Справа № 810/113/16
Суддя: Лапій С.М.
Дата ухвалення: 2016-02-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

810/113/16

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 лютого 2016 року 810/113/16

Київський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді – Лапія С.М.,

при секретарі – Феленюк О.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві справу за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Текссол-С» до Київської митниці ДФС, треті особи: Державна казначейська служба України, Головне управління Державної казначейської служби України у м. Києві, Бориспільське управління Державної казначейської служби України Київської області про визнання протиправним та скасування рішення,-

в с т а н о в и в:

До Київського окружного адміністративного суду звернулось ТОВ "Текссол-С" з позовом до Київської митниці ДФС України, в якому просить визнати протиправним та скасувати рішення про коригування митної вартості товарів №125000011/2015/000230/1 від 27.08.2015, визнати протиправними дії Київської митниці ДФС та відшкодувати шкоду, завдану протиправними рішеннями та діями органу державної влади.

Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що оскаржуване рішення прийнято з порушенням визначеного законом порядку, без дотримання основних принципів митного регулювання.

У судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги з підстав, викладених у позовній заяві, просив позов задовольнити.

Представник відповідача проти позову заперечив та просив у задоволенні позову відмовити.

Заслухавши доводи та пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи та оцінивши їх у сукупності, суд дійшов висновку про необґрунтованість позовних вимог у зв’язку з наступним.

Спеціалізованим підрозділом Київської митниці ДФС Управлінням адміністрування митних платежів прийнято рішення про коригування митної вартості товарів ТОВ "Текссол-С" від 27.08.2015 №125000011/2015/000230/1.

Вважаючи вказані дії та рішення протиправними, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Як встановлено судом, між позивачем та компанією Mumtaz&CO (Пакистан) 01.10.2010 р. укладено контракт №PK/20120608/UK, згідно умов якого, з урахуванням доповнення до контракту від 18.06.2015 №39, позивач купує на умовах CFR (Іллічівськ, Україна) товари відповідно до інвойсів (рахунків-фактур), що надаються при фактичному отриманні кожної партії товару.

Позивач 17.08.2015 з метою митного оформлення товару: тканина бавовняна 100%, з поверхневою щільністю 155+-2г/м2, вибивна, полотняного переплетення, без покриття, без просочення, завтовшки:-150 см, не призначена для дитячого асортименту, подав митному органу митну декларацію № 125130012/2015/463005, в якій вартість товару визначена за основним методом за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції) (п. 1 ч. 1 ст. 57 МК України)

Для підтвердження заявленої митної вартості товару позивач разом із Митною декларацією надав перелік документів, які зазначені у графі 44 митної декларації, зокрема: зовнішньоекономічний договір (контракт) №PK/20120608/UK від 18.06.2015, доповнення до контракту №39 від 18.06.2015, інвойс (рахунок-фактура) №MK/1798/15, міжнародну автомобільну накладну (CMR) №А0732369 від 27.07.2015, коносамент №PK20374452 від 18.06.2015, картку обліку особи, яка здійснює операції з товарами №100/2012/0002597 від 01.11.2012, акт митного огляду №500040407/2015/001089, специфікацію виробника товару №1798/15 від 18.06.2015, прайс-лист б/н від 18.06.2015, калькуляцію б/н від 18.06.2015, пакувальний лист №1798/15 від 18.06.2015, договір перевезення №1342/08/02 від 02.07.2015, санітарно-епідеміологічного контролю товару №2730 від 27.07.2015, інформацію про позитивні результати здійснення радіологічного контролю товару №9000 від 27.07.2015, сертифікат походження товару №TDAP (K) GSP00043222/486747 від 11.07.2015, акт зважування від 27.07.2015, екологічну декларацію №8274 від 24.07.2015, ТУ від 15.02.2015, акт взяття проб №085 від 25.07.2015, копію митної декларації країни відправлення №НМВ1294796 від 18.06.2015.

У ході розгляду документів, наданих до оформлення згідно Митної декларації від 17.08.2015 № 125130012/2015/463005, митним органом встановлено, що надані документи містять розбіжності, а також не містять повної інформації про митну вартість та її складові частини.

