Справа № 2а-913/12/0970
Суддя: Голяшкін О.В.
Дата ухвалення: 2016-02-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"25" лютого 2016 р. м.Київ К/800/21459/15

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:

головуючий суддя Голяшкін О.В. (доповідач),

судді Заяць В.С.,

Стрелець Т.Г.,

розглянувши в порядку письмового провадження касаційну скаргу Відкритого акціонерного товариства «Автоливмаш» на постанову Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 03 травня 2012 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 30 березня 2015 року у справі за позовом Управління Пенсійного фонду України в м.Івано-Франківську до Відкритого акціонерного товариства «Автоливмаш» про стягнення заборгованості в сумі 7743,72 грн., -

ВСТАНОВИВ:

У березні 2012 року Управління Пенсійного фонду України в м.Івано-Франківську звернулося з адміністративним позовом до Відкритого акціонерного товариства «Автоливмаш», в якому просило стягнути заборгованість по відшкодуванню пільгових пенсій в сумі 7743,72 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив про невиконання відповідачем зобов'язань щодо відшкодування органам Пенсійного фонду витрат на виплату і доставку пенсій, призначених на пільгових умовах за списками №1 та №2, у зв'язку з чим виникла заборгованість в сумі 7743,72 грн. за період з 01 жовтня 2011 року по 01 грудня 2011 року, яку Управління просить стягнути з товариства.

Постановою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 03 травня 2012 року, залишеною без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 30 березня 2015 року, позов задоволено повністю; стягнуто з Відкритого акціонерного товариства «Автоливмаш» на користь Управління Пенсійного фонду України в м.Івано-Франківську заборгованість в сумі 7743,72 грн.

Не погоджуючись з рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій, Відкрите акціонерне товариство «Автоливмаш» звернулося до Вищого адміністративного суду України з касаційною скаргою, в якій посилаючись на порушення норм матеріального права, просить судові рішення скасувати, постановити нове рішення, яким відмовити у позові Управління Пенсійного фонду України в м.Івано-Франківську.

У касаційній скарзі відповідач зазначає, що у зв'язку зі зміною власника цілісного майнового комплексу ВАТ «Автоливмаш» у позивача відсутні підстави на стягнення саме з нього заборгованості по відшкодуванню витрат на доставку пільгових пенсій.

Управління Пенсійного фонду України в м.Івано-Франківську у поданих запереченнях просить відмовити у задоволенні касаційної скарги, судові рішення залишити без змін.

Заслухавши доповідача, обговоривши доводи касаційної скарги, перевіривши правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що Відкрите акціонерне товариство «Автоливмаш» 05 квітня 2000 року зареєстроване виконавчим комітетом Івано-Франківської міської ради, як суб'єкт підприємницької діяльності - юридична особа, є платником збору на обов'язкове державне пенсійне страхування.

Фізичним особам, які відпрацювали відповідний стаж роботи у ВАТ «Автоливмаш» із шкідливими і важкими умовами праці та досягли визначеного віку, призначено та виплачується пенсія на пільгових умовах по списку №1 і №2 відповідно до пунктів «а», «б»-«з» ст.13 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

17 липня 2011 року листом за №460/04 позивачем на адресу відповідача надіслано розрахунки фактичних витрат на виплату та доставку пенсій, призначених відповідно до ч.2 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» в частині пенсій, призначених відповідно до пунктів «а», «б»-«з» ст.13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» (список №1 та №2, починаючи з 01 липня 2011 року станом на 25 липня 2011 року), відповідно до яких відповідач зобов'язаний відшкодувати позивачу витрати на виплату та доставку пільгових пенсій, здійснених за період з 01 жовтня 2011 року по 01 грудня 2011 року по списку №1 в сумі 931,46 грн. та по списку №2 - в сумі 6812,26 грн.

Відповідачем у передбачені строки не проведено в повному обсязі відшкодування сум понесених позивачем фактичних витрат на виплату і доставку пенсій, призначених на пільгових умовах, у зв'язку з чим позивач звернувся до суду з даним позовом.

Суди попередніх інстанцій, задовольняючи позовні вимоги, виходили із того, що відповідачем в порушення вимог Інструкції про порядок обчислення і сплати страхувальниками та застрахованими особами внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування до Пенсійного фонду України не внесено до управління Пенсійного фонду України зазначену в розрахунках суму фактичних витрат на виплату та доставку пенсій, призначених на пільгових умовах, та не сплачено існуючу заборгованість за час судового розгляду справи, тому заборгованість по відшкодуванню фактичних витрат на виплату та доставку пенсій, призначених на пільгових умовах відповідно до пунктів «а», «б»-«з» ст.13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» за період з 01 жовтня 2011 року по 01 грудня 2011 року в сумі 7743,72 грн. підлягає стягненню.

Відповідно до ст.159 Кодексу адміністративного судочинства України законним є рішення, ухвалене відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права; обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно та всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що рішення судів попередніх інстанцій не відповідають вищевказаним вимогам щодо законності та обґрунтованості, прийняті без належного з'ясування обставин, що мають значення для правильного вирішення спору.

