Справа № 808/3915/15
Суддя: Шара Інна Вячеславівна
Дата ухвалення: 2016-02-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 лютого 2016 року о 10 год. 40 хв.Справа № 808/3915/15 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі

головуючого судді Шари І.В.

за участю секретаря судового засідання Панасенка О.О.

представників сторін:

позивача - не з'явився

відповідача - не з'явився

третьої особи - не з'явився

розглянув у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1

до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ "КБ "Експобанк" Волощука Ігора Григоровича

третьої особи ПАТ "Діамантбанк"

про визнання протиправним та скасування рішення

ВСТАНОВИВ:

20 липня 2015 року до Запорізького окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 (далі - позивач) до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ «КБ «Експобанк» Волощука Ігора Григоровича (далі - відповідач ), в якому позивач просить суд визнати протиправним та скасувати рішення Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «КБ «Експобанк» Волощука І.Г. про визнання Договору застави майнових прав № 1009/14-2-1 від 10.09.2015 року, Договору № 10/09-14в про відступлення права вимоги, укладеного ПАТ «КБ «Експобанк» з ОСОБА_1, Договору від 12.09.2014 року про задоволення вимог заставодержателя (уступки) (щодо Кредитного договору, укладеного з ТОВ «Терра Фуд») нікчемними, що оформлено листом за вих. № 3730 від 30.06.2015 року, що надіслане на адресу позивача.

В обґрунтування позовних вимог зазначають, що рішення відповідача про визнання Договору застави майнових прав № 1009/14-2-1 від 10.09.2015 року, Договору № 10/09-14в про відступлення права вимоги, укладеного ПАТ «КБ «Експобанк» з ОСОБА_1, Договору від 12.09.2014 року про задоволення вимог заставодержателя (уступки) (щодо Кредитного договору, укладеного з ТОВ «Терра Фуд») нікчемними не ґрунтуються на нормах Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", а отже є протиправним.

Представник позивача у судове засідання не з'явився, 19.02.2016 подав заяву, якою просить розглянути справу без його участі, на позовних вимогах наполягає.

Представник відповідача у судові засідання не з'являвся, надсилав на адресу суду письмові заперечення на адміністративний позов та додаткові письмові пояснення на виконання вимог ухвали суду. В обґрунтування заперечень зазначає, що напередодні прийняття Національним банком України рішення про віднесення ПАТ "КБ "Експобанк" до категорії неплатоспроможних, під час дії особливого режиму контролю за його діяльністю, між ПАТ "КБ "Експобанк" та ПАТ "Діамантбанк" був укладений договір міжбанківського кредиту, кошти на виконання якого на відповідний кореспондентський рахунок не надходили. Це надало підстави вважати даний правочин безоплатним, у зв'язку з чим були зроблені висновки про нікчемність всіх договорів, укладених в забезпечення зобов'язання за даним кредитним договором, у тому числі договору відступлення права вимоги, укладеного з позивачем.

Третя особа в судове засідання не з'явилась, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, причини неявки суду не повідомила.

За приписами ч.4 ст.128 КАС України, у разі неприбуття відповідача, належним чином повідомленого про дату, час і місце судового розгляду, без поважних причин розгляд справи може не відкладатися і справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів.

Згідно з ч.1 ст.41 КАС України суд під час судового розгляду адміністративної справи здійснює повне фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу. У разі неявки у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Вивчивши матеріали та фактичні обставини справи, перевіривши їх у справі доказами, судом встановлено наступне.

Між Публічним акціонерним товариством «Комерційний банк «Експобанк» (Первісний кредитор) та ОСОБА_1 (Новий кредитор) 10.09.2014 року укладено Договір № 10/09-14в про відступлення права вимоги (далі - Договір від 10.09.14) (а.с.18-22 т.1).

Предметом договору було відступлення права вимоги у розмірі 33 141 935,20 грн. за Договором застави майнових прав № 1009/14-2-1 від 10 вересня 2014 року, укладеним між Первісним кредитором - ПАТ «КБ «Експобанк» та ПАТ «Діамантбанк» (а.с.42-45 т.1).