Так, керуючись п 4.1 доповнення № 39 від 18.06.2015 до контракту поставка товару здійснюється на умовах поставки CFR Іллічівськ, згідно Інкотермс. Такі ж умови поставки визначені в інвойсі від 18.06.2015 № МК/1798/15, виставленому продавцем для оплати за отриманий товар ТОВ «Текссол-С».

Відповідно до Інкотермс, за умовами поставки CFR передбачено, що покупець сплачує за товар вартість самого товару і фрахт до порту призначення. Також договором перевезення, який продавець укладає за свій рахунок повинно бути передбачено розподіл витрат та оплату на вивантаження в порту призначення.

Однак, згідно із п. 2.3. доповнення до контракту № 39 в ціну товару включено лише вартість товару, упаковки та маркування.

Враховуючи, що контрактом вартість транспортування до ціни не включено, однак відповідно до п. 6 ч. 10 ст. 58 МК України при визначенні митної вартості до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за оцінювані товари, додаються витрати (складові митної вартості), якщо вони не включалися до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, зокрема витрати на транспортування оцінюваних товарів до аеропорту, порту або іншого місця ввезення на митну територію України, то вартість транспортування мала бути додатково включена позивачем до митної вартості.

У даний документах не відокремлені витрати на перевезення вантажу від вартості товару та не зазначено на кого (продавця чи покупця) віднесено оплату вивантаження товару, тобто, декларантом ТОВ «Текссол-С» не подано всіх документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у ч. 2 ст. 53 МК України, а саме документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів та розподіл витрат між контрагентами щодо вивантаження товару в порту призначення.

Крім того, ціна товару, зазначена у калькуляції виробника від 18.06.2015, не відповідає заявленим умовам поставки CFR, тобто, зазначена калькуляція містить складові щодо страхування товару, що не відповідає заявленим умовам поставки CFR, в той час як важлива обов’язкова складова митної вартості – витрати на доставку товару на митну територію України, взагалі не міститься.

Дані щодо складових вартості товару, вказані у калькуляції від 18.06.2015, не містять відповідних даних щодо суми доставки, зазначеної у наданій копії митної декларації країни відправлення.

Надані декларантом основні документи згідно з ч. 2 ст. 53 МК України не містили всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товару та містили розбіжності.

Крім того, митна вартість товарів, заявлена позивачем, відрізнялась від середньоконтрактної вартості, визначеної митницею під час порівняння рівня заявленої митної вартості товарів з наявною у митного органу інформацією про рівень цін на такі товари, і відповідно до Єдиної автоматизованої інформаційної системи ДФСУ ціна митного оформлення таких же товарів, які ввозив позивач, більша ніж заявлена ним.

Отже, у документах, наданих до митного оформлення, дійсно містилися розбіжності. Крім того, вони не містили всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів та відомостей щодо ціни, яка була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

На підставі викладеного суд приходить до висновку, що позивачем надано неповну інформацію про заявлену митну вартість імпортованого товару, тому висновок митного органу про невиконання декларантом обов'язків, передбачених ч. 2 ст. 53 МК України та ненадання обов’язкових документів на підтвердження заявленої митної вартості, суд вважає обґрунтованим.

Згідно ч. 3 ст. 53 МК України у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу органу доходів і зборів зобов'язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) додаткові документи.

Частиною 6 ст. 53 МК України передбачено, що декларант або уповноважена ним особа за власним бажанням може подати додаткові наявні у них документи для підтвердження заявленої ними митної вартості товару.

Відповідно до ст. 54 МК України орган доходів і зборів з метою здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів має право:

- упевнюватися в достовірності або точності будь-якої заяви, документа чи розрахунку, поданих для цілей визначення митної вартості;

- у випадках, встановлених цим Кодексом, письмово запитувати від декларанта або уповноваженої ним особи встановлені статтею S3 цього Кодексу додаткові документи та відомості, якщо це необхідно для прийняття рішення про визнання заявленої митної вартості;

- у випадках, встановлених цим Кодексом, здійснювати коригування заявленої митної вартості товарів.

Враховуючи те, що декларантом за поданою ЕМД було самостійно обрано основний метод визначення митної вартості (за ціною договору), проте надані документи не містили всіх відомостей, що підтверджували числові значення складових митної вартості товару, на виконання вимог ч. 3 ст. 53 МК України, декларанту для підтвердження заявленої митної вартості митним органом надіслано в електронному вигляді (копія додається) вимогу про надання додаткових документів, а саме:

- якщо здійснювалось страхування – страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування;

- транспортні (перевізні) документи;

-висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціальними експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.

