Справа № 2а/331/16/14
Суддя: Розваляєва Т.С.
Дата ухвалення: 2016-03-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"03" березня 2016 р. м. Київ К/800/35593/15

Вищий адміністративний суд України у складі:

головуючого суддіРозваляєвої Т. С. (суддя-доповідач),
суддівМаслія В. І.,
Черпіцької Л. Т.,
розглянувши в порядку письмового провадження касаційну скаргу Управління праці та соціального захисту населення Запорізької міської ради по Жовтневому району на ухвалу Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 18 лютого 2015 року та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 09 липня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_4 до Управління праці та соціального захисту населення Запорізької міської ради по Жовтневому району про перерахунок та виплату недоплачених сум на оздоровлення,

установив:

19 січня 2015 року Управління Державної казначейської служби України у Жовтневому районі м. Запоріжжя Запорізької області звернулося до суду із заявою, в якій просило встановити порядок виконання постанови Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 07 лютого 2014 року шляхом встановлення точної суми стягнення.

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 18 лютого 2015 року, залишеною без змін ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 09 липня 2015 року, змінено спосіб і порядок виконання рішення суду (виконавчого документу № 2а-331/46/14, виданого 06 жовтня 2014 року Жовтневим районним судом м. Запоріжжя) про стягнення з УПСЗН Запорізької міської ради по Жовтневому району на користь позивача суму боргу (щорічну допомогу на оздоровлення за 2009 рік) у розмірі 1 875 грн. 00 коп.

Не погоджуючись з рішеннями судів, відповідач звернувся з касаційною скаргою, в якій просить їх скасувати, прийняти нове рішення про відмову в задоволені заяви.

В запереченнях позивач та Управління Державної казначейської служби України у Жовтневому районі м. Запоріжжя Запорізької області просили залишити скаргу без задоволення.

Заслухавши доповідача, перевіривши доводи касаційних скарг, матеріали справи, колегія суддів вважає, що касаційна скарга підлягає задоволенню частково.

Судами встановлено, що ОСОБА_4 звернувся з позовом до Управління праці та соціального захисту населення Запорізької міської ради по Жовтневому району про перерахунок та виплату недоплачених сум на оздоровлення.

Постановою Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 07 лютого 2014 року, залишеною без змін ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 22 липня 2014 року, позов задоволено:

визнано неправомірною зі сторони Управління праці та соціального захисту населення Запорізької міської ради по Жовтневому району відмову в перерахунку і виплаті щорічної допомоги на оздоровлення у відповідності зі статтями 13, 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» позивачу, як постраждалому від аварії на ЧАЕС, категорія 2, евакуйованому із зони відчуження у 1986 році, у розмірі 3 мінімальних заробітних плат;

зобов'язано Управління праці та соціального захисту населення Запорізької міської ради по Жовтневому району провести перерахунок щорічної допомоги на оздоровлення за 2009 рік у відповідності зі статтями 13, 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», як постраждалому від аварії на ЧАЕС, категорія 2, евакуйованому з зони відчуження від аварії на ЧАЕС в 1986 році, у розмірі 3 мінімальних заробітних плат, з урахуванням виплачених сум;

стягнуто з Управління праці та соціального захисту населення Запорізької міської ради по Жовтневому району на користь позивача недоотриману суму щорічної допомоги на оздоровлення відповідно до статей 13,48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали від Чорнобильської катастрофи», як евакуйованому з зони відчуження від аварії на ЧАЕС в 1986 році, у розмірі 3 мінімальних заробітних плат, з урахуванням виплачених сум.

На виконання рішення суду видано виконавчий лист від 06 жовтня 2014 року у справі № 2а-331/46/14 про стягнення з УПСЗН Запорізької міської ради по Жовтневому району на користь позивача суму боргу (щорічну допомогу на оздоровлення за 2009 рік) у розмірі 1 875 грн. 00 коп.

У зв'язку з неможливістю його виконання, Управління Державної казначейської служби України у Жовтневому районі м. Запоріжжя Запорізької області заявило дану заяву про зміну способу виконанні рішення суду.

Суд першої інстанції дійшов висновку, з яким погодився суд апеляційної інстанції, заяву задовольнив, з посиланням на те, що заява в частині зміни розміру стягнення з 3 мінімальних заробітних плат на суму - 1 875 грн 00 коп. є обґрунтованою, оскільки казначейство не може виконати виконавчий документ, наданий позивачем.

Колегія суддів вважає висновки судів передчасними.

Частиною 1 ст. 263 КАС України встановлено, що за наявності обставин, що ускладнюють виконання судового рішення (відсутність коштів на рахунку, відсутність присудженого майна в натурі, стихійне лихо тощо), державний виконавець може звернутися до адміністративного суду першої інстанції, незалежно від того, суд якої інстанції видав виконавчий лист, що видав виконавчий лист, із поданням, а особа, яка бере участь у справі, та сторона виконавчого провадження - із заявою про відстрочення або розстрочення виконання, зміну чи встановлення способу і порядку виконання судового рішення. Питання про відстрочення або розстрочення виконання, зміну чи встановлення способу і порядку виконання судового рішення може бути розглянуто також за ініціативою суду.

Підставою для застосування правил цієї норми є обставини, що перешкоджають належному виконанню судового рішення в адміністративній справі: ускладнюють його виконання або роблять неможливим.

Тобто, під зміною способу і порядку виконання рішення суду розуміється прийняття судом нових заходів для реалізації рішення в разі неможливості його виконання у порядку і способом, раніше встановленими. При цьому, вирішуючи питання про зміну способу і порядку виконання рішення, заявник повинен довести, що стягувач вживав всіх необхідних заходів, направлених на виконання рішення суду, зокрема звертався до уповноважених органів, на яких покладено функції про їх виконання.

Таким чином, за наявності обґрунтованих підстав та належних доказів, суд може змінити спосіб та порядок виконання рішення суду або ж відмовити по даному питанню, не змінюючи при цьому його змісту.

Між тим, розглядаючи заяву позивача, суди не встановили неможливість виконання судового рішення, причини невиконання, та вжиття позивачем всіх необхідних заходів, направлених на виконання рішення суду, зокрема звернення до уповноважених органів, на яких покладено функції про їх виконання.

Такий висновок кореспондується з положеннями КАС України, відповідно до якого під час прийняття судового рішення суд вирішує, зокрема, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин.

Це означає, що судове рішення має містити пояснення (мотиви), чому суд вважає ту чи іншу обставину доведеною або недоведеною, чому суд врахував одні докази, але не взяв до уваги інших доказів, чому обрав ту чи іншу норму права (закону), а також чому застосував чи не застосував встановлений нею той чи інший правовий наслідок. Кожен доречний і важливий аргумент особи, яка бере участь у справі, повинен бути проаналізований і одержати відповідь суду.

За таких обставин, колегія суддів касаційної інстанції дійшла висновку, що судами порушено приписи статті 159 КАС України, якою передбачено, що судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим.

Окрім того, відповідно до положень статей 163, 165, 206, 207 КАС України ухвала/постанова складається із вступної, описової, мотивувальної та резолютивної частин рішення.

Так, обов'язково у судовому рішенні суд має зазначити мотивів, з яких суд виходив при прийнятті постанови, і положення закону, яким він керувався.

Утім, посилаючись на необхідність зазначення у платіжних дорученнях конкретної суми, яка підлягає перерахуванню на рахунок стягувача, як на підставу у задоволені заяви позивача, суди обох інстанцій не вказали при цьому якою нормою права це регулюється.

Судам слід мати на увазі, що неможливість виконання рішення суду через відсутність коштів, виплата яких буде здійснена за наявності відповідного фінансування з Державного бюджету України свідчить, що виконання рішення суду фактично можливе, хоча й за певних умов.

Наведене свідчить, що судами не обґрунтовано обставин, що перешкоджають належному виконанню судового рішення в адміністративній справі: ускладнюють його виконання або роблять неможливим.

Оскільки під час вирішення справи по суті судами першої та апеляційної інстанцій допущені порушення норм матеріального та процесуального права, скаргу відповідача слід задовольнити частково, а справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Під час нового розгляду суди мають врахувати недоліки, на які вказав суд касаційної інстанції.

Керуючись статтями 220, 222, 223, 227, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

у х в а л и в :

Касаційну скаргу Управління праці та соціального захисту населення Запорізької міської ради по Жовтневому району задовольнити частково.

Постанову Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 18 лютого 2015 року та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 09 липня 2015 року скасувати, а справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі, і може бути переглянута Верховним Судом України з підстав, у строк та у порядку, визначеними статтями 237, 238, 239-1 КАС України.

Судді: