткування операцій з постачання товарів/послуг з ПДВ включає загальнодержавні податки та збори (в т. ч. акцизний податок) (п. 188.1 ст. 188 ПК України), а базою оподаткування акцизного податку з роздрібного продажу підакцизних товарів є вартість (з податком на додану вартість) підакцизних товарів (пп. 214.1.4 п. 214.1 ст. 214 Кодексу).

З метою забезпечення єдиного підходу до застосування зазначених норм вищевказаних норм ПК України, Державна фіскальна служба України, листом від 20 січня 2015 року № 1519/7/99-99-19-03-03-17, доведено до платників податків, що роздрібна ціна тютюнових виробів, що реалізується в роздрібній торгівельній мережі та вище якої не може здійснюватись їх продаж, формується наступним чином:

Обчислення граничної роздрібної ціни тютюнових виробів (ГРЦТВ): ГРЦТВ= максимальна Роздрібна ціна (МРЦ) :100 х 105.

Фактична роздрібна ціна, за якою продають тютюнові вироби (ФРЦТВ) має дорівнювати або бути меншою, ніж ГРЦТВ.

Якщо суб'єкти господарювання, що здійснюють роздрібний продаж тютюнових виробів, зареєстровані платниками ПДВ, то ФРЦТВ обчислюється таким чином:

ФРЦТВ = (РЦТВ : 100 х 120) : 100 х 105, де

РЦТВ - роздрібна ціна тютюнових виробів без ПДВ.

В даному випадку гранична роздрібна ціна однієї пачки цигарок "Camel One" становить - 15,00 грн. (максимально роздрібна ціна, встановлена виробником) : 100 х 105 = 15,75 грн.

Таким чином, максимальна роздрібна ціна однієї пачки сигарет "Camel One", виробництва ПАТ "ОСОБА_1 Ті Інтернешнл Україна" має становити не більше 15,75 грн.

Суд зазначає, що позивач в обґрунтування позовних вимог зазначає, що під час перевірки було придбано не пачку цигарок, а сигаретний набір із запальничкою, а тому позивачем не було порушено вимоги щодо реалізації пачки цигарок вище граничної роздрібної ціни тютюнових виробів, з приводу чого суд зазначає таке.

Відповідно статей 11, 71 Кодексу адміністративного судочинства України не виключає обов'язок позивача доведення тих обставин, на які він посилається в обґрунтування заявлених позовних вимог.

Частинами 1, 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Проте, суд зазначає, що положення частини 2 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України не звільняють позивача від обов'язку доводити суду ті обставини, на які він посилається як на підставу своїх вимог.

Згідно зі ст. 138 Кодексу адміністративного судочинства України предметом доказування є обставини, якими обґрунтовуються позовні вимоги чи заперечення або які мають інше значення для вирішення справи (причини пропущення строку для звернення до суду тощо) та які належить встановити при ухваленні судового рішення у справі.

Звертаючись до адміністративного суду з позовом, позивач має надати переконливі документальні докази на підтвердження обставин, із наявністю яких він пов'язує неправомірність рішень, дій або бездіяльності суб'єкта владних повноважень.

Так, предметом позову як вимоги про захист порушеного чи оспорюваного права або охоронюваного законом інтересу є спосіб захисту цього права чи інтересу. Підстави позову - це факти, які обґрунтовують вимогу про захист права чи законного інтересу. До підстав позову входять лише юридичні факти, тобто ті, з якими норми матеріального права пов'язують виникнення, зміну чи припинення прав та обов'язків суб'єктів спірного матеріального правовідношення.

При цьому, в контексті статті 161 Кодексу адміністративного судочинства України, суд має встановити всі фактичні обставини справи, якими обумовлено звернення позивача до суду, перевірити підтвердження їх наявності належними та допустимими доказами та надати їм відповідну правову оцінку.

Відповідно до статті 129 Конституції України основними засадами судочинства є, зокрема, змагальність сторін.

Судом неодноразово ухвалами від 25.08.2015, 23.09.2015, 03.11.2015 витребовувались від позивача докази реалізації саме сигаретного набору, зокрема, пояснення та докази формування сигаретних наборів, пояснення щодо порядку ведення обліку сигаретних наборів позивачем, кодування сигаретних наборів в РРО.

