Справа № 2-а/1970/3719/12
Суддя: Старунський Дмитро Миколайович
Дата ухвалення: 2016-03-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 березня 2016 року Справа № 876/6130/15

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Старунського Д.М.,

суддів Багрія В.М., Рибачука АІ.,

за участю секретаря судового засідання Лемцьо І.В.,

представника відповідача Олексюка Р.З.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові апеляційні скарги Тернопільської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Тернопільській області, Комунального підприємства теплових мереж «Тернопільміськтеплокомуненерго» на постанову Тернопільського окружного адміністративного суду від 12 травня 2015 року у справі за позовом Комунального підприємства теплових мереж «Тернопільміськтеплокомуненерго» до Тернопільської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Тернопільській області про скасування податкового повідомлення-рішення,

в с т а н о в и в:

КПТМ «Тернопільміськтеплокомуненерго» 25.10.2012 року звернулося в суд з адміністративним позовом до Тернопільської ОДПІ ГУ ДФС у Тернопільській області, в якому просило скасувати податкове повідомлення-рішення Тернопільської ОДПІ ГУ ДФС у Тернопільській області від 25 червня 2012 року за № , яким позивачу зменшено суму відємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток за підсумками 2-4 кварталів 2011 року в розмірі 18 008 199,00 грн. та податкове повідомлення-рішення №, яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість на суму 2 925 298,75 грн, з них штрафні санкції 585 059,75 грн.

Постановою Тернопільського окружного адміністративного суду від 12 травня 2015 року адміністративний позов задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення Тернопільської об'єднаної державної податкової інспекції Тернопільської області державної податкової служби від 25 червня 2012 року №. Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення Тернопільської об'єднаної державної податкової інспекції Тернопільської області державної податкової служби від 25 червня 2012 року № в частині визначення основного зобов'язання по податку на додану вартість в сумі 769 788 грн. та за штрафними санкціями в сумі 192 447 грн. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції, Тернопільська ОДПІ ГУ ДФС у Тернопільській області, КПТМ «Тернопільміськтеплокомуненерго» оскаржили його в апеляційному порядку.

В апеляційній скарзі Тернопільська ОДПІ ГУ ДФС у Тернопільській області просить рішення суду першої інстанції в частині визнання протиправним та скасування податкового повідомленні-рішення від 25 червня 2012 року № про зменшення суми відємного значення об'єкта оподаткування податком на 18 008 199, 00 грн. скасувати та прийняти нове, яким відмовити позивачу у задоволенні позову в цій частині. В іншій частині залишити постанову без змін.

Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що нормами пункту 3 підрозділу 4 розділу XX ПК України, які є спеціальними по відношенню до норм п. 150.1 ст. 150 ПК України визначено, що розрахунок об'єкта оподаткування за наслідками другого, другого і третього кварталів, другого-четвертого кварталів 2011 року здійснюється з урахуванням відємного значення, отриманого платником податку саме за перший квартал 2011 року, без рахування будь-яких інших періодів. Таким чином, апелянт вважає, що суд першої інстанції невірно застосував діюче податкове законодавство при винесенні оскаржуваної постанови в цій частині, а відтак невірне застосування норм матеріального права, що є підставою для скасування постанови Тернопільськго окружного адміністративного суду в частині визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення Тернопільської ОДПІ від 25 червня 2012 року № .

В апеляційній скарзі КПТМ «Тернопільміськтеплокомуненерго» просить скасувати постанову в частині відмови в задоволенні позовних вимог та прийняти нову, якою адміністративний позов задовольнити повністю.

Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що внаслідок отримання підприємством субвенцій з держбюджету на погашення заборгованості з різниці в тарифах на теплову енергію, КПТМ «Тернопільміськтеплокомуненерго» ТМР при визначенні розміру податкового кредиту керувалось нормами ст. 199 ПК України, здійснюючи розподіл податкового кредиту відповідно до частки використання придбаних товарів (насамперед, природного газу) в оподатковуваних операціях, тобто внаслідок реалізації виробленої теплової енергії своїм споживачам. Апелянт зазначає, що не погоджується з позицією контролюючого органу, щодо застосування при визначенні сум податкового кредиту положень п. 198.4 ст. 198 ПК України, оскільки вважає, що придбаний природний газ використовувався підприємством як в оподатковуваних, так і в неоподатковуваних операціях, а тому в даному випадку, на його думку, мала б застосовуватись лише норма передбачена п. 199.1 ст. 199 Податкового кодексу України.