Відступлення права вимоги здійснювалося на платній основі, на умовах відповідно до п. 4.1 Договору від 10.09.14.

Постановою Правління Національного банку України (далі - НБУ) № 567/БТ від 11.09.2014 року ПАТ «КБ «Експобанк» віднесено до категорії проблемних.

Постановою Правління НБУ № 597 від 24.09.2014 року ПАТ «КБ «Експобанк» віднесено до категорії неплатоспроможних.

Рішенням Виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб № 97 від 25.09.2014 року розпочато процедуру виведення ПАТ «КБ «Експобанк» з ринку шляхом запровадження в ньому тимчасової адміністрації строком на 3 місяці з 25.09.2014 року по 25.12.2014 року включно.

Рішенням Виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб № 138 від 04.12.2014 року Уповноваженою особою Фонду на тимчасову адміністрацію ПАТ «КБ «Експобанк» призначено Волощука І.Г.

Відповідно до рішення Виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб № 163 від 25.12.2014 року строк здійснення тимчасової адміністрації в ПАТ «КБ «Експобанк» продовжено на 1 місяць по 24.01.2015 року включно.

26 січня 2015 року Виконавчою Дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення № 15 «Про початок процедури ліквідації ПАТ «КБ «Експобанк» та призначення Уповноваженої особи Фонду на ліквідацію банку». Відповідно до даного рішення, розпочато процедуру ліквідації ПАТ «КБ «Експобанк» з відшкодування з боку Фонду коштів за вкладами фізичних осіб, відповідно до Плану врегулювання, з 26 січня 2015 року та призначено Уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «КБ «Експобанк» на 1 рік з 26 січня 2015 року по 25 січня 2016 року включно Волощука Ігоря Григоровича (далі - Уповноважена особа на ліквідацію).

В межах наданих Законом повноважень, Уповноваженою особою Фонду на ліквідацію ПАТ «КБ «Експобанк» Волощуком І.Г. здійснено перевірку Договору за №10/09-14в, укладеного 10 вересня 2014 року, між ОСОБА_1 та ПАТ «КБ «Експобанк» про відступлення права вимоги за договором застави майнових прав № 1009/14-2-1 від 10 вересня 2014 року, укладеним між Первісним кредитором та ПАТ «Діамантбанк».

За наслідками вказаної перевірки, Уповноваженою особою Фонду на ліквідацію ПАТ «КБ «Експобанк» Волощуком І.Г. прийнято рішення про повідомлення позивача про нікчемність Договору застави майнових прав № 1009/14-2-1 від 10.09.2014 року, Договору № 10/09-14в про відступлення права вимоги, Договору від 12.09.2014 року про задоволення вимог заставодержателя (уступки) (щодо Кредитного договору, укладеного з ТОВ «Терра Фуд» ) (а.с. 49-54 т.1).

Вважаючи таке рішення відповідача протиправним, позивач звернувся з позовом до суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Пунктом 7 ч.1 ст.3 КАС України визначено, що суб'єкт владних повноважень - орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа, інший суб'єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень

Відповідно до ч.ч.1 та 2 ст.3 Закону України від 23 лютого 2012 року № 4452-VI "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" (далі - Закон № 4452) Фонд гарантування вкладів фізичних осіб є установою, що виконує спеціальні функції у сфері гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку. Фонд є юридичною особою публічного права.

Оскільки Фонд гарантування вкладів фізичних осіб є державною спеціалізованою установою, яка виконує функції державного управління у сфері гарантування вкладів фізичних осіб, Фонд є суб'єктом владних повноважень, а спори, які виникають у правовідносинах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності Фонду, його посадових чи службових осіб, є публічно-правовими.