Однак суд звертає увагу, що жодних доказів на підтвердження факту реалізації саме сигаретного набору (пачки сигарет та запальнички) до суду не було надано, про причини ненадання таких доказів чи їх відсутності у позивача не вказано.

При цьому в обґрунтування доводів про те, що позивачем в ході перевірки реалізований саме сигаретний набір, який складається із пачки сигарет та запальнички, позивач в позові стверджує, що протилежне відповідачем не доведено.

Суд не може погодитися з такими твердженнями позивача, оскільки матеріали справи не містять доказів реалізації під час перевірки саме сигаретного набору, а чинне законодавство не звільняє позивача від доведення правомірності своїх тверджень.

Так, суд зазначає, що зауважень проти висновків про порушення в акті перевірки уповноваженою особою позивача, яка була присутня під час перевірки, не надано. В акті перевірки вказано, що зауваження та заперечення проти акту перевірки будуть надані впродовж трьох днів, однак такі зауваження чи заперечення суду не надані, хоча й були неодноразово витребувані ухвалами суду, у звязку з чим суд приходить до висновку про те, що такі зауваження чи заперечення на акт перевірки позивачем не подавались.

Не надано позивачем й доказів на підтвердження факту постачання позивачу вже готових сигаретних наборів (пачки сигарет разом із запальничкою), а в разі формування сигаретних наборів самим позивачем не надано відповідних доказів цього.

Суд зазначає, що національне законодавство не містить прямих норм, які б встановлювали порядок обєднання декількох непродовольчих товарів для продажу їх у відповідному наборі.

Натомість відповідно до пункту 6 статті 6 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" та на виконання постанови Кабінету Міністрів України від 28.10.98 N 1706 "Про затвердження Програми реформування системи бухгалтерського обліку із застосуванням міжнародних стандартів", а також з метою вироблення методики бухгалтерського обліку господарських операцій із урахуванням національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку у сфері громадського харчування і побутових послуг наказом Міністерства економіки та з питань європейської інтеграції України від 17.06.2003 N 157 затверджені Методичні рекомендації щодо впровадження національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку у сфері громадського харчування і побутових послуг, гармонізованих з міжнародними стандартами.

Відповідно до п.1.6 вказаних Методичних рекомендацій суб'єкти господарської діяльності у сфері громадського харчування і побутових послуг реалізують продукцію і послуги за вільними цінами, крім підприємств громадського харчування, розміщених у військових містечках закритого типу, де граничні розміри націнок на продукцію визначає Міністерство оборони. Розрахунок цін продажу на продукцію власного виробництва у закладах (на підприємствах) громадського харчування проводять у калькуляційних картках згідно з додатком 2 до цих Методичних рекомендацій.

У додатку 2 до вищевказаних Методичних рекомендацій затверджена відповідна форма калькуляційної картки.

Отже, у спірних правовідносинах, виходячи із принципу аналогії закону, позивачем мала бути складена калькуляційна картка, яка використовується для розрахунку відпускної ціни на товарний набір, який знаходиться в реалізації субєкта господарювання, при цьому в такій картці враховується ціна кожного виду товару в даний період із визначенням вартості кожного виду товару.

Таким чином, у разі власного формування позивачем сигаретних наборів, які складаються із пачки сигарет та запальнички, позивач самостійно розраховує ціну реалізації сигаретного набору, яка визначається методом калькуляції на підставі вартості кожного виду товару, який входить до складу торговельного набору.

Проте, позивачем не надано суду пояснень про те, чи формує позивач сигаретні набори самостійно чи отримує для подальшої реалізації вже готові сигаретні набори, відповідно суду не надано калькуляційну картку на сигаретний набір, який, як стверджує позивач, був придбаний в ході перевірки працівниками контролюючого органу.

Суд зазначає, що чинне законодавство не містить прямої заборони на продаж тютюнових виробів в комплекті з іншим видами товарів, а нормами пункту 20 Правил роздрібної торгівлі тютюновими виробами, затверджених наказом Міністерства економіки та з питань європейської інтеграції України від 24.07.2002 N 218, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 20 серпня 2002 р. за N 679/6967, лише передбачено, що суб'єкт підприємницької діяльності повинен забезпечити інформування споживача про роздрібні ціни в грошовій одиниці України за допомогою ярликів цін (цінників) на зразках тютюнових виробів, що перебувають у продажу.