Представник відповідача у судовому засіданні вимоги апеляційної скарги Тернопільської ОДПІ ГУ ДФС у Тернопільській області підтримав, а апеляційну скаргу позивача просив залишити без задоволення.

Представник позивача в судове засідання не прибув, про дату, час і місце апеляційного розгляду був повідомлений належним чином, тому колегія суддів, у відповідності до ч. 4 ст. 196 КАС України, вважає за можливе розглядати справу за його відсутності.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги у їх сукупності, колегія суддів дійшла переконання, що подану апеляційну скаргу Тернопільської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Тернопільській області слід залишити без задоволення, а апеляційну скаргу КПТМ «Тернопільміськтеплокомуненерго» підлягає задоволенню з наступних мотивів.

Як встановлено судом першої інстанції та матеріалами справи підтверджується, що працівниками Тернопільської ОДПІ проведено документальну планову виїзну перевірку КПТМ «Тернопільміськтеплокомуненерго» ТМР з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.01.2011 року по 31.12.2011 року, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2011 року по 31.12.2011 року.

За результатами документальної планової виїзної перевірки складено акт за №2286/22-10/14034534 від 14 червня 2012 року (т.1 а.с.15-28).

На підставі акта перевірки прийнято податкові повідомлення-рішення від 25 червня 2012 року №№ , та (т.1, а.с. 6-8).

До початку судового розгляду справи позивач зменшив позовні вимоги та просив визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення від 25 червня 2012 року №№ , .

Задовольняючи частково адміністративний позов, суд першої інстанції виходив з протиправності податкового повідомлення-рішення № від 25.06.2012 року в частині визначення основного зобов'язання по ПДВ в сумі 769 788 грн. та за штрафними санкціями в сумі 192 447 грн. та протиправності винесеного податкового повідомлення-рішення № від 25.06.2012 року.

З такими висновками суду першої інстанції колегія суддів апеляційної інстанції погоджується частково, виходячи з наступного.

Щодо податкового повідомлення-рішення форми «П» № від 25 червня 2012 року, то судом встановлено, що Тернопільською ОДПІ було зменшено підприємству суму від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток за підсумками 2-4 кварталів 2011 року в розмірі 18 008 199, 00 грн. у зв'язку із неврахуванням при визначенні об'єкта оподаткування суми від'ємного значення за наслідками 2010 року.

Як видно з матеріалів справи, постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 3 лютого 2015 року скасовано постанову суду першої інстанції у справі №2-а-1970/3483/11 (т.1 а.с.97-99). Зазначена постанова, відповідно до ст. 254 КАС України набрала законної сили.

Постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 3 лютого 2015 року встановлено протиправність податкового повідомлення-рішення від 20 жовтня 2011 року № та неправомірність висновків Тернопільської ОДПІ щодо неправильності відображення позивачем від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток підприємств за 2 квартал 2011 року щодо вказаної вище суми.

Відповідно до ч. 1 ст. 72 КАС України, обставини встановлені судовим рішенням в адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Таким чином, суд першої інстанції вірно встановив, що не підлягає додатковому доказуванню та обставина, що позивач правомірно здійснив розрахунок об'єкта оподаткування податком на прибуток приватних підприємств за 2-3 квартали 2011 року та 2-4 квартали 2011 року.

З врахуванням вищезазначеного, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про неправомірність податкового повідомленні-рішення форми «П» № від 25 червня 2012 року.

Щодо податкового повідомлення-рішення форми «Р» № від 25 червня 2012 року, колегія суддів зазначає наступне.

Підставою для винесення податкового повідомлення-рішення від 25 червня 2012 року № послужили висновки акту перевірки про порушення позивачем пп. 197.1.28 п. 197.1 ст. 197, п. 198.4 ст. 198, п. 199.1, п. 199.2, п. 199.3, п. 199.4 ст. 199 Податкового кодексу України, а саме заниження грошових зобов'язання з податку на додану вартість на загальну суму 2 340 239 грн. Зокрема, в акті перевірки з приводу наведених порушень зазначено:

- перевіркою відображених у рядку 10.1 Декларацій «підлягають оподаткуванню за ставкою 20%» показників за період з 01.01.2011р. по 31.12.2011р. встановлено завищення декларованих показників у рядку 10.1 Декларацій на суму 1 845 742 грн., та заниження задекларованих показників у рядку 10.1 Декларацій на сумі 1 117 539 грн.;

- перевіркою відображених у рядку 15.1 Декларацій «придбання з податком на додану вартість товарів/послуг та необоротних активів, які частково використовуються в оподатковуваних операціях, а частково в операціях, які не є об'єктом оподаткування (ст. 196 розділу V Кодексу), та/або звільнені від оподаткування (ст. 197 розділу V Кодексу, підрозділ 2 розділу XX Кодексу) частина що включається до складу податкового кредиту» показників за період з 01.01.2011р. по 31.12.2011р. встановлено завищення задекларованих показників у рядку 15.1 Декларацій на суму 1 187 526 грн., та заниження задекларованих показників у рядку 15.1 Декларацій на суму 5 149 743 грн.;

- перевіркою відображених у рядку 16.4 Декларацій «коригування податкового кредиту зв 'язку із перерахунком частки використання товарів/послуг та/або необоротних активів в оподатковуваних операціях» показників за період з 01.01.2011 р. по 31.12.2011 р. у загальній сумі 4 072 994 грн. встановлено, що підприємство здійснювало коригування податкового кредиту у зв'язку із перерахунком частки використання товарів/послуг та/або необоротних активів в оподатковуваних операціях, які відповідно до пп. 197.1.28 п. 197.1 ст. 197 Податкового кодексу України звільнені від оподаткування, що призвело до завищення показників у рядку 16.4 Декларацій за грудень 2011 року в сумі 3 772 243 грн.

Судом першої інстанції встановлено, що КПТМ «Тернопільміськтеплокомуненерго» ТМР в 2011 році отримало субвенцію з державного бюджету на погашення заборгованості з різниці в тарифах на теплову енергію, що вироблялась, транспортувалася та постачалася населенню в сумі 33 804 781 грн.

Вищезазначена субвенція виділена КПТМ «Тернопільміськтеплокомуненерго» ТМР для погашення заборгованості за природній газ перед ДК «Газ України» НАК «Нафтогаз України» в липні 2011 року в сумі 13 175 150,02 грн. та в грудні 2011 року в сумі 20 629 630,98 грн., згідно договорів № 475/503 від 11.07.2011 року та № 680/503 від 01.09.2011 року «Про організацію взаєморозрахунків відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 11.05.2011 №503».

Колегія суддів вважає помилковими висновки суду першої інстанції про те, що кошти з виділеної субвенції повністю пішли на оплату заборгованості за природний газ, тобто повністю використані в операціях які звільнені від оподаткування відповідно до вимог пп. 197.1.28 197.1 ст. 197 Податкового кодексу України, у зв'язку з чим КПТМ «Тернопільміськтеплокомуненерго» не мало права на їх включення до складу податкового кредиту чим порушило вимоги п. 198.4 статті 198 Податкового кодексу України з огляду на наступне.

Як видно з матеріалів справи, основною діяльністю позивача є виробництво теплової енергії для своїх споживачів. Реалізація теплової енергії здійснюється за регульованими цінами/тарифами, які визначаються відповідним державним органом.

У зв'язку з необхідністю покриття понесених позивачем витрат на надання населенню послуг та відшкодування збитків підприємства, які становлять різницю між встановленим для позивача органом місцевого самоврядування тарифом та собівартістю надання послуг з постачання теплової енергії, підприємству надавались субвенції. Тобто, внаслідок реалізації теплової енергії населенню позивач отримував кошти безпосередньо від населення (в частині встановленого тарифу) та від держави (в частині різниці між тарифом та фактичною собівартістю).

Так, відповідно до п.п. 197.1.28 п. 197.1 ст. 197 Податкового кодексу України звільняються від оподаткування операції з постачання товарів/послуг у частині суми компенсації на покриття різниці між фактичними витратами та регульованими цінами (тарифами) у вигляді виробничої дотації з бюджету. Таким чином, частина вартості послуг теплопостачання для населення, яка покривається (відшкодвується) державою на покриття різниці між тарифом та собівартістю, звільняється від оподаткування ПДВ.

Однак, як випливає зі змісту пп. 197.1.28 п. 197.1 ст. 197 Податкового кодексу України, він регулює оподаткування операцій саме з виплат, а не з отримання зазначеного у ньому цільового фінансування.

