Справа № 640/2442/16-а
Суддя: Якуша Н. В.
Дата ухвалення: 2016-03-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 640/2442/16-а
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.03.2016 року м. Харків

Київський районний суд м. Харкова у складі:

головуючий - суддя Якуша Н.В.

при секретарі - Пічугіної А.Г.

за участі:

представника позивача ОСОБА_1

відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харків адміністративний позов ОСОБА_3 до Головного Управління Національної поліції в Харківській області, інспектора ППЄ роти 1 батальйону УПП у м. Харкові лейтенанта поліції ОСОБА_2, про скасування постанови,

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_3 звернувся до суду з вказаним позовом мотивуючи тим, що 04.02.2016р. відповідачем інспектором Шараповим М.О. був складений протокол про адміністративне правопорушення та винесено постанову про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 122 КпАП України - за вчинення правопорушення зупинка автомобіля ближче ніж 10 метрів від пішохідного переходу та ближче ніж 10 метрів від виїзду з прилеглої території ( п.п. 15.9г) та 15.9и) ПДР України).

Посилаючись на те, що відповідачем дана постанова постановлена з порушеннями діючого законодавства, що регулює порядок накладення адміністративних стягнень за порушення Правил дорожнього руху, просив її скасувати.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 позов повністю підтримала, просила суд задовольнити позовні вимоги ОСОБА_3

Відповідач інспектор ППЄ роти 1 батальйону УПП у м. Харкові лейтенант поліції ОСОБА_2 в судовому засіданні заперечував проти позовних вимог позивача, вважав, що постанова по справі винесена у відповідності із Законом.

Відповідач - Головне Управління Національної поліції в Харківській області в судове засідання не зявився, причини неявки суду не повідомив.

Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Так, по справі встановлено, що 04.02.2016 року інспектором ППЄ роти 1 батальйону УПП у м. Харкові лейтенантом поліції ОСОБА_2 відносно позивача було складено протокол та постанову про притягнення ОСОБА_4 до адміністративної відповідальності по ст. 122 ч.1 КпАП України, а саме за зупинку автомобіля ближче ніж 10 метрів від пішохідного переходу та ближче ніж 10 метрів від виїзду з прилеглої території.

Згідно з ч.1 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Будь-яке рішення чи дії суб'єкта владних повноважень має бути законними та обґрунтованими, прийнятими чи вчиненими в межах наданих повноважень, мати під собою конкретні об'єктивні факти, на підставі яких його ухвалено або вчинено, а суд, відповідно до ч. 3 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень, перевіряє чи прийнято такі рішення на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, з використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано, обґрунтовано, тобто з урахуванням всіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, безсторонньо (неупереджено), добросовісно, розсудливо, з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації, пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення, з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення, своєчасно, тобто протягом розумного строку. Також рішення суб'єкта владних повноважень не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд зазначає, що предметом судового дослідження за даними правовідносинами є правомірність дій субєкта владних повноважень щодо встановлення адміністративного правопорушення, законність та обґрунтованість постанови про адміністративне правопорушення. Таким чином, досліджуючи питання правомірності застосування адміністративної відповідальності до позивача у вказаних спірних правовідносинах, суд перевіряє, чи були у інспектора підстави для прийняття постанови про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_4 про визнання його винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП та накладення адміністративного стягнення у виді штрафу у розмірі 255 гривень.

З матеріалів справи вбачається, що фактичною підставою для складання постанови про адміністративне правопорушення від 04 лютого 2016 року є те, що позивач 04 лютого 2016 року здійснив зупинку автомобіля ближче ніж 10 метрів від пішохідного переходу та ближче ніж 10 метрів від виїзду з прилеглої території.

Вказану постанову було підписано ОСОБА_4, проте як вбачається із відео, яке було долучено до матеріалів справи відповідачем, ОСОБА_4 висловив свою незгоду щодо звинувачення його у порушені ПДР.

Свою незгоду з обставинами, зафіксованими в постанові, позивач обґрунтовує тим, що він не порушував правила дорожнього руху, оскільки повідомив інспектору причину зупинки автомобіля і що роботоздатність свого автомобіля він зможе лише за допомогою сервісного центру по сигналізації, при цьому увімкнувши аварійний сигнал. При цьому ОСОБА_4 було висловлено бажання скористатись можливістю передбаченою ст. 268 КУпАП на юридичну допомогу.

Між тим, незважаючи на вказані обставини, інспектором Шараповим М.О. відносно позивача було прийнято постанову у справі про адміністративне правопорушення серії ПС2 №741870 від 04.02.2016 року.

Суд зазначає, що відповідно до вимог ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Частиною 1 статті 122 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність за перевищення водіями транспортних засобів встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками.

Відповідно до ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про

адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній

відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

За приписами ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Отже, висновки про наявність чи відсутність в діях особи адміністративного правопорушення має бути зроблені на підставі всебічного, повного і об'єктивного дослідження всіх обставин та доказів.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо заперечує проти адміністративного позову.

Між тим, на підтвердження встановленого вчинення позивачем адміністративного правопорушення, доказів щодо порушення вимог п.п. 15.9 г) та 15.9 и) ПДР України, передбачених ст. 251 КУпАП, зокрема, пояснень свідків, речових доказів, показників вимірювання відстані, тощо, окрім постанови, відповідачем ОСОБА_2 не надано.

При цьому надана до матеріалів справи постанова, незважаючи на не згоду з нею позивача, не містить посилань на будь-які докази, які підтверджують порушення вимог Правил дорожнього руху України, що суперечить вимогам ст. 251 КУпАП.

