Справа № 816/991/14
Суддя: Сірош М.В.
Дата ухвалення: 2016-03-01 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 березня 2016 року м. Київ К/800/37711/14

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі:

головуючого судді: Сіроша М.В.,

суддів: Голубєвої Г.К.,

Юрченко В.П.,

розглянувши у письмовому провадженні касаційну скаргу Кременчуцької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Полтавській області на постанову Полтавського окружного адміністративного суду від 16 квітня 2014 року та постанову Харківського апеляційного адміністративного суду від 18 червня 2014 року у справі № 816/991/14 за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю „МіС" до Кременчуцької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Полтавській області,

про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення -

рішення, -

В С Т А Н О В И Л А :

У березні 2014 року Товариство з обмеженою відповідальністю „МіС" звернулось до суду з адміністративним позовом про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення - рішення №/282 від 03.03.2014, яким збільшено позивачу податкове зобов'язання з податку на додану вартість основний платіж - 810501 грн., штрафні (фінансові) санкції - 405250, 50 грн.

Зазначило, оскаржуване податкове повідомлення-рішення спростовується наявними в матеріалах адміністративної справи первинними документами.

16 квітня 2014 року постановою Полтавського окружного адміністративного суду адміністративний позов задоволено.

Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення №/282 від 03.03.2014.

Стягнуто з Державного бюджету України в особі Кременчуцької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Полтавській області на користь Кременчуцької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Полтавській області витрати з судового збору в розмірі 487, 20 грн.

Стягнуто з Кременчуцької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Полтавській області на користь Державного бюджету України витрати з судового збору у розмірі 4384, 80 грн.

Постановою Харківського апеляційного адміністративного суду від 18 червня 2014 року постанову Полтавського окружного адміністративного суду від 16 квітня 2014 року, змінено виключивши з резолютивної частини постанови абзац про стягнення з Кременчуцької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Полтавській області на користь Державного бюджету України витрати зі сплати судового збору - 4384, 80 грн.

В іншій частині постанову суду першої інстанції залишено без змін.

Відповідач звернувся із касаційною скаргою про скасування постанови Полтавського окружного адміністративного суду та постанови Харківського апеляційного адміністративного суду і ухвалення нового рішення про відмову у задоволенні позову, посилаючись на порушення судами норм матеріального права.

Сторони в судове засідання не з'явились, про дату, час і місце судового засідання були повідомлені належним чином.

Відповідно до п.2 ч. 1 ст. 222 КАС України справа розглядається в порядку письмового провадження.

Перевіривши правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права, обговоривши доводи касаційної скарги, колегія суддів вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню.

Судами встановлено, що відповідачем здійснено виїзну позапланову документальну перевірку позивача з питань дотримання вимог податкового законодавства з контрагентами - ПП „Титан-Кремінь", ТОВ „Придніпровський агропромисловий союз" за період з 01.03.2012 до 31.10.2013 та складено акт перевірки № 428/16-03-22-02/31194504 від 13.02.2014.

За результатами перевірки відповідачем прийнято повідомлення - рішення №/282 від 03.03.2014, яким збільшено позивачу податкове зобов'язання з податку на додану вартість: основний платіж - 810501 грн., штрафні (фінансові) санкції - 405250, 50 грн.

Проведеною перевіркою встановлено порушення позивачем п. 198.1, п. 198.6 ст. 198, п. 201.1 ст. 201 Податкового кодексу України, занижено податок на додану вартість - 810501 грн.

Відповідач дійшов висновку про відсутність факту придбання товару позивачем у ТОВ „Придніпровський агропромисловий союз" та ПП „Титан-Кремінь".

Завищення позивачем податкового кредиту по взаємовідносинам з вище зазначеними контрагентами було створено з метою мінімізації податкових зобов'язань.

У відповідності до пункту 198.1 статті 198 ПК України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.

Згідно з пунктом 198.2 статті 198 ПК України датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг, дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Пунктом 198.3 статті 198 ПК України передбачено, що податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Відповідно до пункту 198.6 статті 198 ПК України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними або оформлені з порушенням вимог чи не підтверджені митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу).