Згідно ч. 1 ст. 266 МК України декларант зобов’язаний:

- здійснити декларування товарів, транспортних засобів комерційного призначення відповідно до порядку, встановленого цим Кодексом;

- на вимогу органу доходів і зборів пред'явити товари, транспортні засоби комерційного призначення для митного контролю і митного оформлення;

- надати органу доходів і зборів передбачені законодавством документи і відомості, необхідні для виконання митних формальностей;

- у випадках, визначених цим Кодексом та Податковим кодексом України, сплатити митні платежі або забезпечити їх сплату відповідно до розділу X цього Кодексу;

- у випадках, визначених цим Кодексом та іншими законами України, сплатити інші платежі, контроль за справлянням яких покладено на митні органи.

Як встановлено судом, 18.07.2015, Листом від 26.08.2015 № 2608/15-01 позивачем було надано додаткові документи, а саме:

копія експертного висновку київської ТПП № Ц-802 від 26.08.2015 р.

роздруківку платіжного доручення в іноземній валюті від 03.08.2015 р.

роздруківку платіжного доручення в іноземній валюті від 13.08.2015 р.

бухгалтерська виписка №1 від 26.08.2015 р.

копія сертифікату члена Української асоціації підприємств легкої промисловості «Укрлегпром».

За результатами опрацювання наданих додатково документів, в тому числі у їх сукупності з попередньо наданими документами встановлено, що вони не спростовують виявлених розбіжностей, не підтверджують заявлену митну вартість та не містять повних відомостей щодо складових митної вартості та митної вартості в цілому.

Позивачем не надано до митниці жодних об’єктивних та достовірних, документально підтверджених даних щодо вартості доставки товару на митну територію України, їх розміру та включення їх до митної вартості товарів.

Що стосується висновку Київської ТПП від 26.08.2015 №Ц-802, то він не підтверджує заявлену митну вартість товарів, оскільки за вимогами ч.3 ст.53 МК України надаються висновки щодо якісних та вартісних характеристик товару.

Відповідно до даного експертного висновку ТОВ «Текссол-С» до Київської ТПП для прийняття висновку подавався експортний прайс-лист від 01.06.2015 (ціни FOB на тканини в асортименті). Відповідно ж до поданих до оформлення документів (доповнення до контракту №39 від 18.06.2015 та інвойсу від 18.06.2015) умовами поставки, відповідно до яких здійснювалось митне оформлення товару, є CFR.

Отже, експертний висновок містить інформацію про вартість товару на умовах поставки, що відмінні від спірних, а тому він не може містити об’єктивну та достовірну інформацію відносно ціни товару, оскільки при оцінці товару враховувалась інформація, відмінна від заявленої.

Експертом не зроблено жодного розрахунку, який би давав змогу свідчити про достовірність, об’єктивність наведеної інформації.

Митниця була позбавлена можливості перевірки того факту, чи відповідають товари, що взяті експертом для порівняння, зі спірним товарам, поняттям «ідентичні» та «подібні/аналогічні» у розумінні Митного кодексу – залишається нез’ясованим чи збігаються їх фізичні характеристики, виробник та країна походження, якість та ділова репутація на ринку.

Отже, неподання додаткових документів згідно витребуваного переліку об’єктивно позбавило відповідача можливості підтвердити заявлену митну вартість товарів.

При цьому, згідно правової позиції Верховного суду України, викладеної у постанові від 10.04.2015 у справі №21-52а12 за позовом ВАТ «Грета» до Східної митниці, митниця може вимагати, а суб’єкт господарювання має надати лише належні документи для перевірки та підтвердження правильності зазначеної митної вартості товару. Надання неналежних документів не може вважатися виконанням вимог митниці щодо підтвердження митної вартості товарів.

Як пояснив відповідач, аналізуючи наявну інформацію стосовно рівня митної вартості товарів, які були ввезені на митну територію України в максимально наближений період на момент митного оформлення, з урахуванням невідповідності у документах та не підтвердження числових значень складових митної вартості товару митницею прийнято рішення про неможливість застосування заявленої декларантом митної вартості товару та винесено Рішення про коригування митної вартості товарів від 27.08.2015 № 125000011/2015/000230/1.