В той же час суд звертає увагу на положення Закону України «Про захист прав споживачів» від 12.05.1991 № 1023-XII (зі змінами та доповненнями) (далі Закон №1023), які містять певні обмеження для продавців, що обумовлюють продаж одних товарів з обовязковим придбанням інших.

Так, відповідно до абз. 6 ч.3 ст. 15 Закону №1023 у разі коли за одну ціну пропонується кілька товарів, робіт або послуг чи їх поєднання або якщо продавець (виконавець) надає споживачеві при реалізації однієї продукції право одержати іншу продукцію за зниженою ціною, до споживача доводиться інформація щодо:

1) змісту та вартості пропозиції та у разі пропонування товарів, робіт або послуг за одну ціну - ціни таких товарів, робіт або послуг, взятих окремо;

2) умови прийняття пропозиції, зокрема строку її дії та будь-яких обмежень, включаючи обмеження щодо кількості.

Частина 2 статті 17 Закону №1023 передбачає, що споживач має право на вільний вибір товарів і послуг у зручний для нього час та на вільне використання електронних платіжних засобів з урахуванням режиму роботи та обов'язкових для продавця (виконавця) форм (видів) розрахунків, установлених законодавством України. Забороняється примушувати споживача придбавати продукцію неналежної якості або непотрібного йому асортименту, у будь-який спосіб обмежувати використання ним електронних платіжних засобів, якщо відповідно до законодавства продавець (виконавець) зобов'язаний приймати їх до сплати.

Стаття 21 Закону №1023 вважає права споживача в будь-якому разі порушеними, якщо при реалізації продукції будь-яким чином порушується право споживача на свободу вибору продукції.

Аналіз законодавства на предмет правомірності продажу сигарет, на які згідно із законодавством виробником або імпортером встановлені максимальні роздрібні ціни, дозволяє суду прийти до висновку про те, що продаж інших товарів в комплекті з тютюновими виробами може бути витлумачений як примушування споживача до купівлі непотрібного йому товару, а отже обмеження прав споживача.

Отже, суд вважає, що у випадку реалізації субєктом господарювання тютюнових виробів виключно у сигаретних наборах з запальничками чи сірниками, на які не заборонено встановлювати вільну відпускну ціну, перевірити дотримання таким субєктом вимог законодавства щодо встановлення максимальних роздрібних цін на тютюнові вироби, які встановлені виробником таких виробів, є неможливим, відтак це є способом уникнення відповідальності, передбаченої статтею 17 Закону №481 за роздрібну торгівлю тютюновими виробами за цінами, вищими від максимальних, встановлених виробниками таких виробів.

Таким чином, на думку суду у разі реалізації наборів, які складаються з тютюнових виробів та іншої продукції (запальнички, сірники тощо) за єдиною ціною без виділення цін на продукцію, що входить в набір, субєкти господарювання порушують вимоги Закону №481 з роздрібної торгівлі тютюновими виробами за цінами, вищими від максимальних роздрібних цін, встановлених їх виробниками або імпортерами.

Суд зазначає, що у розглядуваній справі єдиним доказам на підтвердження факту реалізації саме пачки сигарет, а не сигаретного набору є фіскальний чек, який було долучено до матеріалів перевірки та копію якого додано до матеріалів справи, з приводу чого суд зазначає таке.

Відповідно до статті 2 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» розрахунковий документ - документ встановленої форми та змісту (касовий чек, товарний чек, розрахункова квитанція, проїзний документ тощо), що підтверджує факт продажу (повернення) товарів, надання послуг, отримання (повернення) коштів, купівлі-продажу іноземної валюти, надрукований у випадках, передбачених цим Законом, і зареєстрований у встановленому порядку реєстратором розрахункових операцій або заповнений вручну.

