Справа № 820/11990/15
Суддя: Спірідонов М.О.
Дата ухвалення: 2016-03-01 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Харків

"01" березня 2016 р. № 820/11990/15

Харківський окружний адміністративний суд у складі

Головуючого судді Спірідонов М.О.

за участю секретаря судового засідання Сайко А.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського окружного адміністративного суду адміністративну справу за позовом

Комунального підприємства "Харківські теплові мережі"
до Харківської об'єднаної державної фінансової інспекції Державної фінансової інспекції в Харківській області
про скасування вимоги ,

В С Т А Н О В И В:

Позивач, Комунальне підприємство "Харківські теплові мережі", звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом, в якому з урахуванням уточнених позовних вимог просить суд скасувати вимогу Харківської об'єднаної державної фінансової інспекції Державної фінансової інспекції в Харківській області № 810-17/3434 віл 17.12.2015 року в частині відшкодування збитків, завданих внаслідок завищення обсягу заборгованості за минулі роки з різниці в тарифах на теплову енергію, надану населенню м. Харкова в загальній сумі 3 980 011,96 грн.

В обґрунтування позову, зазначено, що відповідачем було проведено планову ревізію фінансово-господарської діяльності позивача за період з 01.03.2014 року по 31.07.2015 , за наслідками якої було складено Акт ревізії № 810-40/23 від 11.11.2015 року.

На підставі Акту ревізії № 810-40/23 від 11.11.2015 року позивачу було винесено вимогу від 17.12.2015 року № 810-17-3434.

Позивач з зазначеною вимогою № 810-17-3434 від 17.12.2015 року не погоджується, вважає її незаконною та такою, що винесена з порушенням норм чинного законодавства України, а тому підлягає скасуванню.

В судове засідання представники позивача з'явилися, позовні вимоги підтримали та просили суд їх задовольнити в повному обсязі.

Представник відповідача в судове засідання з'явився, щодо задоволення позовних вимог заперечував зазначивши, що вимога 810-17-3434 від 17.12.2015 року є законною та такою, що винесена в межах чинного законодавства України.

Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи судом встановлено, що Комунальне підприємство «ХАРКІВСЬКІ ТЕПЛОВІ МЕРЕЖІ» отримало від Харківської об'єднаної Державної фінансової інспекції вимогу від 17.12.2015р. № 810-17/3434.

Як вбачається із змісту Вимоги, вона складена на підставі Акту ревізії № 810-40/23 від 11.11.2015р. планової ревізії фінансово-господарської діяльності Комунального підприємства «Харківські теплові мережі» за період з 01.03.2014 по 31.07.2015.

Щодо твердження відповідача в акті перевірки, щодо неправильності включення до Розрахунків обсягу заборгованості за минулі роки з різниці в тарифах на теплову енергію, що надана населенню, витрат КП «ХТМ» по статті «амортизація», та завищення обсягу заборгованості 1 651 407 грн. то зазначене твердження відповідача суд вважає необґрунтованим, оскільки розрахунок обсягу заборгованості з різниці в тарифах за 2014 рік на теплову енергію, що надана населенню (ДОДАТОК № 3), здійснювався у відповідності до вимог Постанови Кабінету Міністрів України №30 бід 29.01.2014 р. (редакція станом на 01.11.2014р.) та №375 від 04.06.2015р.

Розрахунок обсягу заборгованості з різниці в тарифах за 9 місяців 2014 р. (ДОДАТОК № 4) здійснювався у відповідності до вимог Постанови Кабінету Міністрів України №30 від 29.01.2014р. (редакція станом на 01.11.2014р.).

Згідно п.5 підпункту З «Порядку та умов надання у 2014 році субвенції ...» (далі -«Порядок»), затвердженого вказаною Постановою, обсяг заборгованості визначається надавачами послуг на підставі таких підтверджувальних документів:

Звіт про витрати на виробництво та фінансові показники діяльності підприємств, засвідчений підписом керівника або іншої уповноваженої особи надавача послуг, скріпленим печаткою, зокрема:

- надання послуг з теплопостачання (за формою №1С-теплопостачання).