З матеріалів справи вбачається, що ухвалою господарського суду Івано-Франківської області від 19 грудня 2003 року у справі за №Б-7/282 введено процедуру санації боржника ВАТ «Автоливмаш» та визначено інвесторів санації - Державну компанію з утилізації відходів як вторинної сировини «Укрекокомресурси» Кабінету Міністрів України і ТОВ «Куфур». Згідно з планом санації інвестори взяли на себе зобов'язання по задоволенню всіх вимог кредиторів згідно реєстру, викупу цілісного майнового комплексу майна боржника, перепрофілювання виробництва, технічного переоснащення для випуску спеціалізованих ліній по утилізації сміття, збереженню робочих місць, тощо.

Відповідно до ч.1 ст.33 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» з метою відновлення платоспроможності та задоволення вимог кредиторів боржника план санації може передбачати продаж майна боржника як цілісного майнового комплексу.

Цілісний майновий комплекс, відповідно до наказу Фонду державного майна України від 29 грудня 2010 року №1954 «Про порядок віднесення майна до такого, що включається до складу цілісного майнового комплексу державного підприємства», це об'єкт, сукупність активів якого забезпечує провадження окремої діяльності, що визначає загальнодержавне значення підприємства, на постійній і регулярній основі.

Як вбачається з матеріалів справи, з метою відновлення платоспроможності боржника, між ВАТ «Автоливмаш» та Державною компанією з утилізації відходів як вторинної сировини «Укрекокомресурси» і ТОВ «Куфур» 23 липня 2004 року укладено договір купівлі-продажу цілісного майнового комплексу ВАТ «Автоливмаш», який посвідчений приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Басай Р.М. та зареєстрований в реєстрі за №1751. Предметом вказаного договору є цілісний майновий комплекс ВАТ «Автоливмаш», який знаходиться в м.Івано-Франківськ, вул.Юності, 23. Майнові активи та грошові зобов'язання цілісного майнового комплексу передані покупцям згідно акту прийому-передачі від 30 вересня 2004 року. Відповідно до п.1.6 договору покупці є правонаступниками майнових прав та зобов'язань цілісного майнового комплексу.

Отже, на підставі договору купівлі-продажу цілісного майнового комплексу ВАТ «Автоливмаш» при викупі в процесі відновлення платоспроможності боржника від 23 липня 2004 року Державна компанія з утилізації відходів як вторинної сировини «Укрекокомресурси» Кабінету Міністрів України і ТОВ «Куфур» є правонаступниками по усіх майнових правах та зобов'язаннях цілісного майнового комплексу ВАТ «Автоливмаш» без обмежень.

Відповідно до ч.1 ст.33 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» під час продажу майна боржника як цілісного майнового комплексу в установленому порядку відчужуються всі види майна, призначеного для здійснення підприємницької діяльності боржника, у тому числі приміщення, споруди, обладнання, інвентар, сировина, продукція, права вимоги, права на знаки (позначення), що індивідуалізують боржника, його продукцію, роботи, послуги (фірмове найменування, знаки для товарів і послуг), інші права, які належать боржнику, за винятком прав і обов'язків, які не можуть бути передані іншим особам.

Згідно п.6.2 Інструкції про порядок обчислення і сплати страхувальниками та застрахованими особами внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування до Пенсійного фонду України, затвердженої постановою Пенсійного фонду України від 19 грудня 2003 року №21-1 (далі - Інструкція) витрати на виплату та доставку пенсій, призначених на пільгових умовах особам, які мають стаж, що дає право на призначення цих пенсій на декількох підприємствах, покриваються цими підприємствами пропорційно стажу роботи з урахуванням вимог абзацу третього підпункту 1 пункту 2 розділу ХV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Якщо пенсія на пільгових умовах призначена із взаємним зарахуванням періодів роботи, передбачених статтями 13, 14 та 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», які дали право на цю пільгову пенсію, то відшкодування фактичних витрат на виплату та доставку цих пенсій здійснюється тими підприємствами, на яких цей стаж було вироблено у розмірах, передбачених частиною 2 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Пунктом 6.3 Інструкції встановлено, що у разі ліквідації або зміни власника підприємства суми зазначених витрат Пенсійному фонду вносять правонаступники.

Колегія суддів вважає, що вирішуючи спір по суті, суди вищенаведеним обставинам оцінки не надали та належним чином не з'ясували, хто саме зобов'язаний відшкодовувати понесені УПФУ витрати.

У відповідності з ч.1 ст.220 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі і не може досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні, та вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Суди першої та апеляційної інстанцій не перевірили та не надали належної оцінки фактичним обставинам справи, що не дає можливості суду касаційної інстанції визначитися у правильності висновків судів першої і апеляційної інстанцій.

Згідно ч.2 ст.227 Кодексу адміністративного судочинства України підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, які унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

Оскільки судами порушені вимоги щодо всебічного, повного та об'єктивного дослідження усіх фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, що призвело до ухвалення рішення, яке не відповідає вимогам щодо законності та обґрунтованості і таке неправильне вирішення справи не може бути усунено судом касаційної інстанції, рішення судів попередніх інстанцій підлягають скасуванню з направленням справи на новий розгляд.

Керуючись ст.ст.220, 222, 223, 227, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Відкритого акціонерного товариства «Автоливмаш» задовольнити частково.

Постанову Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 03 травня 2012 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 30 березня 2015 року скасувати.

Справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді