Справа № 810/134/16
Суддя: Лапій С.М.
Дата ухвалення: 2016-02-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 лютого 2016 року 810/134/16

Київський окружний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді - Лапія С.М.,

при секретарі - Феленюк О.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції України в Київській області, Головного управління МВС України в Київській області про визнання наказу протиправним та його скасування, зобов'язання поновити на посаді-

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернулася до Київського окружного адміністративного суду із позовом до Головного управління Національної поліції України в Київській області, Головного управління МВС України в Київській області, в якому просить визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління МВС України в Київській області від 06.11.2015 № 597 о/с та поновити її в органах внутрішніх справ.

Заявлені вимоги обґрунтовані тим, що позивач з 06.12.2011 працювала в Броварському МВ ГУ МВС України в Київській області в слідчому відділенні розслідування злочинів лінії карного розшуку на посаді слідчого.

З 04.03.2015 року перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку . Її 06.11.2015 звільнено з органів внутрішніх справ відповідно до наказу № 597 о/с через скорочення штатів. Позивачка вважає своє звільнення протиправним та таким, що порушує гарантії встановлені трудовим законодавством щодо заборони звільнення жінок, які мають дітей віком до трьох років.

Позивачка у судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити.

Представник ГУ МВС України в Київській області та ГУ НП в Київській області у судовому засіданні проти позову заперечував та пояснив, що в рамках реформування правоохоронної системи прийнято Закон України «Про Національну поліцію». У зв'язку із втратою чинності нормативної бази щодо проходження служби працівниками міліції, скороченням всіх штатів і посад та ліквідацією територіальних органів Міністерства внутрішніх справ України, у тому числі і Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Київській області, звільненню підлягали всі працівники без виключення. Перебування працівників міліції на лікарняному чи у відпустці не перешкоджало їх звільненню зі служби в органах внутрішніх справ. Національна поліція України є новоствореним органом державної влади та не є правонаступником органів внутрішніх справ, що діяли на підставі Закону України «Про міліцію». Просив відмовити у задоволенні позовних вимог.

Судом встановлено, що згідно Трудової книжки серії НОМЕР_1 ОСОБА_1 прийнята на службу в органи внутрішніх справ України Наказом від 06.12.2011 1492 о/с та звільнена з органів внутрішніх справ України Наказом Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Київській області від 06.11.2015 № 597 о/с (а.с. 13).

Згідно з витягом з Наказу Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Київській області від 31.03.2015 № 169 о/с старшого лейтенанта міліції ОСОБА_1, слідчому відділення розслідування злочинів лінії карного розшуку слідчого відділу Броварського міського відділу (з обслуговування міста Бровари та Броварського району) з 04.03.2015 року по 19.11.2017 року на підставі рапорту ОСОБА_1 від 03.03.2015, свідоцтва про народження серії І-ОК №288493, виданого відділом реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Білоцерківського міськрайонного управління юстиції у Київській області від 17.12.2014 надана відпустка по догляду за дитиною.

Наказом Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Київській області від 06.11.2015 № 597 о/с старшого лейтенанта міліції ОСОБА_1, слідчого відділення розслідування злочинів лінії карного розшуку слідчого відділу Броварського міського відділу звільнено з органів МВС України за п. 64 «г» (через скорочення штатів) Положення про порядок проходження рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ з 06.11.2015 року у запас Збройних Сил (а.с. 13).

Спірні відносини регулюються Законом України від 02.07.2015 № 580-VIІI «Про Національну поліцію» (далі - Закон) та Положенням про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів УРСР від 29.07.1991 № 114 (далі - Положення).

При цьому Верховний Суд України в своїх рішеннях неодноразово висловлював позицію, що за загальним правилом пріоритетними є норми спеціального законодавства, а трудове законодавство підлягає застосуванню у випадках, якщо нормами спеціального законодавства не врегульовано спірні правовідносини або коли про це йдеться у спеціальному законі.

У своїй постанові від 17 лютого 2015 року №21-8а/15 Верховний Суд України зазначив, що будь-який нормативно-правовий акт має межі своєї дії. Так, у часі він може бути обмежений періодом дії, коли має юридичну силу, у просторі - територією, на яку поширюється, за колом осіб - колом осіб, на яких поширюється.

Відповідно до статті 3 КЗпП законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами.

Водночас, питання проходження служби особами рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, звільнення з неї, права і обов'язки таких осіб визначені та урегульовані спеціальним законодавством, зокрема, Законом України від 20 грудня 1990 року № 565-ХІІ «Про міліцію» (далі - Закон № 565-ХІІ).

Статтею 18 Закону № 565-ХІІ передбачено, що порядок та умови проходження служби в міліції регламентуються Положенням про проходження служби особовим складом органів внутрішніх справ, затвердженим Кабінетом Міністрів України.

Разом з цим суд враховує, що на час розгляду цієї адміністративної справи Закон України від 20 грудня 1990 року № 565-ХІІ «Про міліцію» втратив чинність та набрав законної сили Закон України від 02.07.2015 № 580-VIІI «Про Національну поліцію».

Так, відповідно до ст. 1 Закону України «Про Національну поліцію» передбачено, що Національна поліція України (далі - поліція) - це центральний орган виконавчої влади, який служить суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку. Діяльність поліції спрямовується та координується Кабінетом Міністрів України через Міністра внутрішніх справ України згідно із законом.