Згідно зі статтею 8 цього Закону форма, зміст розрахункових документів, порядок реєстрації та ведення розрахункових книжок, книг облік розрахункових операцій, а також форма та порядок подання звітності, пов'язаної із застосуванням реєстраторів розрахункових операцій або використанням розрахункових книжок, встановлюються органами доходів і зборів

Пунктом 3.1 Положення про форму і зміст розрахункових документів, затвердженого наказом Державної податкової адміністрації України № 614 від 01.12.2000, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 5 лютого 2001 року за №105/5296 (далі - Положення №614) встановлено, що фіскальний касовий чек на товари (послуги) - це розрахунковий документ, надрукований реєстратором розрахункових операцій при проведенні розрахунків за продані товари (надані послуги).

Відповідно до пункту 3.2 Положення №614 касовий чек повинен містити назву господарської одиниці; адресу господарської одиниці; для СГ, що зареєстровані як платники ПДВ, - індивідуальний податковий номер платника ПДВ, який надається згідно з Законом України "Про податок на додану вартість"; перед номером друкуються великі літери "ПН"; для СГ, що не є платниками ПДВ, - ідентифікаційний код за ЄДРПОУ або ідентифікаційний номер за ДРФО, перед яким друкуються великі літери "ІД"; якщо кількість придбаного товару (отриманої послуги) не дорівнює одиниці виміру, - то кількість, вартість придбаного товару (отриманої послуги); вартість одиниці виміру товару (послуги); найменування товару (послуги); літерне позначення ставки ПДВ праворуч від надрукованої вартості товару (послуги); позначення форми оплати (готівкою, карткою, у кредит, чеками тощо) та суму коштів за даною формою оплати; загальну вартість придбаних товарів (отриманих послуг) у межах чека, перед якою друкується слово "СУМА" або "УСЬОГО"; для СГ, що зареєстровані як платники ПДВ, окремим рядком літерне позначення ставки ПДВ, розмір ставки ПДВ у відсотках, загальну суму ПДВ за всіма зазначеними в чеку товарами (послугами), на початку рядка - великі літери "ПДВ"; порядковий номер касового чека, дату (день, місяць, рік) та час (година, хвилина) проведення розрахункової операції; фіскальний номер реєстратора розрахункових операцій, перед яким друкуються великі літери "ФН"; напис "ФІСКАЛЬНИЙ ЧЕК" та логотип виробника.

Отже, суд зазначає, що обов'язковим реквізитом фіскального чеку, окрім інших, є найменування товару (послуги), а тому фіскальний чек є належним доказом придбання товару.

З аналізу фіскального чеку №1249891 від 23.03.2015 суд приходить до висновку, що перевіряючими було придбано одну пачку сигарет Camel One за ціною 17,75 грн., до якої включено ПДВ у сумі 2,82 грн. та акцизний податок 0,85 грн. (а.с.55), а тому фактична роздрібна ціна за вказаний товар складає 17,75 грн.

Як було вище зазначено, максимальна роздрібна ціна на пачку сигарет "Camel One", виробництва ПАТ "ОСОБА_1 Ті Інтернешнл Україна" з урахування акцизного податку має становити не більше 15,75 грн., в той же час перевіркою встановлено факт реалізації даної пачки сигарет по ціні 17,75 грн., тобто більше граничної роздрібної ціни, чим порушено вимоги статті 11-1 Закону №481/95-ВР.

З приводу посилання позивача не те, що фактичну перевірку щодо нього було проведено за відсутності будь-яких законних на те підстав, передбачених статтею 80 Податкового кодексу України, суд зазначає таке.

Відповідно до пункту 75.1 ст. 75 ПК України контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

Фактичною вважається перевірка, що здійснюється за місцем фактичного провадження платником податків діяльності, розташування господарських або інших об'єктів права власності такого платника. Така перевірка здійснюється контролюючим органом щодо дотримання норм законодавства з питань регулювання обігу готівки, порядку здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності ліцензій, патентів, свідоцтв, у тому числі про виробництво та обіг підакцизних товарів, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами) (пп. 75.1.3 п. 75.1 ст. 75 ПК України).