Відповідно до приписів ч.3 ст.2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень, адміністративні суди перевіряють: чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії): безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Правові, фінансові та організаційні засади функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, повноваження Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, порядок виплати Фондом відшкодування за вкладами, а також регулюються відносини між Фондом, банками, Національним банком України, визначаються повноваження та функції Фонду щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків встановлюються Законом №4452.

Відповідно до ст.4 Закону №4452 основним завданням Фонду гарантування вкладів фізичних осіб є забезпечення функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку.

Зі змісту ст.34 Закону №4452 вбачається, що після офіційного отримання рішення Національного банку України про віднесення банку до категорії неплатоспроможних Фонд гарантування вкладів фізичних осіб розпочинає процедуру виведення неплатоспроможного банку з ринку та здійснення тимчасової адміністрації в банку.

Для цього Виконавчою дирекцією Фонду з числа працівників Фонду призначається уповноважена особа Фонду.

Частиною 4 вищезазначеної статті визначено, що тимчасова адміністрація запроваджується на строк, що не перевищує три місяці, а для системно важливих банків - шість місяців. За обґрунтованих підстав зазначені строки можуть бути одноразово продовжені на строк до одного місяця. Тимчасова адміністрація припиняється після виконання плану врегулювання або в інших випадках за рішенням виконавчої дирекції Фонду.

Під час тимчасової адміністрації Фонд має повне і виняткове право управляти банком відповідно до цього Закону, нормативно-правових актів Фонду та вживати дії, передбачені планом врегулювання.

На виконання покладених функцій, уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб наділена певними повноваженнями та обов'язками, визначеними ст.ст.37 та 38 Закону №4452.

Зокрема, відповідно до ч.2 ст.38 Закону №4452 встановлено, що протягом дії тимчасової адміністрації уповноважена особа Фонду зобов'язана забезпечити перевірку правочинів (у тому числі договорів), вчинених (укладених) банком протягом одного року до дня запровадження тимчасової адміністрації банку, на предмет виявлення правочинів (у тому числі договорів), що є нікчемними з підстав, визначених частиною третьою цієї статті.

При цьому, п.1 ч.4 зазначеної статті визначено, що уповноважена особа Фонду протягом дії тимчасової адміністрації, а також протягом ліквідації повідомляє сторони за договорами, зазначеними у ч.2 ст.38 цього Закону, про нікчемність цих договорів та вчиняє дії щодо застосування наслідків нікчемності договорів.

З аналізу ст.38 Закону №4452 вбачається, що вищезазначені заходи спрямовані на забезпечення збереження активів банку, запобігання втрати майна та збитків банку.

Таким чином, перевірка правочинів, укладених банком протягом одного року до дня запровадження тимчасової адміністрації є обов'язком уповноваженої особи Фонду.

Враховуючи, що тимчасову адміністрацію в ПАТ "КБ "Експобанк" запроваджено з 25.09.2014, а Договір відступлення № 10/09-14в був укладений 10.09.2014, відповідач був зобов'язаний здійснити перевірку цього договору на предмет наявності ознак нікчемності.

Оскільки тимчасова адміністрація ПАТ "КБ "Експобанк" з урахуванням продовження терміну діяла у період з 25.09.2014 по 24.01.2015, а повідомлення про нікчемність направлено на адресу позивача 19.01.2015, тобто протягом дії тимчасової адміністрації, суд зазначає про наявність у відповідача повноважень на вчинення таких дій.

Що стосується способу реалізації даного повноваження, суд зазначає, що Законом № 4452 не передбачено порядку та форми реалізації уповноваженою особою Фонду повноваження з перевірки правочинів на предмет виявлення нікчемних. Нормою Закону № 4452 визначається лише обов'язок здійснити повідомлення сторін про нікчемність таких договорів, відтак суд вважає обраний відповідачем спосіб шляхом направлення на адресу сторін повідомлення про нікчемність вірним.

Разом з тим, суд не може погодитись з твердженнями відповідача про відсутність у нього обов'язку обґрунтувати своє рішення про нікчемність та достатність лише посилання на відповідний пункт ч. 3 ст.38 Закону № 4452 з огляду на наступне.

