Справа № 513/26/16-а
Суддя: Смірнова І. О.
Дата ухвалення: 2016-03-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 513/26/16-а
Провадження № 2-а/513/4/16
Саратський районний суд Одеської області
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 березня 2016 року Саратський районний суд Одеської області у складі:

судді Смірнової І.О.

секретаря Коноваленко Т.М.

у відкритому судовому засіданні у смт. Сарата у залі суду,

розглянувши адміністративний позов

ОСОБА_1

до

Управління Пенсійного фонду України в Саратському районі, Одеської області

про

визнання неправомірними дій та зобов'язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В :

18.01.2016 року позивачка звернулася до суду з даним адміністративним позовом, вказуючи, що з 27.03.2014 року за розпорядженням голови Саратської районної державної адміністрації від 27 березня 2011 року за № 41-к, у зв'язку з виходом на пенсію державного службовця по інвалідності, відповідно до ст. 38 Кодексу законів про працю України, вона була звільнена з посади заступника керівника апарату - начальника відділу організаційно - кадрової роботи апарату районної державної адміністрації з присвоєнням їй, у зв'язку з виходом на пенсію, десятого рангу державного службовця.

З 28.03.2014 року, відповідно до ст. 37 Закону України від 16.12.1993 року № 3723-XII «Про державну службу», за її заявою УПФ України в Саратському районі Одеської області їй було призначено пенсію по інвалідності у розмірі 80 % суми заробітної плати, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування. Але, при розрахунку розміру призначеної їй пенсії, відповідачем не було включено в заробітну плату (дохід) для розрахунку пенсії суми індексації заробітної плати в розмірі 10173 гривні 85 копійок, допомоги для оздоровлення при наданні щорічних відпусток в розмірі 2249 гривень та матеріальної допомоги для вирішення соціально - побутових питань в розмірі 2273 гривні, всього у загальному розмірі 14695 гривень 85 копійок, які нею були отримані протягом періоду з березня 2012 року по лютий 2014 року, тобто за останні 24 календарних місяці роботи на державній службі підряд перед зверненнями за пенсією, та на які був нарахований та сплачений єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування.

19.09.2014 року позивачка звернулася до УПФ із заявою про перегляд правильності нарахування їй пенсії державного службовця та проведення перерахунку призначеної їй пенсії державного службовця з урахуванням інших виплат, що входили у її заробіток, зокрема суми індексації заробітної плати, допомоги для оздоровлення при наданні щорічних відпусток, матеріальної допомоги для вирішення соціально - побутових питань.

Але, відповіді на своє звернення позивачка не отримала. Перерахунок призначеної їй пенсії проведений не був.

Не включення відповідачем до її заробітної плати для розрахунку призначеної їй пенсії суми індексації заробітної плати в розмірі 10173 гривні 85 копійок, допомоги для оздоровлення при наданні щорічних відпусток в розмірі 2249 гривень та матеріальної допомоги для вирішення соціально - побутових питань в розмірі 2273 гривні, всього у загальному розмірі 14695 гривень 85 копійок, які нею були отримані протягом періоду з березня 2012 року по лютий 2014 року,тобто за останні 24 календарних місяці роботи на державній службі підряд перед зверненням за пенсією, та на які був нарахований та сплачений єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, вважає неправомірним, таким, що порушує її право на призначення та одержання пенсії в розмірі, передбаченому ч. 6 ст. 37 Закону України від 16.12.1993 року № 3723 - ХІІ «Про державну службу».

Згідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до положення частини 6 статті 37 Закону України «Про державну службу» пенсія по інвалідності у розмірах, передбачених частиною 1 статті 37 цього Закону, призначається за наявності страхового стажу, встановленого для призначення пенсії по інвалідності відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», особам, визнаним інвалідами І або ІІ групи у період перебування на державній службі, які мають стаж державної служби не менше десяти років, а також особам з числа інвалідів І або ІІ групи незалежно від часу встановлення їм інвалідності, які мають не менше 10 років стажу державної служби на посадах, віднесених до категорії посад державних службовців, якщо безпосередньо перед зверненням за призначенням такої пенсії вони працювали на зазначених посадах. Пенсія по інвалідності відповідно до цього Закону призначається незалежно від причини інвалідності за умови припинення державної служби.

Відповідно до частини 1 статті 37 Закону України «Про державну службу», в редакції, що була чинною на час виникнення спірних відносин (на час призначення позивачці пенсії), пенсія державним службовцям призначалася в розмірі 80 відсотків суми їх заробітної плати, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, а до 01.01.2011 року - страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування.

Стаж державної служби позивачки складає двадцять повних календарних років.

В частині 1 статті 1 Закону України від 24.03.1995 року № 108/95-ВР «Про оплату праці» встановлено, що заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Статтею 2 цього Закону визначено структуру заробітної плати, до якої входить: основна та додаткова заробітна плата, а також заохочувальні та компенсаційні виплати.

Частиною 2 статті 33 Закону України «Про державну службу» передбачено, що заробітна плата державних службовців складається з посадових окладів, премій, доплати за ранги, надбавки за вислугу років на державній службі та інших надбавок.

Аналіз наведених положень дає підстави для висновку, що допомога для оздоровлення при наданні щорічної відпустки та матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань входила до системи оплати праці державного службовця.

Статтею 66 Закону України від 05.11.1991 року № 1788-XII «Про пенсійне забезпечення» встановлено види оплати праці, що враховуються при обчисленні пенсії. Відповідно до ч. 1 зазначеної статті до заробітку для обчислення пенсії включаються всі види оплати праці (виплат, доходу), на які відповідно до Закону України від 26.06.1997 року № 400/97-ВР «Про збір на обов'язкове державне пенсійне страхування» нараховується збір на обов'язкове державне пенсійне страхування, в межах максимальної величини фактичних витрат на оплату праці найманих працівників, оподатковуваного доходу (прибутку), сукупного оподатковуваного доходу (граничної суми заробітної плати (доходу), з яких справляються страхові внески (збори) до соціальних фондів, що діяла на день одержання зазначеного заробітку (виплат, доходу).

Відповідно до статті 41 Закону України від 09.07.2003 року № 1058-IV «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» до виплат (доходів), що враховуються в заробітну плату (дохід) застрахованої особи для обчислення пенсії, належать, зокрема: суми виплат (доходу), отримуваних застрахованою особою після набрання чинності цим Законом, з яких згідно з цим Законом були фактично нараховані (обчислені) та сплачені страхові внески в межах встановленої законодавством максимальної величини заробітної плати (доходу), з якої сплачуються страхові внески, а після набрання чинності Законом України від 08.07.2010 року № 2464-VI «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» - максимальної величини бази нарахування єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, визначеної відповідно до закону; суми виплат (доходу), отримуваних застрахованою особою до набрання чинності цим Законом, у межах сум, на які відповідно до законодавства, що діяло раніше, нараховувалися внески на державне соціальне страхування або збір на обов'язкове державне пенсійне страхування.

За змістом наведених норм отримувані застрахованою особою суми виплат, з яких були фактично нараховані та сплачені страхові внески, або збір на обов'язкове державне пенсійне страхування, повинні бути враховані в заробіток (дохід) застрахованої особи для обчислення пенсії незалежно від того, чи входять вони до структури заробітної плати.

Така сама правова позиція зі спірного питання була висловлена Верховним Судом України у постанові від 20.02.2012 року у справі № 21-430а11 та у постанові від 28.05.2013 року у справі № 21-97а13.

Відповідно до частини 1 статті 55 Конституції України кожному громадянину гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Враховуючи вищевикладене, позивачка просила суд визнати неправомірним дії Управління Пенсійного фонду України в Саратському районі Одеської області щодо не включення до заробітної плати (доходу) для розрахунку призначеної їй пенсії суми індексації заробітної плати в розмірі 10173 гривні 85 копійок, допомоги для оздоровлення при наданні щорічних відпусток в розмірі 2249 гривень та матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань в розмірі 2273 гривень, всього у загальному розмірі 14695 гривень 85 копійок, які були отримані нею протягом періоду з березня 2012 року по лютий 2014 року, тобто за останні 24 календарні місяці роботи на державній службі підряд перед зверненням за пенсією, та на які був нарахований та сплачений єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування; зобов'язати Управління Пенсійного фонду України в Саратському районі Одеської області з 28.03.2014 року провести належним чином розрахунок призначеної їй пенсії у розмірі 80 відсотків суми заробітної плати, з якої був нарахований та сплачений єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, включивши до заробітної плати (доходу) для розрахунку (обчислення) пенсії суми індексації заробітної плати в розмірі 10173 гривень 85 копійок, допомоги для оздоровлення при наданні щорічних відпусток в розмірі 2249 гривень та матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань в розмірі 2273 гривень, всього у загальному розмірі 14695 гривень 85 копійок, які були отримані позивачкою протягом періоду з березня 2012 року по лютий 2014 року, тобто за останні 24 календарні місяці роботи на державній службі підряд перед зверненням за пенсією, та на які був нарахований та сплачений єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, із збереженням після проведеного перерахунку призначеної пенсії суми індексації пенсії, нарахованої до здійснення перерахунку пенсії; зобов'язати Управління Пенсійного фонду України в Саратському районі Одеської області виплатити позивачці з 28.03.2014 року недоотриману пенсію з урахуванням вже виплачених сум пенсії; зобов'язати Управління Пенсійного фонду України в Саратському районі Одеської області провести індексацію недоотриманої пенсії, з вини Управління Пенсійного фонду України в Саратському районі, Одеської області, та виплатити їй суму індексації недоотриманої пенсії з вини Управління Пенсійного фонду України в Саратському районі, Одеської області.

25.01.2016 року від представника Пенсійного фонду України в Саратському районі Одеської області надійшло заперечення проти позову, відповідно до якого, 19.09.2014 року позивачка звернулася до управління Пенсійного фонду України в Саратському районі Одеської області із заявою про перерахунок призначеної їй пенсії у зв'язку тим, що до розрахунку її пенсії не були включені: виплати на матеріальну допомогу на оздоровлення, матеріальна допомога для вирішення соціально - побутових питань, індексація заробітної плати, 26.09.2014 року їй була надана відповідь, що розмір пенсії призначений відповідно до вимог діючого законодавства.

Відповідно до пункту 5 розділу 3 «Прикінцеві положення» Закону України від 02.03.2015 року № 213-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення», у разі неприйняття до 01.06.2015 року закону щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах з 01.06.2015 року, скасовуються норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії/щомісячне довічне грошове утримання призначаються відповідно до законів України "Про державну службу"...

У зв'язку з викладеним, з 01.06.2015 року пенсії в порядку та на умовах, визначених вищезазначеними законами, не призначаються, раніше призначені пенсії не перераховуються, про що Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області повідомило начальників управлінь Пенсійного фонду України в районах, містах, районах у м. Одесі, а також у містах та районах листом електронної пошти від 29.05.2015 року № 1201/04.

Окрім того, відповідач вважає, що не відповідають чинному законодавству вимоги позивачки про визнання неправомірною бездіяльності управління Пенсійного фонду України в Саратському районі Одеської області, зобов'язання управління Пенсійного фонду України в Саратському районі Одеської області провести перерахунок призначеної позивачці пенсії та виплату позивачці недоотриманої пенсії саме з 28.03.2014 року, оскільки відповідно до статті 99 Кодексу адміністративного судочинства України адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Стаття 100 Кодексу адміністративного судочинства України визначає правові наслідки пропущення строків звернення до адміністративного суду, які полягають в тому, що адміністративний позов, поданий після закінчення строків, установлених законом, залишається без розгляду, якщо суд на підставі позовної заяви та доданих до неї матеріалів не знайде підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, про що постановляється ухвала.

Позивачка не заявила клопотання про поновлення строку звернення до адміністративного суду з вимогами, які заявлені нею з попущенням встановленого законом строку звернення до адміністративного суду, а також про підстави для визнання поважними причин пропуску строку звернення до адміністративного суду, у зв'язку з чим відповідач просив суд залишити без розгляду позовні вимоги позивачки, що заявлені з пропущенням встановленого законом шестимісячного строку звернення до адміністративного суду. Відмовити у задоволенні решти позовних вимог позивачки.

У даному судовому засіданні позивачка позов підтримала, просила задовольнити, пояснивши суду, що не отримувала відповіді на свою заяву відповідача від 26.09.2014 року. Дізналась про порушення свого права на перерахунок пенсії у листопаді 2015 року і тому звернулась до суду з даним позовом.

Представник Управління Пенсійного фонду України в Саратському районі, Одеської області, діючий на підставі довіреності, Швець І.М. позов не визнав, заперечував проти його задоволення з підстав, викладених у письмових запереченнях, посилаючись зокрема на те, що частиною 2 статті 33 Закону України від 16.12.1993 № 3723-XII "Про державну службу" визначено, що заробітна плата державних службовців складається з посадових окладів, премій, доплати за ранги, надбавки за вислугу років на державній службі та інших надбавок.

Стаття 1 Закону України від 24.03.1995 № 108/95-ВР "Про оплату праці" визначає заробітну плату як винагороду, обчислену, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Стаття 2 цього Закону, яка визначає структуру заробітної плати, не містить вказівки на те, що сума індексації заробітної плати або матеріальна допомога на оздоровлення входить до структури заробітної плати. Більше того, у зазначеній нормі Закону відсутні такі поняття як сума індексації заробітної плати або матеріальна допомога. Матеріальні виплати, зазначені в цій нормі, і матеріальна допомога це не ідентичні поняття, а тому законних підстав для віднесення матеріальної допомоги на оздоровлення, а також суми індексації заробітної плати до складу (структури) заробітної плати державного службовця немає.