Згідно з п. 80.2 ст. 80 ПК України фактична перевірка може проводитися на підставі рішення керівника контролюючого органу, оформленого наказом, копія якого вручається платнику податків або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції під розписку до початку проведення такої перевірки, та за наявності хоча б однієї з таких обставин:

у разі коли за результатами перевірок інших платників податків виявлено факти, які свідчать про можливі порушення платником податків законодавства щодо виробництва та обігу підакцизних товарів, здійснення платником податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності патентів, ліцензій та інших документів, контроль за наявністю яких покладено на контролюючі органи, та виникає необхідність перевірки таких фактів;

у разі отримання в установленому законодавством порядку інформації від державних органів або органів місцевого самоврядування, яка свідчить про можливі порушення платником податків законодавства, контроль за яким покладено на контролюючі органи, зокрема, щодо здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності патентів, ліцензій та інших документів, контроль за наявністю яких покладено на контролюючі органи, виробництва та обігу підакцизних товарів;

письмового звернення покупця (споживача), оформленого відповідно до закону, про порушення платником податків установленого порядку проведення розрахункових операцій, касових операцій, патентування або ліцензування;

неподання суб'єктом господарювання в установлений законом строк обов'язкової звітності про використання реєстраторів розрахункових операцій, розрахункових книжок та книг обліку розрахункових операцій, подання їх із нульовими показниками;

у разі отримання в установленому законодавством порядку інформації про порушення вимог законодавства в частині виробництва, обліку, зберігання та транспортування спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів та цільового використання спирту платниками податків, а також здійснення функцій, визначених законодавством у сфері виробництва і обігу спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів, пального;

у разі виявлення за результатами попередньої перевірки порушення законодавства з питань, визначених у пункті 75.1.3;

у разі отримання в установленому законодавством порядку інформації про використання праці найманих осіб без належного оформлення трудових відносин та виплати роботодавцями доходів у вигляді заробітної плати без сплати податків до бюджету, а також здійснення фізичною особою підприємницької діяльності без державної реєстрації.

Відповідно до пункту 81.1 ст. 81 ПК України посадові особи контролюючого органу мають право приступити до проведення документальної виїзної перевірки, фактичної перевірки за наявності підстав для їх проведення, визначених цим Кодексом, та за умови пред'явлення або надіслання у випадках, визначених цим Кодексом, таких документів:

- направлення на проведення такої перевірки, в якому зазначаються дата видачі, найменування контролюючого органу, реквізити наказу про проведення відповідної перевірки, найменування та реквізити суб'єкта (прізвище, ім'я, по батькові фізичної особи - платника податку, який перевіряється) або об'єкта, перевірка якого проводиться, мета, вид (документальна планова/позапланова або фактична), підстави, дата початку та тривалість перевірки, посада та прізвище посадової (службової) особи, яка проводитиме перевірку. Направлення на перевірку у такому випадку є дійсним за наявності підпису керівника контролюючого органу або його заступника, що скріплений печаткою контролюючого органу;

- копії наказу про проведення перевірки, в якому зазначаються дата видачі, найменування контролюючого органу, найменування та реквізити субєкта (прізвище, імя, по батькові фізичної особи - платника податку, який перевіряється) та у разі проведення перевірки в іншому місці - адреса обєкта, перевірка якого проводиться, мета, вид (документальна планова/позапланова або фактична перевірка), підстави для проведення перевірки, визначені цим Кодексом, дата початку і тривалість перевірки, період діяльності, який буде перевірятися. Наказ про проведення перевірки є дійсним за наявності підпису керівника контролюючого органу або його заступника та скріплення печаткою контролюючого органу;

- службового посвідчення осіб, які зазначені в направленні на проведення перевірки.

Непред'явлення або ненадіслання у випадках, визначених цим Кодексом, платнику податків (його посадовим (службовим) особам або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції) цих документів або пред'явлення зазначених документів, що оформлені з порушенням вимог, встановлених цим пунктом, є підставою для недопущення посадових (службових) осіб контролюючого органу до проведення документальної виїзної або фактичної перевірки (абз. 5 п. 81.1 ст. 81 ПК України).

При пред'явленні направлення платнику податків та/або посадовим (службовим) особам платника податків (його представникам або особам, які фактично проводять розрахункові операції) такі особи розписуються у направленні із зазначенням свого прізвища, імені, по батькові, посади, дати і часу ознайомлення (абз. 7 п. 81.1 ст. 81 ПК України).

