Справа № 810/659/15
Суддя: Олендер І.Я.
Дата ухвалення: 2016-03-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 березня 2016 року м. Київ К/800/37818/15

Вищий адміністративний суд України в складі колегії суддів:

Олендера І.Я. (доповідача), Карася О.В., Рибченка А.О.,

провівши в порядку касаційного провадження попередній розгляд адміністративної справи за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 до Тетіївської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, провадження в якій відкрито за касаційною скаргою Тетіївської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області на постанову Київського окружного адміністративного суду від 21 квітня 2015 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 16 червня 2015 року,

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2015 року Фізична особа-підприємець ОСОБА_4 (далі - позивач, ФОП ОСОБА_4.) звернувся до суду першої інстанції з позовом, в якому просив визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Тетіївської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Київській області (далі - відповідач, ДПІ) № від 03.02.2015 року.

Постановою Київського окружного адміністративного суду від 21 квітня 2015 року, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 16 червня 2015 року, адміністративний позов задоволено.

Суди попередніх інстанцій мотивували свої рішення тим, що позивачем належним чином підтверджено реальність господарських операцій з його контрагентом, а тому оскаржуване податкове повідомлення-рішення підлягає скасуванню.

Не погоджуючись із рішеннями судів попередніх інстанцій, відповідач звернувся до Вищого адміністративного суду України з касаційною скаргою, в якій просить про їх скасування, як таких, що постановлені із порушенням норм матеріального та процесуального права, ухвалити нову постанову про відмову у задоволенні адміністративного позову. У доводах касаційної скарги відповідач зазначає, що позивачем порушено вимоги п.п. 198.1, 198.3, 198.5, 198.6 ст. 198 Податкового кодексу України (далі - ПК України), що призвело до заниження податкових зобов'язань зі сплати податку на додану вартість. Посилається на те, що будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції. Якщо ж фактичного здійснення господарської операції не було, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені чинним законодавством.

Касаційний розгляд справи проведено в попередньому судовому засіданні, відповідно до ст. 220-1 Кодексу адміністративного судочинства (далі - КАС України).

Судами попередніх інстанцій встановлено наступні обставини.

У січні 2015 року посадовими особами відповідача проведена документальна позапланова невиїзна перевірка позивача з питань правильності і правомірності формування податкового кредиту з податку на додану вартість під час здійснення фінансово-господарських відносин з ТОВ «ІНТЕР-БУД-СЕРВІС» за період з 01.09.2014 року по 30.09.2014 року за результатами якої складено акт №2/173/ від 16.01.2015 року.

У вказаному акті зазначено про порушення позивачем вимог п.п. 198.1, 198.2, 198.3, 198.5 ст. 198 ПК України, що призвело до заниження податку на додану вартість за вересень 2014 року на суму 155000,00 грн.

Виявлені порушення, на думку відповідача, пов'язані з безпідставним формуванням ФОП ОСОБА_4 показників податкового кредиту за господарськими операціями з ТОВ «ІНТЕР-БУД-СЕРВІС» при виконанні договору поставки. Зокрема, відповідач зазначає, що позивачем було сформовано показники податкового кредиту за вересень 2014 року на підставі податкових накладних, сума ПДВ яких не перевищує 10000,00 грн. та які не зареєстровані у Єдиному державному реєстрі податкових накладних. Наведені обставини було розцінено відповідачем як доказ укладення позивачем правочинів з ТОВ «ІНТЕР-БУД-СЕРВІС» без мети настання відповідних їм правових наслідків та як свідчення участі позивача у штучній схемі для мінімізації податкових зобов'язань та отримання необґрунтованої податкової вигоди.

На підставі висновків зазначеного акту перевірки відповідачем винесено податкове повідомлення-рішення від 03.02.2015 року №, яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість у розмірі 193750,00 грн., у тому числі 155000,00 грн., за основним платежем, та 38750,00 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями.

Перевіривши правильність застосування судами норм матеріального і процесуального права, колегія суддів приходить до висновку, що зазначена касаційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступних мотивів.

Згідно п. 198.3 ст. 198 ПК України податковий кредит звітного періоду визначається, виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до ст. 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою п. 193.1 ст. 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Відповідно до п. 198.6 ст. 198 ПК України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими п. 201.11 ст. 201 цього Кодексу

У разі коли на момент перевірки платника податку органом державної податкової служби суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними цим пунктом документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу.