Відповідно до п.1 Розділу XI «Прикінцеві та перехідні положення» Закону він набирає чинності через три місяці з дня, наступного за днем його опублікування, крім:

1) пунктів 1, 2, 3, 7 - 13, 15, 17 - 18 розділу XI "Прикінцеві та перехідні положення" цього Закону, які набирають чинності з дня, наступного за днем його опублікування;

2) частини сьомої статті 15 та частини п'ятої статті 21 цього Закону, які набирають чинності з 1 січня 2017 року.

Закон України «Про Національну поліцію» опублікований в Голосі України 06.08.2015 № 141-142, набрав чинності 07.11.2015 року. Проте, враховуючи п.1 Розділу XI «Прикінцеві та перехідні положення» Закону, пункти 1, 2, 3, 7 - 13, 15, 17 - 18 цього Закону набирають чинності з дня, наступного за днем його опублікування, тобто з 07.08.2015 року.

Так, пунктом 8 розділу ХІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про Національну поліцію» передбачено, що з дня опублікування цього Закону всі працівники міліції (особи рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ), а також інші працівники Міністерства внутрішніх справ України, його територіальних органів, закладів та установ вважаються такими, що попереджені у визначеному порядку про можливе майбутнє звільнення через скорочення штатів.

Тобто, суд звертає увагу, що позивачка була попереджена про майбутнє звільнення через скорочення штатів в силу Закону.

Вжиття роботодавцем заходів для працевлаштування працівника в новоутвореній установі відповідно до вказаного Закону не є обов'язком роботодавця.

Приписами пунктів 9,10,11 Прикінцевих та перехідних положень Закону передбачено, що працівники міліції, які виявили бажання проходити службу в поліції, за умови відповідності вимогам до поліцейських, визначеним цим Законом, упродовж трьох місяців з дня опублікування цього Закону можуть бути прийняті на службу до поліції шляхом видання наказів про призначення за їх згодою чи проходження конкурсу на посади, що заміщуються поліцейськими, у будь-якому органі (закладі, установі) поліції. Посади, що пропонуються особам, зазначеним у цьому пункті, можуть бути рівнозначними, вищими або нижчими щодо посад, які ці особи обіймали під час проходження служби в міліції.

Працівники міліції, які відмовилися від проходження служби в поліції та/або не прийняті на службу до поліції в тримісячний термін з моменту попередження про наступне вивільнення, звільняються зі служби в органах внутрішніх справ через скорочення штатів.

Перебування працівників міліції на лікарняному чи у відпустці не є перешкодою для їх звільнення зі служби в органах внутрішніх справ відповідно до "Прикінцевих та перехідних положень" цього Закону.

Разом з тим, з аналізу вказаних норм слідує, що працівники міліції можуть бути прийняті на службу до поліції за власним бажанням та у спосіб, визначений п. 9 Прикінцевих та Перехідних положень Закону № 580-VIІI.

Натомість, у матеріалах справи відсутні докази того, що позивачка виявляла бажання щодо прийняття її на службу до поліції з 06.08.2015 року до 06.11.2015 року.

Тобто, позивачка не скористалась наданим їй Законом правом на подачу заяви про прийняття на службу до поліції, а отже, не підтвердила свою згоду проходити подальшу службу в поліції.

У цьому контексті слід також зазначити, що пункти 9 та 10 Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про Національну поліцію" передбачають вирішення питання подальшого проходження служби діючими співробітниками міліції до 06.11.2015 року. Вказані норми є імперативними, тобто, неприйняття працівника на службу до поліції до вказаного терміну є безальтернативною підставою для його звільнення зі служби в органах внутрішніх справ через скорочення штатів.

Згідно із пп. "г" п. 64 Положення № 114 особи середнього, старшого і вищого начальницького складу звільняються зі служби в запас (з постановкою на військовий облік) через скорочення штатів - при відсутності можливості подальшого використання на службі.

Так, постановою Кабінету Міністрів України № 730 від 16.09.2015 року фактично ліквідовано територіальні органи МВС України в тому числі і Броварський міський відділ (з обслуговування міста Бровари та Броварського району) Управління Міністерства внутрішніх справ України в Київській області. Наказом МВС України від 06.11.2015 року № 1388 «Про організаційно-штатні питання» скасовано всі штати та скорочено усі посади в ГУ МВС України у Київській області, а отже, подальше проходження позивачкою служби в цих органах (використання на службі) є неможливим.

За таких обставин наказ Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Київській області від 06.11.2015 № 597 о/с про звільнення старшого лейтенанта міліції ОСОБА_1, слідчого відділення розслідування злочинів лінії карного розшуку слідчого відділу Броварського міського відділу, прийнятий на підставі, в межах та у спосіб, визначений чинним законодавством.

Решта позовних вимог також не підлягають задоволенню, оскільки вони є похідними від цієї вимоги.

За приписами частини 3 статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно частини 1 статті 9 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їх посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За правилами частини 1 статті 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Відповідно до частини 2 статті 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Суд, дослідивши матеріали справи та оцінивши їх у сукупності, дійшов висновку, що викладені в позовній заяві доводи позивача є необґрунтованими, відповідно, позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Керуючись ст. ст. 69-72, 86, 94, 98, 122, 158-163, 167, 186, 254 КАС України, суд,-

п о с т а н о в и в:

У задоволенні адміністративного позову відмовити.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано в установлені строки. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга на постанову суду подається до Київського апеляційного адміністративного суду через Київський окружний адміністративний суд протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя Лапій С.М.