Таким чином, платник податків, який вбачає процедурні порушення у діях контролюючого органу щодо організації, призначення та проведенні перевірки, має захищати свої права шляхом не допуску працівників контролюючого органу до перевірки.

Суд звертає увагу, що з направлень на перевірку №927, 926 від 20.03.2015, що були надані до суду відповідачем, вбачається, що останні разом з службовими посвідченнями та наказом про проведення фактичної перевірки були надані адміністратору АЗС Садук Вікторії Григорівні, що підтверджується підписом останньої на вказаних направленнях, тобто перевіряючих було допущено до проведення перевірки.

Суд зазначає, що допуск до перевірки нівелює правові наслідки процедурних порушень, допущених контролюючим органом при призначенні та/або проведенні фактичної перевірки, у зв'язку з чим, за умови такого допуску, підставою для скасування рішення (прийнятого за результатами перевірки) може бути лише неправильність його прийняття по суті, а не власне процедурні порушення, зокрема, відсутність підстав для призначення перевірки, на чому наполягає позивач, а тому доводи позивача в цій частині є безпідставними.

З приводу посилання позивача, що контрольна розрахункова операція може бути здійснена виключно перед початком перевірки з питань дотримання порядку здійснення розрахункових та касових операцій суд зазначає таке.

Відповідно до пп. 20.1.11 п. 20.1 ст.20 ПК України контролюючі органи мають право проводити контрольні розрахункові операції до початку перевірки платника податків щодо дотримання ним порядку проведення готівкових розрахунків та застосування реєстраторів розрахункових операцій. Товари, отримані службовими (посадовими) особами контролюючих органів під час проведення контрольної розрахункової операції, підлягають поверненню платнику податків у непошкодженому вигляді. У разі неможливості повернення такого товару відшкодування витрат здійснюється відповідно до законодавства з питань захисту прав споживачів.

Положеннями статті 80 ПК України встановлено, що перед початком фактичної перевірки з питань дотримання порядку здійснення розрахункових операцій та ведення касових операцій, посадовими особами контролюючих органів може бути проведена контрольна розрахункова операція.

Як було вище зазначено фактична перевірка здійснюється контролюючим органом щодо дотримання норм законодавства з питань регулювання обігу готівки, порядку здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності ліцензій, патентів, свідоцтв, у тому числі про виробництво та обіг підакцизних товарів, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами) (пп. 75.1.3 п. 75.1 ст. 75 ПК України).

Суд зазначає, що відповідно до направлень на перевірку №927, 926 від 20.03.2015 предмет фактичної перевірки щодо позивача, окрім іншого, складає перевірку дотримання позивачем порядку здійснення розрахункових операцій та ведення касових операцій, а тому працівники контролюючого органу мали право на проведення контрольної розрахункової операції перед початком перевірки.

З огляду на це посилання позивача щодо незаконності здійснення контрольної розрахункової операції та недопустимості застосування її результатів для підтвердження порушень, передбачених Законом №481 є безпідставними, оскільки контрольну розрахункову операцію було здійснено правомірно, а жодною нормою законодавства не передбачено заборони застосування висновків контрольної розрахункової операції для встановлення інших порушень, що складають предмет фактичної перевірки платника податків.

Частиною 1 статті 11 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, а частиною 1 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України зазначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, коли судом здійснюється розгляд справ про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень, у яких обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Позивач, доказів, які б спростовували результати перевірки та доводи відповідача не надав.

З огляду на це суд приходить до висновку, що рішення ДПІ в Обухівському районі ГУ ДФС у Київській області №/841 від 09.04.2015 про застосування фінансових санкцій у розмірі 10000,00 грн. є правомірним.

Системно проаналізувавши приписи законодавства України, що були чинними на момент виникнення спірних правовідносин між сторонами, зважаючи на взаємний та достатній зв'язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що в задоволенні адміністративного позову необхідно відмовити.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 160-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні адміністративного позову відмовити у повному обсязі.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано в установлені строки. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга на постанову суду подається до Київського апеляційного адміністративного суду через Київський окружний адміністративний суд протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя Кушнова А.О.