З урахуванням «Коротких роз'яснень щодо заповнення звітності за формами 1С-водопостачання, водовідведення, 1С-теплопостачання...», затверджених Наказом МЖКГ України від 27.12.2010 р. №477, до складу витрат включаються усі статті витрат підприємства , що увійшли до складу затвердженого тарифу на послуги (п.6 «Роз'яснень») та заповнюються у відповідності до фінансової звітності (п.7.1 «Роз'яснень»).

Таким чином суд приходить до висновку, що при визначенні суми різниці в тарифах за 9 місяців 2014р. позивачем правомірно було визначено витрати по статті «Амортизація» згідно даних бухгалтерського обліку, що відповідає вимогам Постанови KM України №30 від 29.01.2014 р.

Постановою KM України від 05.11.2014 р. №638 «Про внесення змін до Порядку та умов надання у 2014 році субвенції...» були внесені зміни до п.6 «Порядку», а саме: «обсяг фактичних витрат на послуги для населення з постачання теплової енергії, послуги з централізованого водопостачання та водовідведення визначається відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 1 червня 2011 р. №869 «Про забезпечення єдиного підходу до формування тарифів на житлово-комунальні послуги»

Постанова була введена в дію з 27.11.2014р., а обсяги заборгованості за III кв. 2014 р. з різниці в тарифах за теплову енергію були узгоджені на засіданні територіальної комісії Харківської області з погашення заборгованості підприємств ПЕК від 07.11.2014р. (витяг з протоколу №8 від 07.11.2014р., ДОДАТОК № 6), тобто до внесення до «Порядку» зазначених змін.

Розрахунок обсягу заборгованості за 2014 рік з різниці в тарифах на послуги на теплову енергію, послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води, надані населенню Позивачем, яка підлягає відшкодуванню відповідно до п.16 статті 14 Закону України «Про Державний бюджет України на 2015 рік», було здійснено з дотриманням вимог Постанови KM України від 04.06.2015 №375. Згідно п.4 підп. 3 «Порядку та умов....», затвердженого цією Постановою: «обсяг заборгованості підтверджується надавачами послуг на підставі таких документів:

Звіт про витрати на виробництво та фінансові показники діяльності підприємств, засвідчений підписом керівника або іншої уповноваженої особи надавача послуг, скріпленим печаткою (уразі наявності), зокрема щодо:

- надання послуг з теплопостачання (за формою № 1С-теплопостачання).

Отже, враховуючи вище викладене суд приходить до висновку, що включення позивачем до Розрахунків обсягу заборгованості з різниці в тарифах за минулі роки (І-ІП кв. 2014р. та 2014 рік) амортизації за даними бухгалтерського обліку повністю відповідає вимогам «Порядку...», затвердженому Постановами KM України №30 (редакція станом на 01.11.2014р.). та № 375.

Також суд зазначає, що згідно п. 14.1.3 ст.14 Податкового кодексу України: «амортизація - систематичний розподіл вартості основних засобів, інших необоротних та нематеріальних активів, що амортизується, протягом строку їх корисного використання (експлуатації)».

Відповідне визначення міститься і в п.4 «Положення (стандарт) бухгалтерського обліку 7 "Основні засоби", затвердженого Наказом Міністерства фінансів України від 27.04.2000р. № 92, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 18.05.2000р. за № 288/4509: «Амортизація - систематичний розподіл вартості, яка амортизується, необоротних активів протягом строку їх корисного використання (експлуатації)».

Суд звертає увагу, що в акті не ставиться під сумнів, що ті суми амортизації, які позивач закладав до вказаних вище розрахунків, стосуються лише тільки тих об'єктів, на придбання яких позивач витрачав реальні ресурси. Навпаки, на стор. 90 акту прямо зазначено: «Суцільною ревізією обґрунтованості та правильності включення КП «ХТМ» до Розрахунків сум нарахованої амортизації за період з 01.01.2014 по 31.12.2014 встановлено, що в ревізуємому періоді до Розрахунків суми амортизації на безоплатно отримані основні засоби не включались».

В Акті не ставиться під сумнів і навіть стверджується, що суми «бухгалтерської» амортизації не увійшли до затверджених тарифів та теплопостачання. Навпаки, на стор. 92 Акту прямо зазначено: «Тобто, до складу затверджених тарифів КП «ХТМ» (при визначенні тарифу) була включена амортизація основних засобів, інших необоротних матеріальних і нематеріальних активів, розрахована відповідно до вимог Податкового кодексу України».

В Акті не спростована жодна з цифр сум «бухгалтерської» амортизації.

Щодо твердження відповідача про необхідність застосування у розрахунках позивам «податкової» амортизації, а саме посилання на лист Мінрегіонбуду від 26.03.2014р. № 7/20-3439 (ДОДАТОК № 7), то в цій частині твердження відповідача є таким що не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства України, оскільки предмет запиту, і, відповідно, відповіді - стосується не Постанови KM України № 30, а Постанови KM України № 167, а отже правових підстав для застосування вказаного листа до періоду, що перевіряється - не вбачається.

Щодо твердження відповідача, що при складенні Позивачем Розрахунків за 1-3 квартали 2014 року слід було застосовувати «податкову» амортизацію основних фондів, але при цьому не можна було застосовувати суми т.д.р. «тимчасових податкових різниць».

Відповідач обґрунтовує це тим, що відповідно до ст. 14.1.138 Податкового кодексу України основні засоби - матеріальні активи, що призначаються платником податку для використання у господарській діяльності платника податку вартість яких перевищує 6 000,00 грн. і поступово зменшується у зв'язку з фізичним або моральним зносом та очікувальний строк корисного використання (експлуатації) яких з дати введення в експлуатацію становить понад 1 рік. При цьому, тимчасова податкова різниця не включена до жодної з груп основних засобів та інших необоротних активів за п. 145.1 Податкового кодексу України. У п.6 підрозділу 4 розділу XX «Перехідні положення» Податкового кодексу України така різниця названа просто як «об'єкт» без встановлення його відповідності основним засобам.

Тобто, на думку Відповідача, тимчасова податкова різниця, яка виникла за підсумками інвентаризації основних засобів, проведеної станом на 01.04.2011р. не відноситься до об'єктів основних засобів, тому не враховується у складі сукупної балансової вартості всіх груп основних засобів при розрахунку 10% суми витрат на ремонт та поліпшення об'єктів основних засобів.

Вище зазначене твердження відповідача, суд вважає безпідставним, відповідно до текстової частини рядку 06.04.27 (додаток IB до рядку 06.4 Податкової декларації з податку на прибуток підприємства) амортизація тимчасової податкової різниці яка виникла за результатами інвентаризації основних засобів станом на 01.04.2011 включається до складу інших витрат звичайної діяльності та інших операційних витрат.

Разом із тим, згідно п.21 Порядку формування тарифів на теплову енергію, її виробництво, транспортування та постачання, послуги з централізованого опалення і постачання гарячої води, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 1 червня 2011р. N869:

« 21. До складу інших операційних витрат включаються витрати, пов'язані з операційною діяльністю з виробництва, транспортування та постачання теплової енергії, які не увійшли до складу виробничої собівартості, адміністративних витрат і витрат на збут теплової енергії.

До складу інших операційних витрат не можуть включатися:

Суми списаної безнадійної дебіторської заборгованості та нарахованого резерву сумнівних боргів;

витрати, пов'язані з утриманням об'єктів соціальної інфраструктури;

суми, що відраховуються професійним спілкам (їх організаціям) для проведення культурно-масової і фізкультурної роботи;

суми визнаних штрафів, пені, неустойки;

суми нестачі та втрати від пошкодження цінностей;

витрати, пов'язані з купівлею-продажем іноземної валюти та втрати від операційної курсової різниці;

суми благодійної допомоги;

собівартість реалізованих виробничих запасів;

інші витрати, що не передбачені розділом III Податкового кодексу України для визначення об'єкта оподаткування.

Інші витрати з операційної діяльності розподіляються між видами діяльності пропорційно виробничій собівартості з урахуванням витрат на збут».

Отже аналізуючи вище зазначені положення суд приходить до висновку, що витрати, що аналізуються, не підпадають під перелік видів витрат, що містяться в 4.2 п.21 та не можуть включатись до складу інших операційних витрат, а підпадають під категорії витрат, що містяться в ч.1 п.21 та можуть включатись до складу інших операційних витрат.

Виходячи з викладеного, суд приходить до висновку, що висновок відповідача в частині, що ревізією з питання використання коштів субвенції з державного бюджету місцевим бюджетам на погашення заборгованості з різниці в тарифах, встановлено необґрунтоване включення КП «ХТМ» до фактичних витрат підприємства на послуги теплопостачання витрат, які не пов'язані з виробництвом, транспортуванням та постачанням теплової енергії для населення за 2014 рік, на суму 1 651 407,00 грн., що є порушенням вимог п.6 Порядку №30, Порядку №375 є необґрунтованим та таким, що не ґрунтується на вимогах чинного законодавства України.

Крім цього суд зазначає, що на стор.93 Акту міститься наступне ствердження: «Під час теперішньої ревізії проведений розрахунок завищення обсягу заборгованості за минулі роки (2012-2013 роки) з різниці в тарифах на теплову енергію, яка надана населенню м. Харкова, з урахуванням питомої ваги витрат у розмірі 86% від загальної суми витрат, понесених підприємством на виробництво теплової енергії для всіх категорій споживачів, що склало за 2012-2013 роки загальну суму 2 272 014,96 гривень.»

Підстави для такого висновку викладені також на стор.93 Акту, а саме: «Слід зазначити, що на підставі Порядку №30 була погашена заборгованість перед КП «ХТМ» з різниці в тарифах, у тому числі і за проведеними розрахунками обсягів заборгованості, яка виникла в 2012-2013 роках. А, як зазначалось раніше, тимчасова податкова різниця виникла станом на 01.04.2011 та, відповідно, включалась до інших витрат звичайної діяльності підприємства на протязі 2012 - 2014 років та можливо включалась підприємством до розрахунків обсягів заборгованості з різниці в тарифах».

Вище зазначені твердження суд вважає безпідставними, відповідачем була надана оцінка подіям та обставинам, що не входять до періоду, що перевіряється так як період до 2014 року вже був предметом перевірки органів відповідача, і за результатами цієї перевірки був навіть складений Акт № 810-40/56 від 27.06.2014р.

Отже суд зазначає, що висновок відповідача про те, що під час теперішньої ревізії проведений розрахунок завищення обсягу заборгованості за минулі роки (2012-2013 роки) з різниці в тарифах на теплову енергію, яка надана населенню м. Харкова, з урахуванням питомої ваги витрат у розмірі 86% від загальної суми витрат, понесених підприємством на виробництво теплової енергії для всіх категорій споживачів, що склало за 2012-2013 роки загальну суму 2 272 014,96 гривень є таким, що не ґрунтується на вимогах чинного Законодавства України.

Також враховуючи вище викладені висновки суду суд вважає безпідставним висновок відповідача , щодо нанесено позивачем матеріальну шкоду (збитків) державному бюджету України на загальну суму З 923 421,96 гривень, оскільки як вже було встановлено судом вказана сума складається з двох окремих сум:

(а) 2 272 014,96 грн. - сума нібито виявлених порушень за період 2012-2013 pp., що взагалі не входить до предмету перевірки, фактично в ході перевірки не перевірявся (документи не досліджувались), і вже був раніше перевірений. При цьому, в Акті №810-40/56 від 27.06.2014р. на стор. 86 зазначено: «Суцільною ревізією обґрунтованості та правильності включення КП «ХТМ» до Розрахунків сум нарахованої амортизації за період з 01.01.2012 по 31.12.2013, встановлено, що в ревізуємому періоді до Розрахунків суми амортизації на безоплатно отримані основні засоби не включались». Жодного зауваження щодо даного пункту плану ревізії до Акту не включено;

(б) 1 651 407,00 грн. - сума порушень за період 2014р. Про безпідставність висновків по суті цієї суми було зазначено вище.

Але суд зазначає, що за змістом частини першої статті 8 Закону України „Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні" орган державного фінансового контролю здійснює державний фінансовий контроль та контроль за: виконанням функцій з управління об'єктами державної власності; цільовим використанням коштів державного і місцевих бюджетів; цільовим використанням і своєчасним поверненням кредитів (позик), одержаних під державні (місцеві) гарантії; складанням бюджетної звітності, паспортів бюджетних програм та звітів про їх виконання (у разі застосування програмно-цільового методу у бюджетному процесі), кошторисів та інших документів, що застосовуються в процесі виконання бюджету; станом внутрішнього контролю та внутрішнього аудиту у розпорядників бюджетних коштів; усуненням виявлених недоліків і порушень; розробляє пропозиції щодо усунення виявлених недоліків і порушень та запобігання їм у подальшому; вживає в установленому порядку заходів до усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства та притягнення до відповідальності винних осіб; здійснює інші повноваження, визначені законами України та покладені на нього Президентом України.

Згідно з Положенням про Державну фінансову інспекцію України, затвердженого Указом Президента України від 23.04.2011 року №499/2011, Державна фінансова інспекція України є центральним органом виконавчої влади, входить до системи органів виконавчої влади і забезпечує реалізацію державної політики у сфері державного фінансового контролю.

Держфінінспекція України відповідно до покладених на неї завдань вживає в установленому порядку заходів до усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства та притягнення до відповідальність винних осіб, а саме: вживає в установленому порядку заходів до усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства та притягнення до відповідальності винних осіб, а саме: вимагає від керівників та інших службових осіб підконтрольних установ усунення виявлених порушень законодавства; звертається до суду в інтересах держави, якщо підконтрольною установою не забезпечено виконання вимог до усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства з питань збереження і використання активів; проводить аналіз стану додержання фінансової дисципліни та про його результати повідомляє органи виконавчої влади, інші державні органи та органи місцевого самоврядування; готує і подає до відповідних державних органів пропозиції щодо усунення та запобігання причинам і умовам, які призвели до допущення недоліків і порушень; здійснює контроль за виконанням вимог і пропозицій, поданих Держфінінспекцією України та її територіальними органами міністерствам, іншим центральним органам виконавчої влади та органам місцевого самоврядування за результатами державного фінансового контролю, та інформує про це Кабінет Міністрів України і Мінфін України; застосовує заходи впливу за порушення бюджетного законодавства, накладає стягнення, санкції до осіб, винних у порушенні законодавства; передає правоохоронним органам матеріали ревізій у разі встановлення порушень законодавства, що передбачають кримінальну відповідальність або містять ознаки корупційних діянь; інформує правоохоронні органи про факти інших виявлених порушень законодавства, (підпункт 4 пункту 4 Положення).

Відповідно до пункту 6 Положення Держфінінспекція України для виконання покладених на неї завдань має право в установленому порядку, зокрема, пред'являти керівникам та іншим особам підприємств, установ та організацій, що контролюються, обов'язкові до виконання вимоги щодо усунення виявлених порушень законодавства; при виявленні збитків, завданих державі чи об'єкту контролю, визначати їх розмір згідно з методикою, затвердженою Кабінетом Міністрів України.

Також, Положенням установлено, що у разі, якщо підконтрольною установою не забезпечено виконання вимог до усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства з питань збереження і використання активів, Держфінінспекція України має право звернутися до суду в інтересах держави.

Зазначені норми кореспондуються з положеннями пункту 7 статті 10 Закону України від 26 січня 1993 року № 2939-ХИ „Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в України" (далі Закон № 2939-XII), згідно з якими органу державного фінансового контролю надано право пред'являти керівникам та іншим службовим особам підконтрольних установ, що ревізуються, вимоги щодо усунення виявлених порушень законодавства з питань збереження і використання державної власності та фінансів, вилучати в судовому порядку до бюджету виявлені ревізіями приховані і занижені валютні та інші платежі, ставити перед відповідними органами питання про припинення бюджетного фінансування і кредитування, якщо отримані підприємствами, установами та організаціями кошти і позички використовуються з порушенням чинного законодавства. Аналіз наведених норм дає підстави вважати, що органу державного фінансового контролю надано можливість здійснювати контроль за використанням коштів державного і місцевого бюджетів та у разі виявлення порушень законодавства пред'являти обов'язкові до виконання вимоги щодо усунення таких правопорушень.

При виявленні збитків, завданих державі чи об'єкту контролю, орган державного фінансового контролю має право визначати їх розмір згідно з методикою, затвердженою Кабінетом Міністрів України, та звернутися до суду в інтересах держави, якщо підконтрольною установою не забезпечено виконання вимог до усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства з питань збереження і використання активів.

Вимога органу державного фінансового контролю спрямована на корегування роботи підконтрольної організації та приведення її у відповідність із вимогами законодавства і у цій частині вона є обов'язковою до виконання.

Що стосується відшкодування виявлених збитків, завданих державі чи об'єкту контролю, то про їх наявність може бути зазначено у вимозі, але вони не можуть бути примусово стягнуті шляхом вимоги. Такі збитки відшкодовуються у добровільному порядку або шляхом звернення до суду з відповідним позовом.

На підставі наведеного зазначаємо про наявність у органу державного фінансового контролю права заявляти вимогу про усунення порушень, виявлених у ході перевірки підконтрольних установ, яка обов'язкова до виконання лише в частині усунення допущених порушень законодавства і за допомогою якої неможливо примусово стягнути виявлені в ході перевірки збитки.

В порядку адміністративного судочинства може бути оскаржене лише таке рішення, яке породжує безпосередньо права чи обов'язки для позивача.

У справі, яка розглядається, інспекція пред'явила вимоги, які вказують на виявлені збитки та їхній розмір.

Зважаючи на те, що збитки відшкодовуються у судовому порядку за позовом органу державного фінансового контролю, правильність їх обчислення перевіряє суд, який розглядає цей позов, а не про визнання вимоги протиправною.

Саме така правова позиція викладена Верховним Судом України, зокрема, у постановах від 15.04.2014року у справі №2І-40а14, від 15.04.2014 року у справі № 21-63а14, від 13 травня 2014 року у справі №21-89а14, від 20 травня 2014 року №21-93а14, від 20 січня 2015 року № 21-603а14.

Згідно з ч.1 ст. 244-2 КАС України суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність з рішенням Верховного Суду України.

У зв'язку із вищенаведеним, позовні вимоги Комунального підприємства "Харківські теплові мережі" до Харківської об'єднаної державної фінансової інспекції Державної фінансової інспекції в Харківській області про скасування вимоги не підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст. 4, 7, 86, ч.1 ст.158, 160-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України Харківський окружний адміністративний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

В задоволенні адміністративного позову Комунального підприємства "Харківські теплові мережі" до Харківської об'єднаної державної фінансової інспекції Державної фінансової інспекції в Харківській області про скасування вимоги - відмовити.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Харківського апеляційного адміністративного суду через Харківський окружний адміністративний суд шляхом подачі апеляційної скарги в десятиденний строк з дня її проголошення та з дня отримання копії постанови, у разі проголошення постанови суду, яка містить вступну та резолютивну частини, а також прийняття постанови у письмовому провадженні.

Якщо суб'єкта владних повноважень, у випадках та порядку, передбаченому частиною четвертою статті 167 КАС України, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Постанова у повному обсязі виготовлена 04 березня 2016 року.

Суддя Спірідонов М.О.