Матеріальна допомога носить разовий характер і не є складовою частиною заробітної плати у розумінні частини 2 статті 33 Закону України від 16.12.1993 № 3723-XII "Про державну службу", а сам факт утримання із суми допомоги збору на обов'язкове державне пенсійне страхування не є підставою для включення її до складу заробітної плати державного службовця та врахування при обчисленні розміру пенсії державного службовця. Тому просив суд у задоволенні позову відмовити, т.я. пенсія позивачки розрахована відповідно до вимог чинного законодавства.

Заслухавши позивачку, представника відповідача, дослідивши письмові докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню частково з таких підстав.

Ухвалою Саратського районного суду Одеської області від 07 березня 2016 року позовні вимоги позивачки щодо зобов'язання управління Пенсійного фонду України в Саратському районі Одеської області про здійснення перерахунку її пенсії з 28.03. 2014 року, про виплату недорахованої суми пенсії з 28.03.2014 року до 18 липня 2015 року залишені без розгляду.

З пенсійної справи позивачки, яка була оглянута у судовому засіданні, встановлено, що з 28.03 2014 року позивачці була призначена пенсія по інвалідності в порядку та на умовах, передбачених статтею 37 Закону України «Про державну службу», як особі визнаній інвалідом другої групи у період перебування на державній службі, яка має стаж державної служби не менше 10 років. Пенсію позивачці було призначено у розмірі 80 відсотків суми заробітної плати.

Згідно довідок Саратської районної державної адміністрації Одеської області про складову заробітної плати від 07.03. 2014 року, виданої позивачці, які знаходяться у її пенсійній справі, її заробітна плата на посаді заступника керівника апарату- начальника організаційно-кадрового роботи, станом на 27.03. 2014 року, складала 3058 гривень 90 копійок (а.с.5,6 -7).

19 вересня 2014 року позивачка звернулася до управління Пенсійного фонду України в Саратському районі із заявою про перерахунок пенсії, виходячи із розміру заробітної плати, зазначеної у довідці Саратської районної державної адміністрації Одеській області від 27.03. 2014 року (а.с. 8).

26.09.2014 року листом начальника управління УПФ України в Саратському районі їй було відмовлено у перерахунку пенсії (а.с. 24).

Відповідно до ст.ст. 37, 37-1 Закону України "Про державну службу" (в редакції чинної на день призначення пенсії відповідачці) пенсія державним службовцям призначається в розмірі 80 відсотків від сум їх заробітної плати, на які нараховуються страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування, без обмеження граничного розміру пенсії.

У разі підвищення розміру заробітної плати працюючим державним службовцям, а також у зв'язку із набуттям особою права на пенсійне забезпечення державного службовця за цим Законом відповідно здійснюється перерахунок раніше призначених пенсій.

Перерахунок пенсії здійснюється виходячи із сум заробітної плати, на які нараховуються страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування працюючого державного службовця відповідної посади та рангу на момент виникнення права на перерахунок пенсії.

Конституційний Суд України неодноразово розглядав проблему, пов'язану з реалізацією права на соціальний захист, неприпустимістю обмеження конституційного права громадян на достатній життєвий рівень, і сформулював правову позицію, згідно з якою Конституція та закони України виокремлюють певні категорії громадян України, що потребують додаткових гарантій соціального захисту з боку держави. До них, зокрема, належать громадяни, яким пенсія призначається за спеціальними законами, у тому числі і Законом України "Про державну службу". У рішеннях Конституційного Суду України зазначалося, що пільги, компенсації, гарантії є видом соціальної допомоги і необхідною складовою конституційного права на достатній життєвий рівень, тому звуження змісту та обсягу цього права шляхом прийняття нових законів або внесення змін до чинних законів за статтею 22 Конституції України не допускається (рішення Конституційного Суду України від 6 липня 1999 року N 8-рп/99 , від 20 березня 2002 року N 5-рп/2002, від 17 березня 2004 року N 7-рп/2004, від 1 грудня 2004 року N 20-рп/2004).

Статтею 19 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" встановлено, що до сум, на які нараховується збір на обов'язкове державне пенсійне страхування, віднесено суми витрат на оплату праці (грошового забезпечення), що включають витрати на виплату основної та додаткової заробітної плати та інших заохочувальних та компенсаційних виплат, які визначаються згідно з нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до Закону України "Про оплату праці", проте не встановлено граничної величини цих сум.

