Справа № 760/304/16-а
Суддя: Оксюта Т. Г.
Дата ухвалення: 2016-02-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа №2-а-154/16
(№760/304/16-а)
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
25 лютого 2016 року м. Київ
Суддя Солом`янського районного суду м. Києва Оксюта Т.Г., розглянувши в порядку скороченого провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України, третя особа Донецький обласний військовий комісаріат про визнання дій протиправними та зобов`язання виплатити одноразову грошову допомогу, -
В С Т А Н О В И В :
Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до відповідача про визнання дій протиправними та зобов`язання виплатити одноразову грошову допомогу.
Свої вимоги мотивує тим, що 14.10.2014 року в нього виникло право на отримання одноразової грошової допомоги у зв`язку з настанням інвалідності ІІІ групи внаслідок виконання обов`язків військової служби.
Згідно зі ст. 16 Закону України «Про соціальній та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» він має право на отримання одноразової грошової допомоги в порядку та на умовах, визначених Кабінетом Міністрів України.
Позивач звернувся до Міністерства оборони України та надав всі документи, проте відповідач категорично відмовився від реалізації його права на соціальний захист.
Просив визнати відмову Міністерства оборони України в нарахуванні та виплаті йому одноразової грошової допомоги у зв`язку з настанням інвалідності ІІІ групи внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії неправомірною та зобов`язати Міністерство призначити, нарахувати та виплатити йому зазначену грошову допомогу згідно ст. 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та постанови Кабінету Міністрів України №975 від 25.12.2013 року в розмірі 150-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності 14.10.2014 року, а саме 142350,00 грн.
З письмових заперечень представника Міністерства оборони України вбачається, що проти задоволення позову він заперечує посилаючись на те, що ст. 3 Закону України «Про соціальній та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» визначено коло осіб на яких поширюється його дія.
Позивач не надав доказів того, що він був військовослужбовцем Збройних Сил України ніколи, тому на нього не розповсюджується положення ст. 16 цього Закону та норми постановою Кабінетом Міністрів України від 25 грудня 2013 року № 975.
На підставі викладеного просив у задоволені позову відмовити.
Оскільки розгляд справи відбувається в порядку скороченого провадження, судове засідання в справі не проводилось та особи, які беруть участь у справі не викликались.
Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази, прихожу до наступного.
Встановлено, що згідно інформації, яка міститься у військовому квитку НОМЕР_1 , що виданий Ільїчівським районним військовим комісаріатом м. Жданова Донецької області 03.11.1983 року, ОСОБА_1 проходив строкову військову службу в період з 06.10.1983 року по 25.10.1985 року на посаді рядового та сержантського складу.
Згідно довідки Маріупольського об`єднаного міського військового комісаріату від 14.07.2015 року №109 ОСОБА_1 приймав участь у бойових діях в Демократичній Республіці Афганістан з квітня 1984 року по листопад 1985 року.
Позивачу згідно довідки до акту огляду МСЕК від 14.10.2014 року встановлено ІІІ групу інвалідності внаслідок порання, контузії та захворювання, пов`язаного з проходженням військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії
Відповідач заперечуючи проти вимог позивача зазначив, що позивач військовослужбовцем Збройних Сил України не був, тому на нього не розповсюджується положення ст. 16 цього Закону та норми постановою Кабінетом Міністрів України від 25 грудня 2013 року № 975, на що слід зазначити наступне.
Відповідно до ст. 41 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та резервістів під час виконання ними обов`язків служби у військовому резерві здійснюється в порядку і на умовах, встановлених Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».
Відповідно до ч. 2 ст. 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» у разі поранення (контузії, травми або каліцтва), заподіяного військовослужбовцю під час виконання ним обов`язків військової служби, а також інвалідності, що настала в період проходження військової служби або не пізніше ніж через три місяці після звільнення зі служби чи після закінчення цього строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження військової служби, залежно від ступеня втрати працездатності йому виплачується одноразова грошова допомога в розмірі до п`ятирічного грошового забезпечення за останньою посадою в порядку та на умовах, визначених Кабінетом Міністрів України.
У витягу з протоколу засідання Центральної військово-лікарської комісії по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв (протокол № 2259 від 19.09.2013 року) зазначено, що порання, контузія, захворювання позивача, пов`язане з проходженням військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії.
Враховуючи, що право на грошовому допомогу у звільненого військовослужбовця наступає в момент встановлення інвалідності, а не на момент його звільнення, позивач має право на виплату одноразової грошової допомоги, тому до факту встановлення позивачу інвалідності, як підстави для виплати зазначеної одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням інвалідності, в тому числі і для визначення розміру складових грошового забезпечення за останньою посадою, яку позивач займав при звільненні, повинні застосовуватися нормативно-правові акти, що діяли станом на день встановлення позивачу ІІІ групу інвалідності 14.10.2014 року.
Постановою КМ України від 25 грудня 2013 року № 975 було затверджено Порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві.
Пунктом 6 Порядку передбачено, що одноразова грошова допомога призначається і виплачується: військовослужбовцю, інвалідність якого настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого ним під час виконання обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, чи встановлення інвалідності особі після її звільнення з військової служби внаслідок зазначених причин, у розмірі: 150-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності, - у разі встановлення інвалідності III групи.
Згідно з п. 4 ч. 2 ст. 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого ним під час виконання обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, чи встановлення інвалідності особі після її звільнення з військової служби внаслідок причин, зазначених у цьому підпункті.
З огляду на те, що інвалідність позивачу була встановлена 14.10.2014 року, прихожу до висновку, що Міністерство оборони України при вирішенні питання про нарахування та виплату одноразової грошової допомоги повинен був керуватися п. 6 Порядку, затвердженого Постановою 25 грудня 2013 року № 975.
Тобто, одноразова грошова допомога позивачу повинна була бути призначена та виплачена у розмірі 150-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності.
Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до ч. 1 ст. 9 КАС України, суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до ч. 1 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.
Згідно до ч. 2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.
Відповідач Міністерство оборони України, як суб`єкт владних повноважень, не спростував доводи позивача.
Таким чином, на відповідача повинен бути покладений обов`язок саме призначити, нарахувати та виплатити позивачу одноразову грошову допомогу в розмірі 150-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності за вирахуванням проведеної виплати, а не стягнути її суму.
З огляду на наведене, позов підлягає задоволенню частково.
Відповідно до ст. ст. 94, 163 Кодексу адміністративного судочинства України під час ухвалення постанови суд вирішує питання щодо розподілу судових витрат.
Керуючись ст. 19 Конституції України, ст. 41 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», статтями 9, 16, 16-3 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», постановою Кабінетом Міністрів України від 25 грудня 2013 року № 975, статтями 9, 11, 69-71, 86, 94, 97, 100, 102, 128, 158-163, 167 КАС України, суддя, -
П О С Т А Н О В И В:
Позов ОСОБА_1 до Міністерства оборони України, третя особа Донецький обласний військовий комісаріат про визнання дій протиправними та зобов`язання виплатити одноразову грошову допомогу задовольнити частково.
Визнати протиправними дії Міністерства оборони України щодо непризначення ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги у розмірі 150-кратного прожиткового мінімуму, встановленого Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».
Зобов`язати Міністерство оборони України призначити, нарахувати та виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу у відповідності до ст. 16 Закону України «Про соціальній та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» у розмірі 150-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності, відповідно до Порядку, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року № 975 на день встановлення інвалідності.
Стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_2 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , судовий збір в сумі 1102,40 грн.
У задоволенні решти позовних вимог відмовити.
Постанова може бути оскаржена до Київського апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.
Суддя