Справа № 826/4087/14
Суддя: Малинін В.В.
Дата ухвалення: 2016-02-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 лютого 2016 року м. Київ К/800/25480/15

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі
Головуючого судді Малиніна В.В.,
суддів Ситникова О.Ф., Швеця В.В.
розглянувши у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_4 на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 12 вересня 2014 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 19 травня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_4 до Міністерства соціальної політики України про визнання дій протиправними, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_4 звернувся до Окружного адміністративного суду м. Києва з адміністративним позовом до Міністерства соціальної політики України, в якому просив: визнати протиправними дії Мінсоцполітики щодо ставлення до підопічних психоневрологічних інтернатів, інвалідів І та ІІ груп, порівняно з підопічними такої ж категорії непрацездатності спеціальних будинків-інтернатів у частині вибуття зі складу; дію ст. 3.11 «Типового положення про спеціальний будинок-інтернат» у частині термінів тимчасового вибуття зі складу, тимчасово поширити на п. 3.11 «Типового положення про психоневрологічний інтернат» до затвердження Типового положення про психоневрологічний інтернат.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 12 вересня 2014 року, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 19 травня 2015 року в задоволенні позову відмовлено.

Вважаючи, що рішення судів першої та апеляційної інстанцій прийняті з порушенням норм матеріального та процесуального права, позивач звернувся до Вищого адміністративного суду України із касаційною скаргою, в якій просить їх скасувати, позов задовольнити.

Відповідач у письмових запереченнях на вказану касаційну скаргу, які надійшли до Вищого адміністративного суду України просить її залишити без задоволення, а оскаржувані рішення без змін.

Відповідно до частини першої статті 220 Кодексу адміністративного судочинства України, суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі і не може досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні та вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Перевіривши правильність застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, юридичної оцінки обставин справи, колегія суддів Вищого адміністративного суду України приходить до висновку, що касаційна скарга заявника не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судами встановлено, що згідно свідоцтва про народження НОМЕР_1 від 14.01.1976 року про народження ОСОБА_5 та НОМЕР_2 від 28.07.1987 року про народження ОСОБА_6, ОСОБА_4 є батьком народжених та є їх опікуном.

Згідно з довідками Ново-Білицького психоневрологічного інтернату для чоловіків №661 та №660 від 30.04.2014 року діти позивача проживають та зареєстровані в Ново-Білицькому психоневрологічного інтернату для чоловіків за адресою: м. Київ, вул. Підлісна, 8.

Вважаючи, що з боку відповідача існує дискримінаційне ставлення до його дітей з підстав різного врегулювання їх знаходження протягом двох місяців поза психоневрологічним інтернатом (абз. 1 п. 3.11 Типового положення про психоневрологічний інтернат, затвердженого наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 29.12.2001 року №549, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 29.01.2002 за №68/6356), поряд з тим, що інші особи з подібним статусом, що перебуваю на утриманні в спеціальному будинку-інтернаті можуть знаходиться поза ним протягом календарного року на термін до шести місяців, не враховуючи вихідні та святкові дні, але не більше ніж на три місяці підряд (п. 3.11 цього Положення, у п. 3.11 Типового положення про спеціальний будинок-інтернат, затвердженого наказом Мінсоцполітики від 09.11.2011 №432, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 01.12.2011 року за №1389/20127), звернувся з позовом до суду.

Відмовляючи у задоволені позову суди попередніх інстанцій прийшли до висновків, з яким погоджується колегія суддів Вищого адміністративного суду України, що вимоги позивача про визнання дій Мінсоцполітики протиправними щодо ставлення до підопічних психоневрологічних інтернатів, інвалідів І та ІІ груп, порівняно з підопічними такої ж категорії непрацездатності спеціальних будинків-інтернатів у частині вибуття зі складу не можуть бути визнані судом обґрунтовані та задоволені, з огляду на неналежний спосіб захисту саме визнання протиправними дій. Спірні відносини врегульовані нормативно-правовим актом, тому у разі його незгоди належним способом захисту є звернення до суду з вимогами про визнання такого акту незаконним, таким, що не відповідає акт вищої юридичної сили. При цьому суд звертає увагу, що такі вимоги вимагають спеціальної процедури розгляду, передбаченої статтею 171 Кодексу адміністративного судочинства України.

Що ж до вимоги позивача про тимчасове поширення дії ст. 3.11 Типового положення про спеціальний будинок-інтернат у частині термінів тимчасового вибуття зі складу на п. 3.11 Типове положення про психоневрологічний інтернат до затвердження Типового положення про психоневрологічний інтерна то вона також не підлягає задоволенню, оскільки такі повноваження в адміністративного суду відсутні, задоволення такої вимоги призвело б до втручання суду в виключну компетенцію органу державної влади щодо видання нормативно-правових актів на виконання своїх повноважень.

Отже, колегія суддів вважає, що в межах касаційної скарги порушень судами попередніх інстанцій норм матеріального права при вирішенні цієї справи не допущено. Правова оцінка обставин у справі дана правильно, а тому касаційну скаргу слід відхилити, а оскаржувані рішення - залишити без змін.

Доводи, які містяться в касаційній скарзі, висновків судів і обставин справи не спростовують.

Відповідно до частини першої статті 224 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційні скарги без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Керуючись ст.ст. 210-231 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 12 вересня 2014 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 19 травня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_4 до Міністерства соціальної політики України про визнання дій протиправними залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, та може бути переглянута з підстав, встановлених статтею 237 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя В.В. Малинін

Судді: О.Ф. Ситников

В.В. Швець