Дійсно, положеннями Закону № 4452 не встановлено вимог до форми та змісту повідомлення про нікчемність.

Проте, суд зазначає, що за своєю правовою природою таке повідомлення носить характер рішення, яке приймається суб'єктом владних повноважень на виконання покладеної на нього державою функції.

Частиною 3 ст.2 КАС України закріплено загальні критерії для оцінювання рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень, які одночасно є принципами адміністративної процедури, у тому числі щодо його обґрунтованості, тобто винесення з урахуванням усіх обставин, що мають значення для його прийняття.

Законодавче закріплення цих критеріїв-принципів дає можливість сформувати уявлення про якість та природу належних рішень чи дій, які має очікувати від суб'єкта владних повноважень особа, щодо прав та законних інтересів якої ці рішення прийнято.

Крім того, суд зазначає, що приймаючи рішення щодо нікчемності правочину та застосувавши наслідки такої нікчемності, відповідач, як суб'єкт владних повноважень, фактично здійснив втручання у право позивача на мирне володіння належним йому майном. Відтак, з урахуванням практики Європейського суду з прав людини, таке втручання має бути вмотивованим.

Як зазначив Європейський суд з прав людини у своєму рішенні "Суомінен проти Фінляндії" (Suominen v. Finland, № 37801/97 п.36, від 1.07.2003) "орган влади зобов'язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень".

Враховуючи вищевикладене, суд вважає за необхідне надати оцінку обґрунтованості оскаржуваного рішення №3730 від 30.06.2015 року.

З матеріалів справи встановлено, що між ПАТ «Діамантбанк» та ПАТ «КБ «Експобанк» 10.09.2014 року було укладено Кредитний договір №1009/14-2 (далі - Кредитний договір №1009/14-2), відповідно до умов якого Кредитодавець надає Позичальнику міжбанківський кредит у національній валюті у сумі 48 324 632,67 грн., а Позичальник зобов'язується отримати кредит, використати його за цільовим призначенням, сплатити плату за кредит та повернути кредит в повному обсязі в порядку та у термін (строки), встановлені цим договором - до 10.10.2014 року.

З метою забезпечення своєчасного та в повному обсязі виконання зобов'язання за Кредитним договором № 1009/14-2, між ПАТ «Діамантбанк» (Заставодержатель) та ПАТ «КБ «Експобанк» (Заставодавець) було укладено Договір застави майнових прав № 1009/14-2-1 від 10.09.2014 (далі - Договір № 1009/14-2-1), відповідно до умов якого Заставодавець передає Заставодержателю в заставу належні йому на момент укладання цього Договору майнові права за Договором № 16/13, які полягають у праві вимагати від Товариства з обмеженою відповідальністю «Терра фуд» повернення фактично отриманих кредитних коштів на суму 73 141 935,20 в термін до 29.04.2015 року.

Відповідно до п.4.7 Договору застави № 1009/14-2-1 у випадку задоволення вимог Заставодержателя за Кредитним договором № 1009/14-2 за рахунок майнових прав у їх повному обсязі, Заставодержатель повертає Заставодавцю суму коштів, шо перевищує 40 000 000,00 грн. за виключенням нарахованих та сплачених відсотків.

Отже, твердження Уповноваженої особи Фонду на ліквідацію ПАТ «КБ «Експобанк» Волощука І.Г., стосовно нікчемності договору застави майнових прав №1009/14-2-1 від 10.09.2015., договору застави майнових прав №10/09-14в від 10.09.2015, та договору про задоволення вимог заставодержателя від 12.09.2014, що викладені в повідомленні № 3730 від 30.06.2015 року з підстав не отримання ПАТ «КБ «Експобанк» грошових коштів за Кредитним від ПАТ «Діамантбанк» в розмірі 48 324 632,67 грн. за договором від 10.09.2014 року не знаходять свого підтвердження.