Тобто, необхідною умовою для віднесення сплачених у ціні товарів (послуг) сум податку на додану вартість до податкового кредиту є факт придбання товарів та послуг із метою їх використання в господарській діяльності, який має бути фактично здійсненим і підтвердженим належним чином складеними первинними документами, що відображають реальність господарської операції, яка є підставою для формування податкового обліку платника податків.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що 01.09.2014 року між позивачем (покупець) та ТОВ «ІНТЕР-БУД-СЕРВІС» (продавець) було укладено договір №17/1 на поставку обладнання, за умовами якого продавець зобов'язувався передати у власність покупця, а покупець прийняти та оплатити товар (обладнання), склад і вартість якого визначена пунктом 1.1. Договору. (а.с. 91-92).

На виконання умов вказаного договору ТОВ «ІНТЕР-БУД-СЕРВІС» у вересні 2014 року передало у власність ФОП ОСОБА_4 обумовлений сторонами товар, зазначений в п. 1.1. Договору, у зв'язку з чим ТОВ «ІНТЕР-БУД-СЕРВІС» за фактом настання першої з подій (отримання товару) були видані належним чином оформлені податкові накладні, кожна з яких на суму більше 40000 грн.

Суму податку на додану вартість у розмірі 155000,00 грн. позивачем була включена до складу податкового кредиту за вересень 2014 року, що підтверджується Додатком 5 до податкової декларації з ПДВ за вказаний звітний період.

Також, позивачем, на підтвердження фактичного виконання умов вказаного договору, реальності здійснення господарської операції, правомірності включення до складу податкового кредиту з податку на додану вартість по господарських операціях з ТОВ «ІНТЕР-БУД-СЕРВІС» та використання у власній господарській діяльності товару, подано суду копії: договорів, специфікацій до договору, податкових та видаткових накладних, товарно-транспортних накладних, довіреностей на отримання товару, банківських виписок та інші документи.

Позивач здійснював оплату за отримані товари роботи шляхом безготівкових розрахунків через банківську установу з урахуванням ПДВ.

Крім того, на момент здійснення господарських операцій контрагент позивача ТОВ «ІНТЕР-БУД-СЕРВІС» було включено до Єдиного державного реєстру та воно перебувало на обліку платників податків.

Товар було поставлено за адресою: АДРЕСА_1, де знаходяться складські та виробничі приміщення позивача, у тому числі гараж (ангар) загальною площею 1381 кв.м., які знаходяться у власності позивача на підставі договору купівлі-продажу нерухомого майна від 02.12.2005 року.

Судами попередніх інстанцій не встановлено порушення позивачем вимог законодавства, яким регламентується порядок формування податкового кредиту з податку на додану вартість, які б позбавляли позивача права на податковий кредит за наслідками здійснення господарських операцій із зазначеним контрагентом.

Крім того, отриманий позивачем товар був використаний ним у власній господарській діяльності з метою виконання зобов'язань за договором від 31.07.2014 року №16, укладеним з ТОВ «ПКП «Котлогаз», за умовами якого позивач зобов'язувався виготовити та передати у власність ТОВ «ПКП «Котлогаз» товар, вказаний у специфікації до договору (а.с. 103-110). Додатком 1 до договору від 31.07.2014 №16 сторонами було затверджено специфікацію, відповідно до якої позивач на умовах договору зобов'язувався передати у власність ТОВ «ПКП «Котлогаз», а також здійснити обмуровочні роботи, монтаж та пусконалагоджувальні роботи котла для спалювання відходів деревини, палетів, лушпиння соняшника та сушильного комплексу.

З огляду на викладене, колегія суддів касаційної інстанції вважає правильним висновок судів попередніх інстанцій щодо правомірності формування позивачем податкового кредиту по господарським операціям з ТОВ «ІНТЕР-БУД-СЕРВІС», оскільки реальність виконання взятих зобов'язань за укладеним договором, підтверджується первинними документами, які у повній мірі відображають зміст господарської операції та її вартісні показники, а також підтверджують факт використання придбаного товару у господарській діяльності позивача. Транспортування товару підтверджено належним чином оформленими товарно-транспортними накладними.

Доводи касаційної скарги спростовуються викладеними вище нормами права та встановленими обставинами справи, у зв'язку з чим відсутні підстави для її задоволення та скасування оскаржуваних судових рішень.

За змістом ст. 159 КАС України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права, обґрунтованим - ухвалене судом на підставі повного та всебічного з'ясування обставин в адміністративній справі, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні.

Відповідно до ч. 3 ст. 220-1 КАС України суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 220, 220-1, 230, 231 КАС України, суд

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Тетіївської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області відхилити, а постанову Київського окружного адміністративного суду від 21 квітня 2015 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 16 червня 2015 року у справі № 810/659/15 - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили протягом п'яти днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі та оскарженню не підлягає, може бути переглянута в порядку передбаченому ст.ст. 235-244-2 КАС України.

Судді: І.Я. Олендер О.В. Карась

А.О. Рибченко