Справа № 2а/0370/116/11
Суддя: Степашко О.І.
Дата ухвалення: 2016-02-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"11" лютого 2016 р. м. Київ К/800/27751/14

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:

Головуючого Степашка О.І.

Суддів Борисенко І.В.

Островича С.Е.

розглянувши в порядку письмового провадження касаційну скаргу Нововолинської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Волинській області

на постанову Волинського окружного адміністративного суду від 03.02.2011

та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 28.04.2014

у справі № 2а/0370/116/11

за позовом Фізичної особи - підприємця ОСОБА_2

до Нововолинської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Волинській області

про скасування податкових повідомлень-рішень

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа - підприємець ОСОБА_2 (далі по тексту - позивач, ФОП ОСОБА_2) звернувся до суду з позовом до Нововолинської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Волинській області (далі по тексту - відповідач, Нововолинська ОДПІ ГУ Міндоходів у Волинській області) про скасування податкових повідомлень-рішень від 29.12.2010: №/0/1483/17, яким позивачу визначено суму податкового зобов'язання по податку з доходів фізичних осіб в розмірі 228072,45 грн. та №/0/1484/17, яким позивачу визначено суму податкового зобов'язання з податку на додану вартість па загальну суму 4033482,39 грн.(у тому числі: за основним платежем - 2688988,26 грн. та за штрафними санкціями 1344494,13 грн.).

Постановою Волинського окружного адміністративного суду від 03.02.2011, яка залишена без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 28.04.2014, позов задоволено.

В касаційній скарзі відповідач просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій і прийняти нове рішення про відмову у задоволенні позову, посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права.

Представники сторін в судове засідання не з'явились, про дату, час і місце судового засідання були повідомлені належним чином.

В зв'язку з цим касаційний розгляд справи проведено в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами відповідно до пункту 2 частини 1 статті 222 Кодексу адміністративного судочинства України.

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України вважає, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що позивач в період з 26.11.2007 по 30.09.2010 перебував на спрощеній системі оподаткування.

Згідно укладених договорів із фізичними особами, ФОП ОСОБА_2 зобов'язується за дорученням та за рахунок коштів отримувача послуг за винагороду здійснити від свого імені один або декілька правочинів (угод) з купівлі автомобіля. Провести митне оформлення товару, сплативши при цьому за рахунок коштів отримувача послуг необхідні митні платежі та передати товар на підставі довідки-рахунку.

Судами встановлено, що за результатами планової виїзної перевірки з питань дотримання вимог податкового та валютного законодавства ФОП ОСОБА_2, складено акт від 07.12.2010 №1644/684/17-.

В акті перевірки зазначено порушення позивачем вимог: розділу IV Декрету Кабінету Міністрів України «Про прибутковий податок з громадян» встановлено заниження суми податку з доходів фізичних осіб за другий квартал 2010 року в розмірі 228072,45 грн., оскільки позивач перевищив встановлений граничний розмір виручки (500 тис. грн.). Такий висновок відповідачем зроблено на підставі того, що оскільки в другому кварталі 2010 року підприємцем ввезено та розмитнено 155 автомобілів на загальну фактурну вартість 2020,4 тис.грн. та договори виконані станом на 01.07.2010, то передача коштів відбулося, а сума 2020,4 тис.грн. є виручкою від реалізації товарів, робіт, послуг. А також сума проведених митних послуг - 448.2 грн., яка була списана з рахунку підприємця ФОП ОСОБА_2 на одержувача Ягодинська митниця згідно договору на здійснення митних платежів за рахунок довірителя.

На виконання умов посередницьких договорів, укладених з фізичними особами у ІІ кварталі 2010 року, підприємцем ввезено та розмитнено 155 транспортних засобів на загальну фактурну вартість 2020,4 тис. грн. Оскільки, всі договори станом на 01.07.2010 є виконаними та всі автомобілі передані замовникам (відсутні на місці для відстою автомобілів, що зазначений у переліку документів для отримання дозволу для здійснення діяльності у сфері реалізації автомобілів), тому на думку податкового органу, передача коштів на виконання цих договорів фактично вже відбулась від замовника ФОП ОСОБА_2 на загальну фактурну вартість автомобілів в розмірі 2020,4 тис. грн. та на суму проведених митних послуг разом з винагородою в розмірі 448,2 тис. грн., всього на загальну суму 2468,6 тис. грн.

Також в акті перевірки зазначено порушення позивачем вимог: ст. 1 Указу Президента України «Про спрощену систему оподаткування обліку та звітності малого підприємництва», оскільки в другому кварталі 2010 року, позивач повинен був з третього кварталу зареєструватись платником податку на додану вартість, чим порушив п.4.3, п.4.7 ст. 4 та пп.7.3.6., 7.3.1 п. 7.3 ст. 7, п. 9.4 ст. 9 Закону України «Про податок на додану вартість», у зв'язку з чим позивачем занижено податкові зобов'язання з податку на додану вартість в розмірі 2688988,26 грн.