Стосовно застосування п. 4 ч. 3 ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», то Законом передбачено, що підставою для визнання договору нікчемним, є те, що банк оплатив кредитору або прийняв майно в рахунок виконання грошових вимог у день, коли сума вимог кредиторів банку перевищувала вартість майна.

Слід звернути увагу на те, що зазначена правова норма містить дві підстави щодо визнання договорів нікчемними: перша - це «банк оплатив кредитору»; друга - «або прийняв майно в рахунок виконання грошових вимог у день, коли сума вимог кредиторів банку перевищувала вартість майна».

За змістом ст. 508 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

На підставі протокольного рішення засідання правління ПАТ «КБ «Експобанк» 10.09.2014 року між ПАТ «КБ «Експобанк» (Первісний кредитор) та фізичною особою ОСОБА_1 (Новий кредитор) укладено Договір про відступлення права вимоги № 10/09-14в (далі - Договір відступлення № 10/09-14в), відповідно до якого Первісний кредитор відступає Новому кредитору своє право вимоги за Договором застави № 1009/14-2-1.

Відповідно до п.1.2 Договору відступлення № 10/09-14в право вимоги відступається в обсязі, зазначеному п.4.7 Договору застави № 1009/14-2-1 в частині, що складає у процентному відношенні 45,31 % від суми права вимоги за п.1 укладеної 28.04.2014 року Угоди до Договору № 16/13 про надання невідновлювальної кредитної лінії від 02.08.2013 року (далі - Договір № 16/13) та на умовах, які існують на момент відступлення права вимоги, включаючи право вимоги частини основної суми заборгованості, право вимоги суми нарахованих процентів, строк платежу яких настав до дати укладання цього Договору, та право вимоги суми процентів, нарахованих на день надходження грошових коштів в повному обсязі на рахунок Первісного кредитора. Пунктом 2.1 Договору відступлення № 10/09-14в передбачено, що відступлення права вимоги здійснюється на платній основі, відповідно до п 4.1 цього Договору, відповідно до якого ціна відступлення права вимоги становить 33 141 935, 20 грн. та сплачується шляхом безготівкового перерахування грошових коштів на рахунок Первісного кредитора в термін до 12.09.2014 року включно.

Позивачем зобов'язання за Договором відступлення № 10/09-14в виконані в повному обсязі, кошти в сумі 33 141 935,20 грн. перераховані з розрахункового рахунку позивача, який знаходився на обслуговуванні в ПАТ «КБ «Експобанк» на відповідні рахунки ПАТ «КБ «Експобанк» 12.09.2014 року, що підтверджується умовами договору та платіжним дорученням № 1 від 12.09.2014 року.

А отже, закріплена в п. 4 ч. 3 ст. 38 Закону підстава, стосовно того, що банк оплатив кредитору, не може бути застосована до правовідносин, що виникли між ПАТ «КБ «Експобанк» та ОСОБА_1

Стосовно підстави щодо прийняття майна в рахунок виконання грошових вимог у день, коли сума вимог кредиторів банку перевищувала вартість майна, то вона не може бути застосована до правовідносин що виникли між ОСОБА_1 та ПАТ «КБ «Експобанк», з огляду на наступне.

З ч. 1 ст. 190 ЦК України вбачається, що майном як особливим об'єктом вважаються окрема річ, сукупність речей, а також майнові права та обов'язки.

Відповідачем не надано суду доказів, що на момент укладання Договору від 10.09.14 у ПАТ «КБ «Експобанк» були наявні будь - які грошові вимоги до ОСОБА_1, а отже грошові кошти, що були перераховані ним не були направлені на задоволення таких вимог Банку до нього а є платою за договором відступлення (купівлі-продажу за своєю природою), тобто вказані грошові кошти збільшили обсяг майна Банку.

Що стосується твердження відповідача про вчинення спірних правочинів під час дії особливого режиму контролю за діяльністю ПАТ «КБ «Експобанк» що був встановлений відповідними по Постановами Правління НБУ, суд зазначає наступне.