При цьому, з декларантом Позивача було проведено відповідні консультації, передбачені ч.4 ст. 57 Митного кодексу України, що підтверджується самим Позивачем у листі від 13.11.2015 № 1311/15-01.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 9 КАС України суд вирішує справи відповідно до Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов’язковість яких надана Верховною Радою України.

Дане положення безпосередньо стосується таких норм міжнародного права, як стаття VII Генеральної угоди з тарифів і торгівлі 1994 року (далі ГАТТ).

Так, відповідно до ст. VII п.2 (а) ГАТТ оцінка імпортованого товару для митної мети повинна ґрунтуватись на дійсній вартості імпортованого товару, який обкладається митом, або аналогічного товару, та не повинна ґрунтуватись на вартості товару національного походження або на вільних чи фіктивних оцінках.

Статтею 17 Угоди про застосування статті VII Генеральної угоди по тарифам і торгівлі 1994 року, ніщо в цій Угоді не тлумачиться як обмежуюче або таке, що ставить під сумнів право митних адміністрацій переконуватися у правдивості або точності будь-якої заяви, документу або декларації, що надаються для цілей митної оцінки.

При здійсненні контролю правильності визначення митної вартості товарів митний орган повинен впевнитися, що заявлена декларантом або уповноваженою ним особою митна вартість товару ґрунтується на дійсній вартості, під якою відповідно до ст. VII Генеральної угоди з тарифів і торгівлі 1994 року, згода на обов’язковість якої надана Верховною Радою України, розуміється ціна, за якою такий або аналогічний товар продається або пропонується для продажу при нормальній ході торгівлі в умовах вільної конкуренції.

Відповідно до ч. 2 ст. 54 МК України контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється органом доходів та зборів шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у ч. 1 ст. 58 МК України.

За результатами контролю митний орган визнає заявлену митну вартість або ж приймає письмове рішення про її коригування відповідно до положень ст. 55 МК України (ч. 3 ст. 54 МК України).

Рішення про коригування митної вартості товарів приймається митним органом у письмовій формі, якщо митним органом виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість (ч. 1 ст. 55 МК України).

При цьому у Рішенні про коригування митної вартості обов’язково зазначається про право декларанта на випуск товару у вільний обіг за умови надання гарантій, передбачених розділом X МК України у разі незгоди з таким рішенням. Строк дії таких гарантій складає 90 календарних днів (ч. 7 ст. 55 МК України).

Протягом 80 днів з дня випуску товарів декларант або уповноважена ним особа може подати додаткові документи для підтвердження заявленої ним вартості, (ч. 8 ст. 55 МК України). Орган доходів та зборів, у разі надання вказаних документів, розглядає їх та виносить письмове рішення щодо визнання чи невизнання заявленої митної вартості.

Відповідно до ч. 6 ст. 54 МК України орган доходів та зборів може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі:

- невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості;

- неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари;

- невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 цього Кодексу.

Як встановлено судом, визначення митної вартості товару «тканина бавовняна 100%, з поверхневою щільністю 155+-2г/м2, вибивна, полотняного переплетення, без покриття, без просочення, завтовшки:-150 см», з урахуванням цінової інформації, наявної у митного органу.

Оскільки, заявлена позивачем митна вартість не відповідала цінам, що склалися на відповідний товар на ринку імпорту на момент здійснення імпортної операції, що є порушенням п. 6 Указу Президента України від 25.08.1994 № 475/94 «Про заходи щодо запобігання експорту товарів походженням з України за цінами, що можуть розглядатися як демпінгові, та врегулювання торговельних спорів», яким встановлено, що при здійсненні суб’єктами підприємницької діяльності України експортних та імпортних операцій безпосередньо або через зовнішньоторговельного посередника, контрактні (зовнішньоторговельні) ціни мають відповідати цінам, що склалися чи складатимуться на відповідний товар на ринку експорту чи імпорту на момент здійснення експортної, імпортної операції. Відповідальність за обґрунтування цін за зовнішньоекономічними контрактами покладається на суб’єктів підприємницької діяльності.

Згідно пп. 1.4. п. 1 Розділу 2 Наказу ДМСУ № 602 контроль за правильністю визначення митної вартості товарів під час проведення митного контролю та митного оформлення товарів здійснюється шляхом контролю правильності обрання декларантом методу визначення митної вартості.

Відповідно до ст. 57 Митного кодексу України визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами:

- основний за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції);

- другорядні:

а) за ціною договору щодо ідентичних товарів;

б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів;

в) на основі віднімання вартості;

г) на основі додавання вартості (обчислена вартість);

ґ) резервний.

Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод за ціною договору (вартість операції).

Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.

Тобто, митні органи мають виключну компетенцію в питаннях перевірки та контролю правильності обчислення декларантом митної вартості. Однак, дискреційні функції митних органів мають законодавчі обмеження у випадках незгоди із задекларованою митною вартістю. До таких, зокрема, належать процедура консультацій між митним органом та декларантом з метою обґрунтованого вибору підстав для визначення митної вартості та обов'язок послідовного вибору методів (від першого до резервного) визначення митної вартості товарів.

Так, застосуванню другорядних методів передує процедура консультацій між органом доходів і зборів та декларантом з метою визначення основи вартості згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу. Під час таких консультацій орган доходів і зборів та декларант можуть здійснити обмін наявною у кожного з них інформацією за умови додержання вимог щодо її конфіденційності.

Як зазначено вище, відповідно до митної декларації від 17.08.2015 № 125130012/2015/463005 декларантом під час визначення митної вартості товару обрано основний метод визначення митної вартості за ціною договору.

Згідно ч. 2 ст. 58 МК України метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, не застосовується, якщо використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірні та/або відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов'язковою при її обчисленні.

Щодо доводів позивача в частині неправомірності застосування митним органом резервного методу визначення митної вартості, суд зазначає, що в графі 33 Рішення про коригування митної вартості від 27.08.2015 №125000011/2015/000230/1 чітко обґрунтовано неможливість застосування попередніх методів визначення митної вартості товарів. Зокрема, в ній зазначається, що метод визначення митної вартості за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції) не застосовується тому що у наданих декларантом до митного оформлення документах для підтвердження митної вартості товарів не містяться всі відомості щодо підтвердження числових значень складових митної вартості товарів.

Методи визначення митної вартості за ціною договору щодо ідентичних товарів та метод визначення митної вартості за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів не застосовано у зв’язку з відсутністю інформації щодо вартості ідентичних, подібних товарів та невідповідності вимога ст. 59-60 МК України.

Слід зазначити, що саме декларант є зацікавленою особою щодо митного оформлення задекларованого ним товару, а тому він повинен доводити правильність визначення ним митної вартості всіма передбаченими законом способами та брати активну участь у проведенні процедури консультацій з метою обрання підстав для застосування певного методу визначення митної вартості задекларованого ним товару.

Згідно ст. 266 МК України на декларанта покладений обов'язок надати органу доходів і зборів передбачені законодавством документи і відомості, необхідні для виконання митних Процедур.

При цьому, у випадку, коли позивач вважає, що отриманої ним під час консультації інформації недостатньо, то він мав право звернутися до митного органу з вимогою про надання письмової інформації про причини, за яких заявлена ним митна вартість не можу бути визнана, в тому числі і про надання письмової інформації щодо порядку і методу визначення митної вартості при коригуванні заявленої митної вартості, а також щодо підстав для здійснення такого коригування згідно п.п. 7, 8 ч. 2 ст. 52 МК України.

У такому випадку митний орган зобов’язаний надати письмову інформацію на вимогу декларанта (п.п. 2, 3 ч. 4 ст. 54 МК України).

Проте, позивачем не надано доказів звернення до Київської митниці ДФС для отримання такої інформації, що свідчить про зрозумілість і достатність наведених причин невизнання заявленої митної вартості, що надавались під час консультації, а також містяться у графі 33 оскаржуваного Рішення про коригування митної вартості товарів.

На підставі викладеного суд вважає, що з декларантом були проведенні належні консультації щодо вибору методу визначення митної вартості, а дії посадових осіб Київської митниці ДФС відповідають вимогам закону.

Щодо послідовного застосування методів визначення митної вартості, суд зазначає наступне.