За змістом частини 2 статті 3 Закону України „Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" податкова звітність ґрунтується на даних бухгалтерського обліку.

Відповідно до частини 1 статті 9 Закону України „Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

За результатами здійснення господарських операцій між позивачем та ПП „Титан-Кремінь" і ТОВ „Придніпровський агропромисловий союз", продавцями видані відповідні первинні бухгалтерські документи, а також податкові накладні.

Податкові накладні ПП „Титан-Кремінь", ТОВ „Придніпровський агропромисловий союз" включені до реєстру отриманих та виданих податкових накладних позивача за січень - травень 2013 року.

Отже, відображення господарської операції у податковому обліку повинно здійснюватись відповідно до її реального економічного змісту на підставі первинних документів.

Судами встановлено фактичне придбання позивачем товарів та послуг у вище зазначених контрагентів, що підтверджується наданими підприємством первинними документами, складеними належним чином, які містять достатню інформацію відносно змісту та вартості господарських операцій.

Подальше використання придбаних товарів підтверджено належним чином складеними первинними бухгалтерськими документами: журналами-ордерами по рахунку 631 за 2013 рік, даними складського обліку, що підтверджує оприбуткування товару.

На підтвердження реальності транспортування придбаного товару у ПП „Титан-Кремінь", ТОВ „Придніпровський агропромисловий союз" надано товарно-транспортні накладні.

Крім того, колегія суддів погоджується з висновками судів, що недоліки товарно-транспортної накладної не може бути єдиною беззаперечною підставою для висновку про відсутність підтвердження реальності здійснення господарських операцій, оскільки, наявність чи відсутність товарно-транспортних накладних є лише дотриманням чи порушенням правил перевезень автомобільним транспортом, які не пов'язані з дотриманням вимог податкового законодавства та не свідчать про безтоварність операцій за наявності інших підтверджуючих документів.

Заперечуючи проти податкових наслідків господарських операцій, відповідач фактично послалася виключно на обставини, викладені в актах податкових перевірок вище зазначених контрагентів щодо відсутності у них об'єктів оподаткування та наявності ознак фіктивного підприємництва, здійснення ними протиправної діяльності.

Висновки актів перевірок не є безпосереднім та беззаперечним доказом безтоварності господарських операцій.

Такі висновки самі по собі не можуть спростовувати факти, засвідчені первинними документами.

Відсутність у контрагента трудових ресурсів, штату працівників, відсутність у власності основних засобів майна не можуть спростовувати фактичне виконання спірних операцій, оскільки податковим органом не доведено зв'язку цього факту з неможливістю виконати розглядувані послуги із залученням інших фізичних осіб та орендованого майна.

Чинне законодавство не наділяє покупця товару (робіт, послуг) необхідними повноваженнями за контролем та відображенням його контрагентами у податковій звітності операцій з реалізації товарів (виконанню робіт, послуг) та їх оплаті, а також за сплатою ними податку до бюджету і поданням до податкового органу будь-яких документів. А відтак, як вірно зазначили суди, самі по собі результати зустрічних перевірок (звірок) контрагентів не можуть впливати на податковий облік платника.

За таких обставин суди на підставі обґрунтованого висновку про недоведеність податковим органом недобросовісності платника в силу оформлення фіктивних операцій правомірно задовольнили позов.

Згідно з ч. 1 ст. 224 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили порушень норм матеріального і процесуального права під час ухвалення судових рішень чи вчинення процесуальних дій.

Колегія суддів дійшла висновку, що судові рішення ухвалені з дотриманням норм матеріального та процесуального права, правова оцінка обставинам у справі дана правильно, підстав для їх скасування з мотивів, викладених в касаційній скарзі, немає.

Керуючись статтями 220, 220-1, 223, 224, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України,

У Х В А Л И Л А :

Касаційну скаргу Кременчуцької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Полтавській області залишити без задоволення.

Постанову Полтавського окружного адміністративного суду від 16 квітня 2014 року та постанову Харківського апеляційного адміністративного суду від 18 червня 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі і оскарженню не підлягає, але може бути переглянута Верховним Судом України з підстав, визначених ст. 237 Кодексу адміністративного судочинства України.

Судді: Сірош М.В.

Голубєва Г.К.

Юрченко В.П.