Статтею 1074 ЦК України встановлено, що обмеження прав клієнта щодо розпорядження грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпорядження рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом, а також у разі зупинення фінансових операцій, які можуть бути пов'язані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванням тероризму, передбачених законом.

Таким чином, виконання обмежень, встановлених постановою Правління Національного банку України №567/БТ від 11.09.2014 року повинне здійснюватися у порядку, передбаченому законодавством.

Спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює питання застосування заходів впливу щодо банків є Положення про застосування Національним банком України заходів впливу за порушення банківського законодавства, затвердженого постановою правління Національного банку України №346 від 17.08.2012 р.

Згідно з п. 7.8. наведеного Положення Національний банк не пізніше наступного робочого дня з дня прийняття (отримання територіальним управлінням Національного банку рішення Комісії Національного банку) рішення про обмеження, зупинення чи припинення окремих видів операцій банку, забезпечує отримання банком цього рішення під підпис його уповноваженого представника на другому примірнику супровідного листа із зазначенням дати та часу отримання (далі - момент отримання).

Положенням також встановлено, що банк з моменту отримання рішення Національного банку про зупинення окремих видів здійснюваних банком операцій та на визначений у цьому рішенні строк (або до визначеного терміну) втрачає право одночасно на здійснення таких операцій у визначеній рішенням частині (щодо виду здійснюваних операцій та/або кола клієнтів) та продовження строку діючих договорів (укладання нових договорів) щодо проведення операцій, які зупинені.

Отже, банк втрачає право здійснення операцій визначених постановою Правління національного банку України №567/БТ від 11.09.2014 року лише з моменту його отримання.

Ухвалою суду у відповідача витребувалися відомості щодо дати та часу отримання ПАТ «КБ «Експобанк» постанови Правління національного банку України №567/БТ від 11.09.2014 р.

З наданих суду відомостей вбачається, що відповідач не володіє зазначеною інформацією.

Водночас з наданого представником позивача для долучення до матеріалів справи рішення окружного адміністративного суду м. Києва у справі № 826/16782/15 вбачається, що відповідно до електронного повідомлення Національного банку України (лист від 12.01.2015 року № 47-312/1313 ) постанову Правління національного банку України №567/БТ від 11.09.2014 року було передано уповноваженому представнику ПАТ «КБ «Експобанк» 12.09.2014 року в 15-30 год., тобто у другій половині наступного робочого дня після її ухвалення (а.с. 56-59 т.2).

Суд звертає увагу, що відповідно до ч.2 ст.71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідачем не було надано суду доказів того, що ОСОБА_1 укладено договір №10/09-14в про відступлення права вимоги з метою порушення публічного порядку та незаконного заволодіння коштами Банку, тобто не надано суду належних доказів нікчемності такого договору.

Крім того, відповідно до ч. 2 ст. 251 та ч. 2 ст. 252 ЦК України терміном є певний момент у часі, з настанням якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати.

Таким чином, Положення пов'язує втрату банком права на здійснення певних банківських операцій (подія, яка має юридичне значення) з моментом у часі: момент отримання уповноваженим представником ПАТ «КБ «Експобанк» постанови Правління національного банку України №567/БТ від 11.09.2014 року (подія, яка має неминуче має настати).

В той же час, матеріали справи свідчать про те, що спірні операції було проведено до настання події, з якою Положення пов'язує втрату банком права здійснювати певні операції, а саме: списання коштів з рахунку ОСОБА_1

Крім того, якщо виходити з порядку обчислення строку на який встановлено обмеження на здійснення банком певних операцій, слід зазначити, що відповідно до ч. 1 ст. 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення.

Згідно зі ст. 252, 253 ЦК України строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами. Перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

Отже, перебіг строку, на який Національним банком України встановлено обмеження на здійснення певних операцій починається з наступного дня після отримання уповноваженим представником ПАТ «КБ «Експобанк» постанови Правління національного банку України №567/БТ від 11.09.2014 р., тобто з 13.09.2014 року.