Разом з тим, як вбачається з пояснень відповідача ОСОБА_2, останній не проводив вимірювання відстані від автомобіля позивача до пішохідного переходу та виїзду з прилеглої території, а зробив відповідні висновки, керуючись власним досвідом.

Відповідно до ст. 245 КУпАП завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об'єктивне з'ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Відповідно до приписів ст. 268 КУпАП особа, яка притягається до адміністративної відповідальності має право, зокрема, знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання, оскаржити постанову по справі. Справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Так, позивач скориставшись своїм правом щодо надання пояснень, заперечував щодо встановлення відносно нього адміністративного стягнення щодо порушення правил дорожнього руху, з огляду на те, що він здійснив вимушену зупинку свого автомобіля, про що повідомив інспектора патрульної служби. Ці обставини відповідачем спростовані не були.

Відповідно до ст. 138 Кодексу адміністративного судочинства України предметом доказування є обставини, якими обґрунтовуються позовні вимоги чи заперечення або які мають інше значення для вирішення справи (причини пропущення строку для звернення до суду тощо) та які належить встановити при ухваленні судового рішення у справі.

Сторони в процесі повинні подати докази на підтвердження обставин, на які вони посилаються, або на спростування обставин, про які стверджує інша сторона.

Суд зазначає, що в адміністративних справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльність субєкта владних повноважень встановлена презумція його вини. Презумція вини покладає на субєкта владних повноважень обовязок аргументовано, посилаючись на докази, довести правомірність свого рішення, дії чи бездіяльності та спростувати твердження позивача про порушення його прав, свобод чи інтересів.

Так, відповідно до вимог ч. 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову,

Між тим, всупереч даним вимогам, відповідачем до суду не надано доказів в обґрунтування законності винесеної їм постанови та накладення штрафу, передбаченого санкцією ч. 1 ст. 122 КУпАП.

Разом з тим, як вбачається з відповіді ФОП ОСОБА_5 на запит адвоката ОСОБА_6 автомобіль громадянина ОСОБА_4 «AUDI Q7», державний номер НОМЕР_1 було обладнано системою автомобільної сигналізації. Протягом останнього місяця гр. ОСОБА_4 неодноразово звертався до майстерні «Лейся песня» зі скаргами на роботу системи сигналізації, зокрема на її неконтрольоване спрацювання та неможливістю управляти нею в подальшому. Вказував, що дійсно 04.02.2016 року у період з 11:00 до 13:00 гр. ОСОБА_7 телефонував до майстерні «Лейся песня» (ФОП ОСОБА_5М.) з проханням надати йому допомогу щодо налагодження роботи системи сигналізації.

Тобто, єдиним доказом, який на думку відповідача доводить вчинення позивачем адміністративного правопорушення, надано постанову у справі про адміністративне правопорушення серії ПС2 №741870 від 04.02.2016 року. Проте, зазначена постанова містить лише посилання на встановлення порушення позивачем вимог п.15.9 и) та п. 15.9 г), але доказів такого порушення ні до постанови, ні до суду відповідачем не надано. Долучений до матеріалів справи компакт диск з відео файлами не спростовує посилання позивача на несправність його автомобіля, що змусило останнього здійснити зупинку, а долучений до матеріалів лист з майстерні навпаки підтверджує доводи позивача щодо виникнення у нього проблем з транспортним засобом.

Отже, відповідачем не були з'ясовані всі, передбачені ст. 280 КУпАП обставини, що підлягають з'ясуванню при розгляді справи про адміністративне правопорушення, тобто відповідач не пересвідчився в існуванні обставин, на які посилався позивач, а саме на несправність автомобіля.

Тому, керуючись приписами наведених норм законодавства, оцінивши надані сторонами до матеріалів справи докази, враховуючи, що відповідачем не доведено правомірність встановлення адміністративного правопорушення, законність дії щодо складання адміністративного протоколу, суд дійшов висновку про необґрунтованість постанови про адміністративне правопорушення серії ПС2 №741870 від 04.02.2016 року, яка прийнята інспектором ППЄ роти 1 батальйону УПП у м. Харкові лейтенанта поліції ОСОБА_2, відносно ОСОБА_4 про визнання його винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП та накладення адміністративного стягнення у виді штрафу у розмірі 255 гривень, внаслідок чого оскаржувана постанова підлягає скасуванню.

Враховуючи вищевикладені обставини і висновки суду про відсутність в діях ОСОБА_4 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП, суд вважає необхідним повністю задовольнити позовні вимоги позивача по справі.

З огляду на те, що у відповідності до п. 1 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутністю складу адміністративного правопорушення, суд вважає необхідним також закрити провадження у даній справі про адміністративне правопорушення.

Керуючись ст.ст. 17, 58, 71, 122,158-163 КАС України, Правилами дорожнього руху затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001р. №1306 із змінами та доповненнями відповідно до постанов № 876 від 01.10.2008р., №76 № 124 від 11.02.2009р., № 395 від 22.04.2009р., ст.ст. 14-1, 287-289 КпАП України, суд -

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов ОСОБА_3 до Головного Управління Національної поліції в Харківській області, інспектора ППЄ роти 1 батальйону УПП у м. Харкові лейтенанта поліції ОСОБА_2, про скасування постанови - задовольнити.

Скасувати Постанову серії ПС2 №741870 від 04 лютого 2016 року по справі про адміністративне правопорушення щодо накладання на ОСОБА_4 адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 255 грн. згідно ч.1 ст. 122 КУпАП, провадження по справі - закрити.

Постанова набуває законної чинності після закінчення строку подання апеляційної скарги, яка подається протягом десяти днів з дня проголошення постанови. У разі застосування судом частини третьої ст. 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Повний текст Постанови складений 10 березня 2016 року.

Суддя Н.В. Якуша