На підставі акта перевірки відповідачем прийнято податкові повідомлення-рішення від 29.12.2010:

№/0/1483/17, яким позивачу визначено суму податкового зобов'язання по податку з доходів фізичних осіб в розмірі 228072,45 грн.;

№/0/1484/17, яким позивачу визначено суму податкового зобов'язання з податку на додану вартість па загальну суму 4033482,39 грн.(у тому числі: за основним платежем - 2688988,26 грн. та за штрафними санкціями 1344494,13 грн.).

Задовольняючи позовні вимоги, суди першої та апеляційної інстанцій виходили з того, що податковим органом було безпідставно включено до виручки позивача транзитні кошти, в рамках виконання посередницьких договорів оскільки обсяг виручки позивача, що є платником єдиного податку і здійснює свою діяльність за договором комісії, складається лише із сум винагороди, яка у періоді, що перевірявся, не перевищила визначеного Указом Президента України «Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності суб'єктів малого підприємництва» граничного розміру, а не вся сума транзитних грошових коштів, які підлягають обов'язковому перерахуванню третьої особі. Також суди виходили з безпідставності донарахування податку на додану вартість, оскільки обставини незаконності дій податкового органу щодо відмови у реєстрації позивача, як платника податку на додану вартість встановлені судовими рішеннями, які набрали законної сили.

Проте, колегія суддів не погоджується з висновками судів першої та апеляційної інстанцій в частині скасування податкового повідомлення-рішення від 29.12.2010 №/0/1483/17, яким позивачу визначено суму податкового зобов'язання по податку з доходів фізичних осіб в розмірі 228072,45 грн., з огляду на наступне.

Згідно зі ст. 1 Указу Президента України «Про спрощену систему оподаткування обліку та звітності суб'єктів малого підприємництва» спрощена система оподаткування, обліку та звітності запроваджується для суб'єктів малого підприємництва фізичних осіб, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і у трудових відносинах з якими, включаючи членів їх сімей, протягом року перебуває не більше 10 осіб та обсяг виручки яких від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг) за рік не перевищує 500 тис. гривень.

Виручкою від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг) вважається сума, фактично отримана суб'єктом підприємницької діяльності на розрахунковий рахунок або (та) в касу за здійснення операцій з продажу продукції (товарів, робіт, послуг) (абзац 5 вказаної статті).

Тобто, застосовується касовий метод обчислення виручки, при якому враховуються всі надходження коштів, отримані на розрахунковий рахунок або (та) в касу суб'єкта малого підприємництва.

Таким чином, до обсягу виручки від реалізації товарів (робіт, послуг) необхідно включати суми всіх коштів, що надійшли на розрахунковий рахунок або (та) в касу платника єдиного податку фізичної особи у звітному податковому періоді.

Та обставина, що частина коштів, отриманих на рахунок фізичної особи-підприємця, підлягала перерахуванню третім особам на виконання договорів щодо надання послуг, не є підставою для невизнання її виручкою від надання послуг.

Така позиція викладена в постановах Верховного Сулу України від 06.03.2012 у справі № 21-34а12 за позовом фізичної особи-підприємця до Дергачівської МДПІ Харківської області про скасування податкових повідомлень-рішень, від 18.11.2014 у справі № 21-501а14 за позовом фізичної особи-підприємця до ДПІ у Дніпровському районі м. Києва про скасування податкових повідомлень-рішень.

Відповідно до вимог абз. 1 ч. 1 ст. 244-2 Кодексу адміністративного судочинства України висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений в постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої ст. 237 цього Кодексу, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права.

Відповідно до ст. 5 Указу Президента України від 03.07.1998 №727/98 «Про спрощену систему оподаткування обліку та звітності суб'єктів малого підприємництва» у разі порушення вимог, установлених ст. 1 цього Указу, платник єдиного податку повинен перейти на загальну систему оподаткування, обліку та звітності, починаючи з наступного звітного періоду (кварталу).

Відповідно до п.п. 9.12.1. п. 9.12 ст. 9 Закону України «Про податок з доходів фізичних осіб» (який був чинним на час виникнення спірних відносин) оподаткування доходів, отриманих фізичною особою від продажу нею товарів (надання послуг, виконання робіт) у межах її підприємницької діяльності без створення юридичної особи, а також фізичною особою, яка сплачує ринковий збір, здійснюється за правилами, встановленими спеціальним законодавством з цих питань, з урахуванням норм цього пункту.

Особливості оподаткування доходів від зайняття підприємницькою діяльністю на час виникнення спірних відносин регулювалися розділом IV Декрету Кабінету Міністрів України «Про прибутковий податок з громадян».

Абзацом 1 ст. 13 цього Декрету визначено, що згідно з цим розділом Декрету оподаткуванню підлягають доходи громадян, одержані протягом календарного року від здійснення підприємницької діяльності без створення юридичної особи, а також інші доходи громадян, не передбачені як об'єкти оподаткування у розділах II та III цього Декрету.

Оподатковуваним доходом вважається сукупний чистий доход, тобто різниця між валовим доходом (виручки у грошовій та натуральній формі) i документально підтвердженими витратами, безпосередньо пов'язаними з одержанням доходу (абз. 2 вказаної статті).