Відповідно до статті 1089 ЦК України, за платіжним дорученням банк зобов'язується за дорученням платника за рахунок грошових коштів, що розміщені на його рахунку у цьому банку, переказати певну грошову суму на рахунок визначеної платником особи (одержувача) у цьому чи в іншому банку у строк, встановлений законом або банківськими правилами, якщо інший строк не передбачений договором або звичаями ділового обороту.

Частиною 3 ст. 1068 ЦК України визначено, що банк зобов'язаний за розпорядженням клієнта видати або перерахувати з його рахунка грошові кошти в день надходження до банку відповідного розрахункового документа, якщо інший строк не передбачений договором банківського рахунка або законом.

Статтею 59 Закону України "Про банки і банківську" діяльність зупинення власних видаткових операцій банку за його рахунками, а також видаткових операцій за рахунками юридичних або фізичних осіб здійснюється лише в разі накладення арешту відповідно до частини першої цієї статті, крім випадків, передбачених Законом України "Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванню тероризму". Зупинення видаткових операцій здійснюється в межах суми, на яку накладено арешт, крім випадків, коли арешт накладено без встановлення такої суми. Таким чином, спірні банківські операції виконані на підставі імперативного припису закону (ч.3 ст. 1068 ЦК України).

Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу (ч.1 ст.215 ЦК України).

Згідно з ч. 1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Аналіз змісту заперечень відповідача свідчить про те, що останній не наводить конкретної норми закону, яка б встановлювала заборону на проведення операцій перерахування коштів на поточному рахунку або свідчила б про незаконність виконаних операцій.

Спірні банківські операції не можуть бути визнані нікчемними на підставі ч. 3 ст. 5, ч. 6 ст. 334, ч. 1 ст.207 ГК України; абз. 2 ст. З, ч. 1 ст. 4, п. 7, п.12 ч. 1 ст. 73 та ст. 75 Закону України "Про банки та банківську діяльність"; абз. 24 п. 1 ч. 1 ст. 15 Закону України "Про Національний банк України". Положення відповідних актів цивільного та господарського законодавства закріплюють загальні положення про правила господарських відносин, правовий статус банків та. повноваження Національного банку України, врегульовують відносини банку та Національного банку України тощо. При цьому, відповідні норми не встановлюють вимоги щодо правочинів та не визначають підстави їх недійсності.

Суд зазначає, що відповідачем не надано жодного рішення суду про недійсність зазначених правочинів.

Отже, обставини щодо наявності визначених п. 4 ч. 3 ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» підстав нікчемності правочину, не знайшли свого підтвердження, відповідач належних та допустимих доказів щодо цього суду не надав, що у свою чергу є підставою для задоволення вимоги позивача про визнання противоправним та скасування рішення Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «КБ «Експобанк» Волощука І.В. №3730 від 30.06.2015 року.

Згідно з частиною 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 1 статті 11 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

З урахуванням встановлених обставин суд дійшов висновку, що позивачем доведено ті обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, а отже позов підлягає задоволенню.

Відповідно до ч.1 ст.94 КАС України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись ст.ст. 41, 86, 158, 160-163,167 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов - задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ «КБ «Експобанк» Волощука І.Г. №3730 від 30.06.2015 року про визнання Договору застави майнових прав № 1009/14-2-1 від 10.09.2015 року, Договору № 10/09-14в про відступлення права вимоги, укладеного ПАТ «КБ «Експобанк» з ОСОБА_1, Договору від 12.09.2014 року про задоволення вимог заставодержателя (уступки) (щодо Кредитного договору, укладеного з ТОВ «Терра Фуд») нікчемними.

Судові витрати в сумі 73,08 грн. присудити на користь ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1) за рахунок Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «КБ «Експобанк».

Постанова набирає законної сили відповідно до частини першої статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України.

Постанова може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції протягом десяти днів за правилами, встановленими ст. ст. 185-187 КАС України.

Суддя І.В.Шара