Рішенням Конституційного суду України № 8-рп/2005 р. від 11 жовтня 2005 року було визнано неконституційним положення абзацу третього пункту 13 розділу XV "Прикінцеві положення" Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" від 9 липня 2003 року N 1058-IV, яким встановлено, що з дня набрання чинності цим Законом, при призначенні пенсій відповідно до зазначених в абзацах першому і другому цього пункту законодавчих актів, заробітна плата для обчислення пенсії враховується в межах максимальної величини фактичних витрат на оплату праці найманих працівників, оподатковуваного доходу (прибутку), сукупного оподатковуваного доходу (граничної суми заробітної плати (доходу), з яких справляються страхові внески (збори) до соціальних фондів, що діяла на день одержання зазначеного заробітку.

Обмеження заробітку, з якого обчислюється (перераховується) пенсія відповідно до Закону України "Про державну службу", передбачено пунктом 10 Постанови Кабінету Міністрів України від 22 травня 2008 року № 530 "Про деякі питання соціального захисту окремих категорій громадян".

Однак, вказаний нормативно-правовий акт не відповідає положенням ст. 37 Закону України "Про державну службу", яка не обмежує граничний розмір пенсії, а тому відповідно до ч. 4 ст. 9 КАС України, суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу, а саме Закон України "Про державну службу" .

Згідно до ст.ст. 22, 58, 64 Конституції України право на пенсійне забезпечення відповідних категорій громадян, встановлене законами України, є такими, що не підлягає звуженню та обмеженню. Тому звуження та обмеження змісту й обсягу цього права шляхом прийняття нових законів або внесення змін до чинних законів, відповідно до ст. 22 Конституції України, не допускається.

Закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім віпадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи.

Відповідно до частини 2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідач не надав суду достатніх доказів в обґрунтування правомірності свого рішення про відмову у перерахунку пенсії позивачки.

Заперечення відповідача про те, що перерахунок пенсії позивачки неможливий, згідно 5 розділу 3 «Прикінцеві положення» Закону України від 02.03.2015 року № 213-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення», суд вважає необгрунтованими, тому що вони стосується осіб, яким буде призначатись пенсія з 01.06.2015 року. Позивачка звернулась із заявою до відповідача про перерахунок пенсії, а не із заявою про призначення пенсії, УПФ України у Саратському районі Одеської області повинно було керуватися ст. 37-1 Закону України «Про державну службу», в редакції чинній на момент призначення пенсії, а тому відмова відповідача у проведенні перерахунку пенсії є неправомірною.

Згідно ст. 6 Конституції України органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених Конституцією межах та відповідно до законів України.

Частиною 1 ст. 9 КАС України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Таким чином, управління Пенсійного фонду України в Саратському районі протиправно, всупереч ст. 37-1 Закону України "Про державну службу", відмовило позивачці у перерахунку пенсії, чим порушило її права та законні інтереси, які підлягають захисту шляхом визнання дій відповідача протиправними та зобов'язання його перерахувати позивачці пенсію, з урахуванням ст. 99 КАС України, починаючи з 18 липня 2015 року, виходячи із заробітної плати, зазначеної у довідці Саратської районної державної адміністрації Одеської області від 27 березня 2014 року.

У зв'язку з чим, суд вважає, що вимоги позивачки про зобов'язання відповідача провести нарахування та виплату їй компенсації втрати частини грошових доходів, зокрема суми недоплаченої з вини управління Пенсійного фонду України в Саратському районі пенсії та суми індексації недоплаченої пенсії у зв'язку порушенням термінів їх виплати задоволенню не підлягають.

Керуючись ст.ст. 6,22,46 Конституції України, ст.ст. 37,37-1 Закону України "Про державну службу" Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" ст.ст. 4,6, 9, 100, 158-163, 184, 186 КАС України,

суд

П О С Т А Н О В И В :

позов задовольнити частково. Визнати протиправними дії управління Пенсійного фонду України в Саратському районі Одеської області щодо відмови ОСОБА_1 у перерахунку та виплати пенсії, відповідно до ст. 37-1 Закону України "Про державну службу", виходячи із розміру заробітної плати, зазначеної у довідці Саратської районної державної адміністрації Одеської області від 27 березня 2014 року, починаючи з 18 липня 2015 року.

Зобов'язати управління Пенсійного фонду України в Саратському районі Одеської області провести перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 відповідно до ст. 37-1 Закону України "Про державну службу", виходячи із розміру заробітної плати, зазначеної у довідці Саратської районної державної адміністрації Одеської області від 27 березня 2014 року, починаючи з 18 липня 2015 року.

В інший частині у задоволенні позову відмовити.

Апеляційна скарга на постанову суду може бути подана до Одеського апеляційного адміністративного суду через Саратський районний суд протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя І. О. Смірнова