Водночас, придбані позивачем послуги природного газу не використовувались при здійсненні виплат бюджетних дотацій, а призначались для використання в оподатковуваних операціях з поставки відповідних послуг населенню.

В свою чергу, отримання цільового фінансування для компенсації від'ємної різниці між затвердженим тарифом та фактичною вартістю послуг теплопостачання, що надавались населенню, за нормами Податкового кодексу не розглядається як окрема операція, що створює наслідки в податковому обліку з податку на додану вартість теплопостачання.

Бюджетні дотації фактично відшкодовують збитки підприємству за оподатковуваними операціями, здійсненими за регульованими цінами (тарифами), а відтак знаходяться поза межами ціни таких операцій, яка визначається у межах цих же операцій для покупця/споживача товару (послуги).

Придбання природного газу здійснювалось позивачем з метою їх поставки населенню, а оскільки зазначені операції є об'єктом оподаткування податком на додану вартість, то придбані підприємством з відповідною метою послуги є такими, що використовуються в оподатковуваних операціях.

Таким чином, суми податку на додану вартість, сплачені (нараховані) у зв'язку з придбанням товарів чи послуг з теплопостачання населенню, включаються до складу податкового кредиту у повному обсязі, а отримання цільового фінансування для компенсації від'ємної різниці між затвердженим тарифом і фактичною вартістю теплової енергії, що постачалася населенню, не розглядається як окрема операція, що створює наслідки в податковому обліку з податку на додану вартість теплопостачанням.

З огляду на те, що позивач операцій які не є об'єктом оподаткування, не здійснював, колегія суддів дійшла до висновку, що ним не допущено порушення вимог Податкового кодексу України.

Таким чином, колегія суддів зазначає про відсутність підстав для віднесення операцій з отримання коштів цільового фінансування за рахунок Державного бюджету у вигляді субвенцій, що виплачувалися постачальникам теплової енергії та послуг із теплопостачання, до операцій, які не є об'єктом оподаткування, на які розповсюджується дія пп. 197.1.28 п. 197.1 ст. 197 Податкового кодексу України.

При цьому, колегія суддів бере до уваги довідку складену за результатами проведеної перевірки дотримання податкового законодавства при здійсненні господарської діяльності протягом грудня 2011 року(за той же період), якою було встановлено відсутність порушень при формуванні позивачем податкового кредиту.

Отже, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги КПТМ «Тернопільміськтеплокомуненерго» є обґрунтованими та підставними і повністю спростовують висновки суду першої інстанції, натомість доводи апеляційної скарги Тернопільської ОДПІ ГУ ДФС у Тернопільській області не найшли свого підтвердження в ході судового розгляду.

З врахуванням усіх вищенаведених обставин колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції неповно з'ясував обставини справи, постанова суду прийнята з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, у зв'язку з чим в силу вимог ст. 202 КАС України постанова суду підлягає в частині відмови в задоволенні позовних вимог скасуванню з прийняттям нової постанови про задоволення позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 160 ч. 3, 195, 196, 198 п. 3, 202, 205 ч. 1 п. 1, 207, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Тернопільської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Тернопільській області залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу Комунального підприємства теплових мереж «Тернопільміськтеплокомуненерго» задовольнити.

Постанову Тернопільського окружного адміністративного суду від 12 травня 2015 року у справі №2-а/1970/3719/12 в частині відмови в задоволенні позовних вимог скасувати і прийняти нову постанову, якою позовні вимоги Комунального підприємства теплових мереж «Тернопільміськтеплокомуненерго» в цій частині задовольнити повністю.

Визнати протиправним і скасувати податкове повідомлення-рішення Тернопільської об'єднаної державної податкової інспекції Тернопільської області державної податкової служби від 25 червня 2012 року № в частині визначення основного зобов'язання по податку на додану вартість в сумі 1 570 451,00 грн. - за основним платежем та 392 612,75 грн. за штрафними санкціями.

В решті постанову залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення.

На постанову може бути подано касаційну скаргу безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів після набрання нею законної сили, а в разі складання постанови в повному обсязі відповідно до статті 160 КАС України - з дня складання постанови в повному обсязі.

Головуючий суддя Д.М. Старунський

Судді В.М. Багрій

А.І. Рибачук

Постанова у повному обсязі складена 04.03.2016 року.