Таким чином, у разі перевищення граничного розміру виручки у платника єдиного податку виникає як обов`язок переходу у наступному податковому періоді на загальну систему оподаткування, так і з оподаткування суми чистого доходу за період, в якому відбулося перевищення, у порядку, встановленому розділом IV Декрету Кабінету Міністрів України «Про прибутковий податок з громадян», оскільки оподаткування за ставкою єдиного податку може мати місце лише при дотриманні норм Указу Президента «Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності суб'єктів малого підприємництва», зокрема щодо обсягу граничного розміру виручки.

Разом з тим, з метою правильності обрахування відповідачем податку з доходів фізичних осіб, що підлягає сплаті до бюджету, судам першої та апеляційної інстанцій слід було встановити фактичний обсяг виручки, яка була отримана позивачем на протязі звітних періодів, встановити період та операцію, з якою податковим органом пов'язується перевищення граничного розміру виручки, визначеного ст.1 Указу Президента України від 03.07.1998 №727/98 «Про спрощену систему оподаткування обліку та звітності суб'єктів малого підприємництва», для визначення наступного звітного періоду в якому у платника виникає обов'язок перейти на загальну систему оподаткування.

Оскільки, передбачені процесуальним законодавством межі перегляду справи в касаційній інстанції не дають права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені попередніми судовими інстанціями, ухвала та постанова у справі підлягають скасуванню в частині задоволення позовних вимог щодо скасування податкового повідомлення-рішення від 29.12.2010 №/0/1483/17, яким позивачу визначено суму податкового зобов'язання по податку з доходів фізичних осіб в розмірі 228072,45 грн., з направленням справи в цій частині на новий розгляд до суду першої інстанції відповідно до ст.227 Кодексу адміністративного судочинства України.

Щодо вирішення позовних вимог про скасування податкових повідомлень-рішень про визначення позивачеві податкового зобов'язання з податку на додану вартість суд касаційної інстанції зазначає наступне.

Зі змісту акту перевірки вбачається, що в третьому кварталі 2010 року позивачем на розрахунковий рахунок отримано 16133929,65 грн.

Відповідно до пп. 9.4.4 п. 9.4 ст. 9 Закону України «Про податок на додану вартість» особа, що не надсилає заяву щодо реєстрації платником ПДВ, несе відповідальність за ненарахування або несплату ПДВ на рівні зареєстрованого платника без права нарахування податкового кредиту та отримання бюджетного відшкодування.

Судами встановлено, що позивач звертався неодноразово до відповідача з відповідною заявою зареєструватися платником податку на додану вартість, проте відповідачем було відмовлене у реєстрації платником подаку на додану вартість.

Постановою Волинського окружного адміністративного суду від 14.10.2010 у справі №2а-2597/10/0370 за позовом ФОП ОСОБА_2 до Нововолинської ОДПІ про визнання незаконними дій Нововолинської ОДПІ щодо відмови у реєстрації платником податку на додану вартість, позов задоволено: визнано незаконними дії Нововолинської ОДПІ щодо відмови у реєстрації платником податку на додану вартість та зобов'язано відповідача зареєструвати позивача платником ПДВ.

Рішення суду набрало законної сили та відповідно до приписів статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України має преюдиційне значення у даній справі.

За таких обставин, суди дійшли обґрунтованого висновку щодо наявності підстав для задоволення позову в частині скасування податкового повідомлення-рішення від 29.12.2010 №/0/1484/17, яким позивачу визначено суму податкового зобов'язання з податку на додану вартість па загальну суму 4033482,39 грн.(у тому числі: за основним платежем - 2688988,26 грн. та за штрафними санкціями 1344494,13 грн.).

Таким чином, постанова Волинського окружного адміністративного суду від 03.02.2011 та ухвала Львівського апеляційного адміністративного суду від 28.04.2014 в частині позовних вимог про скасування податкового повідомлення-рішення від 29.12.2010 №/0/1484/17, яким позивачу визначено суму податкового зобов'язання з податку на додану вартість па загальну суму 4033482,39 грн.(у тому числі: за основним платежем - 2688988,26 грн. та за штрафними санкціями 1344494,13 грн.), підлягають залишенню без змін на підставі ст.224 Кодексу адміністративного судочинства України.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 222, 223, 224, 227, 230 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Нововолинської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Волинській області задовольнити частково.

Скасувати постанову Волинського окружного адміністративного суду від 03.02.2011 та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 28.04.2014 у частині задоволення позовних вимог про скасування податкового повідомлення-рішення від 29.12.2010 №/0/1483/17, яким позивачу визначено суму податкового зобов'язання по податку з доходів фізичних осіб в розмірі 228072,45 грн. та направити справу в цій частині на новий розгляд до суду першої інстанції.

В решті постанову Волинського окружного адміністративного суду від 03.02.2011 та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 28.04.2014 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі, та може бути переглянута Верховним Судом України у випадках, встановлених Кодексом адміністративного судочинства України.

Головуючий(підпис)О.І. Степашко
Судді(підпис)І.В. Борисенко
(підпис)С.Е. Острович