Основний метод (ст. 58 МК України за ціною договору (контракту) щодо ідентичних товарів, які імпортуються (вартість операції)) неможливо застосувати, враховуючи відсутність документально підтвердженої інформації щодо внутрішньої структури ціни реалізації імпортних товарів (у зв’язку з наданням неповних відомостей про митну вартість товарів, ненадання належних додаткових документів).

Метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, не застосовується, якщо використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірні та/або відсутня хоча б одна з складових митної вартості, яка є обов’язковою при її обчисленні.

Оскільки позивачем у встановленому порядку не підтверджено заявлену ним митну вартість товару, а саме декларантом не надано документів, які б підтвердили заявлену митну вартість товарів, то митним органом застосувати перший метод визначення митної вартості було неможливо.

Отже, визначення митної вартості обґрунтовано здійснювалось відповідно до вимог ст. 57 МК України шляхом послідовного використання методів визначення митної вартості (статті 59- 64 Митного кодексу України).

Щодо другорядного методу 2а (ст. 59 МКУ за ціною договору щодо ідентичних товарів).

Так, у разі якщо митна вартість оцінюваних товарів не може бути визначена згідно з ст. 58 МКУ, за основу для її визначення береться вартість операції з ідентичними товарами, що продаються на експорт в Україну з тієї ж країни і час експорту яких збігається з часом експорту оцінюваних товарів або є максимально наближеним до нього. При застосуванні цього методу визначення митної вартості за основу береться прийнята митним органом вартість операції з ідентичними товарами з дотриманням умов, зазначених у цій статті.

При цьому під ідентичними розуміються товари, однакові за всіма ознаками з оцінюваними товарами, у тому числі за такими, як:

- фізичні характеристики;

- якість та репутація на ринку;

- країна виробництва;

- виробник.

Ціна договору щодо ідентичних товарів береться за основу для визначення митної вартості товарів, якщо ці товари ввезено приблизно в тій же кількості та на тих же комерційних рівнях, що й оцінювані товари.

В спірному випадку у митного органу та декларанта була відсутня інформація щодо митного оформлення ідентичних товарів за ціною договору, що не давало змогу застосувати другорядний метод (2а) визначення митної вартості - за ціною договору щодо ідентичних товарів.

Щодо другорядного методу 2б (ст. 60 МКУ - за ціною договору (контракту) щодо подібних (аналогічних) товарів.

Так, у разі якщо митна вартість оцінюваних товарів не може бути визначена згідно з положеннями ст.ст. 58, 59 МКУ, за митну вартість береться прийнята митним, органом вартість операції з подібними (аналогічними) товарами, які продано на експорт в Україну і час експорту яких збігається з часом експорту оцінюваних товарів або є максимально наближеним до нього.

Під подібними (аналогічними) розуміються товари, які хоч і не однакові за всіма ознаками, але мають схожі характеристики і складаються зі схожих компонентів, завдяки чому виконують однакові функції порівняно з товарами, що оцінюються, та вважаються комерційно взаємозамінними.

Для визначення, чи є товари подібними (аналогічними), враховуються якість товарів, наявність торгової марки та репутація цих товарів на ринку.

Ціна договору щодо подібних (аналогічних) товарів береться за основу для визначення митної вартості товарів, якщо ці товари ввезено приблизно в тій же кількості і на тих же комерційних рівнях,- що й оцінювані товари.

Як пояснив представник відповідача, у даному випадку у митного органу та декларанта була відсутня інформація щодо митних оформлень за ціною договору (контракту) щодо подібних (аналогічних) товарів.

Щодо другорядного методу 2в (ст. 62 МК України на основі віднімання вартості).

Так, у разі якщо митна вартість оцінюваних товарів не може бути визначена відповідно до положень статей 58-61 цього Кодексу, їх митна вартість визначається згідно з положеннями цієї статті на основі віднімання вартості, крім випадків, коли на вимогу декларанта або уповноваженої ним особи послідовність застосування цієї статті та статті 63 цього Кодексу може бути зворотною.

У разі якщо оцінювані або ідентичні чи подібні (аналогічні) імпортні товари продаються (відчужуються) на митній території України у незмінному стані, для визначення митної вартості товарів за цим методом за основу береться ціна одиниці товару, за якою оцінювані або ідентичні чи подібні (аналогічні) імпортовані товари продаються на території України у найбільших загальних кількостях покупцю, який не є пов'язаною з продавцем особою, одночасно або у час, наближений до дати ввезення оцінюваних товарів, за умови вирахування, якщо вони можуть бути виділені, певних компонентів, передбачених ст. 62 МК України.

Як пояснив відповідач, у митного органу та декларанта відсутня зазначена інформація, тому застосування вказаного методу було неможливим. Для застосування вказаного методу усі складові митної вартості мають бути документально підтверджені, чого у даному випадку не було.

Щодо другорядного методу 2г (ст. 63 МК України на основі додавання вартості (обчислена вартість).

Так, для визначення митної вартості товарів на основі додавання вартості (обчислена вартість) за основу береться надана виробником товарів, що оцінюються, або від його імені інформація про їх вартість, яка повинна складатися із сум:

- вартості матеріалів та витрат, понесених виробником при виробництві оцінюваних товарів. Така інформація повинна базуватися на комерційних рахунках виробника за умови, що такі рахунки сумісні із загальновизнаними принципами бухгалтерського обліку, які застосовуються в країні, де ці товари виробляються;

- обсягу прибутку та загальних витрат, що дорівнює сумі, яка звичайно відображається при продажу товарів того ж класу або виду, що й оцінювані товари, які виготовляються виробниками у країні експорту для експорту в Україну;

- загальних витрат при продажу в Україну з країни вивезення товарів того ж класу або виду, тобто витрат на завантаження, розвантаження та обробку оцінюваних товарів, їх транспортування до аеропорту, порту або іншого місця ввезення на митну територію України, витрат на страхування цих товарів.

Проте, така інформація не була надана декларантом, а митний орган не володіє інформацією щодо продажу (відчуження) товарів на митній території України, оскільки не здійснює контроль за товарами після їх митного оформлення та випуску у вільний обіг.

Щодо другорядного методу 2г (ст. 64 МК України резервний метод).

Так, у разі якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом послідовного використання методів, зазначених у статтях 58 та 63 цього Кодексу, митна вартість оцінюваних товарів визначається з використанням способів, які не суперечать законам України і є сумісними з відповідними принципами і положеннями Генеральної угоди з тарифів і торгівлі (GATT/TATT).

Митна вартість, визначена згідно з положеннями цієї статті, повинна ґрунтуватись на раніше визнаних (визначених) органами доходів та зборів митних вартостях.

Як встановлено судом, у Київської митниці ДФС наявна інформація для застосування другорядного методу 2ґ (резервного методу) відповідно до ст. 64 МК України.

На підставі викладеного та керуючись ст. 54, 55 МК України посадовою особою митниці прийнято Рішення про коригування заявленої декларантом митної вартості товару від 27.08.2015 № 125000011/2015/000230/1, яким визначено митну вартість товару за другорядним методом відповідно до ст. 64 МК України з урахуванням наявної у митного органу інформації щодо вартості подібних товарів.

Внаслідок прийняття рішення про коригування митної вартості товарів від 27.08.2015 № 125000011/2015/000230/1 Київською митницею ДФС видано позивачу ТОВ «Текссол-С» картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення з роз’ясненням вимог, виконання яких забезпечує можливість прийняття митної декларації, митного оформлення, випуску чи пропуску товарів, а саме: подання нової митної декларації за митною вартістю відповідно до рішення про коригування митної вартості товарів від 27.08.2015 №125000011/2015/000230/1.

Також слід відмітити, що митним законодавством України не передбачено ані прийняття рішення про незастосування того чи іншого методу визначення митної вартості товарів, ані викладення в рішенні про визначення митної вартості товарів (здійснення митної оцінки) причин не застосування інших методів, а ніж резервного методу визначення митної вартості товару.

Отже, застосування резервного методу в даному випадку повністю відповідає вимогам законодавства з питань державної митної справи, а дії відповідача щодо визначення митної вартості товарів є правомірними, а тому рішення про коригування митної вартості є обґрунтованим.

Частиною 7 ст. 55 МК України передбачено, що у випадку незгоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням органу доходів і зборів про коригування заявленої митної вартості товарів орган доходів і зборів за зверненням декларанта або уповноваженої ним особи випускає товари, що декларуються, у вільний обіг за умови сплати митних платежів згідно з митною вартістю цих товарів, визначеною декларантом або уповноваженою ним особою, та забезпечення сплати різниці між сумою митних платежів, обчисленою згідно з митною вартістю товарів, визначеною декларантом або уповноваженою ним особою, та сумою митних платежів, обчисленою згідно з митною вартістю товарів, визначеною органом доходів і зборів, шляхом надання гарантій відповідно до розділу X цього Кодексу. Строк дії таких гарантій не може перевищувати 90 календарних днів з дня випуску товарів.

Відповідно до ч. 8 ст. 55 МК України протягом 80 днів з дня випуску товарів декларант або уповноважена ним особа може надати органу доходів і зборів додаткові документи для підтвердження заявленої ним митної вартості товарів, що декларуються.

Позивачем використано можливість випустити товари у вільний обіг шляхом надання гарантій.

Що стосується доводів позивача, що ним не отримано листа митниці, яким відмовлено у визнанні митної вартості на підставі документів, наданих під час дії гарантійних зобов’язань, варто зазначити наступне.

Керуючись ч.9 ст. 55 МК України у разі надання декларантом або уповноваженою ним особою додаткових документів орган доходів і зборів розглядає подані додаткові документи і протягом 5 робочих днів з дати їх подання виносить письмове рішення щодо визнання заявленої митної вартості та скасовує рішення про коригування заявленої митної вартості або надає обґрунтовану відмову у визнанні заявленої митної вартості з урахуванням додаткових документів.

У матеріалах справи міститься лист митниці від 18.11.2015, що свідчить про виконання нею обов’язку, передбаченого ч.9 ст. 55 МК України та додатково надано реєстр відправлень від 19.11.2015 з відміткою Укрпошти, що цей лист було відправлено на адресу позивача.

Також при прийнятті рішення у даній справі судом враховується наступне.

Так, в мотивувальній частині постанови Вищого адміністративного суду України від 20.05.2014 у справі К/800/369/14 зазначено, що аналіз норм ст. 49-64 МК України, а також положень наказу Мінфіну від 24.05.2012 №598 "Про затвердження форми рішення про коригування митної вартості товарів, Правил заповнення рішення про коригування митної вартості товарів та Переліку додаткових складових до ціни договору" дає підстави вважати, що митні органи мають виключну компетенцію в питаннях перевірки та контролю правильності обчислення декларантом митної вартості і з цією метою мають повноваження витребовувати додаткові документи для перевірки правильності зазначеної митної вартості товару в разі наявності підстав для сумніву в правильності митної оцінки товару, що переміщується через митний кордон України.

Митниця може вимагати, а суб'єкт господарювання має надати лише належні документи для перевірки та підтвердження правильності зазначеної митної вартості товару. Надання неналежних документів не може вважатися виконанням вимог Митниці щодо підтвердження митної вартості товарів.

У той же час, з урахування наявності розбіжностей у поданих позивачем документах та отриманій інформації про те, що митна вартість подібного товару перевищує заявлений декларантом рівень митної вартості, суд вважає обґрунтованим висновок Митниці наявність підстав для сумніву в правильності митної оцінки товару. За таких обставин митний орган обґрунтовано запропонував позивачу надати додаткові документи.

Крім того, у вказаній ухвалі, провівши системний аналіз положень ст. 49-64 МК України, колегія суддів Вищого адміністративного суду України прийшла до висновку, що обов'язок доведення митної ціни товару лежить саме на суб’єкті господарювання. При цьому митний орган у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей може витребувати додаткові документи.

Частиною 1 ст. 11 КАС України визначено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, а ч. 1 ст. 71 КАС України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, коли судом здійснюється розгляд справ про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень, у яких обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

На виконання цих вимог відповідач як суб'єкт владних повноважень довів правомірність прийнятого рішення. Водночас, докази, подані позивачем, не підтверджують обставини, на які він посилається на обґрунтування позовних вимог, були спростовані доводами відповідача та доказами, наявними в матеріалах справи, а тому суд дійшов висновку, що адміністративний позов задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 11, 14, 69, 70, 71, 94, 97, 122, 158-163, 167, 254, 257 КАС України, суд -

п о с т а н о в и в:

У задоволенні адміністративного позову - відмовити.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано в установлені строки. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга на постанову суду подається до Київського апеляційного адміністративного суду через Київський окружний адміністративний суд протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя Лапій С.М.