Справа № 825/312/16
Суддя: Падій В.В.
Дата ухвалення: 2016-03-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

29 лютого 2016 року м. Чернігів Справа № 825/312/16

Чернігівський окружний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючої судді Падій В.В.,

суддів Клопота С.Л., Поліщук Л.О.,

за участю секретаря Кондратенко О.В.,

позивача ОСОБА_1,

представника відповідачів ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Генеральної прокуратури України, Прокуратури Чернігівської області про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на посаді, зобовязання вчинити певні дії та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

В С Т А Н О В И В:

12.02.2016 ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Генеральної прокуратури України, Прокуратури Чернігівської області, в якому просить суд: визнати незаконним та скасування наказ прокурора Чернігівської області від 14.12.2015 №556 про звільнення ОСОБА_1 із займаної посади; поновити ОСОБА_1 на посаді прокурора Бахмацької місцевої прокуратури з 15.12.2015; зобовязати прокуратуру Чернігівської області здійснити перерахунок заробітної плати з 15.07.2015 по дату фактичного звільнення - 14.12.2015 з негайною виплатою ОСОБА_1 недоотриманої заробітної плати; стягнути з Прокуратури Чернігівської області на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 15.12.2015 по день фактичного поновлення на відповідній посаді.

У судовому засіданні 29.02.2016 представником відповідачів заявлено клопотання про залишення позовної заяви ОСОБА_1 без розгляду у звязку із пропущенням останнім строку звернення до суду з адміністративним позовом, передбаченого частиною 3 статті 99 Кодексу адміністративного судочинства України.

Вищевказане клопотання обґрунтоване тим, що, у відповідності до частини 3 статті 99 Кодексу адміністративного судочинства України, для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк. У свою чергу, позивача було звільнено з органів прокуратури 14.12.2015 та цього ж дня ознайомлено з наказом про звільнення і видано трудову книжку. Тобто, про порушення своїх прав позивач дізнався ще 14.12.2015. Крім того, зазначив, що позивач 12.01.2016 вже звертався до Чернігівського окружного адміністративного суду з аналогічним позовом, разом з тим позовна заява ОСОБА_1 14.01.2016 була залишена судом без руху та 27.01.2016 адміністративний позов повернуто позивачу у звязку з не усуненням останнім недоліків поданої позовної заяви. При цьому, зазначив, що попереднє звернення позивача до суду з адміністративним позовом не є підставою для поновлення строку звернення до суду з даним позовом.

Позивач у судовому засіданні проти задоволення клопотання представника відповідачів про залишення адміністративного позову без розгляду заперечував та зазначив, що у відповідності до статті 233 Кодексу законів про працю України працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки. При цьому, зазначив, що трудову книжку він отримав лише через тиждень після ознайомлення із наказом про звільнення від 14.12.2015, що, на думку позивача, є поважною причиною пропуску строку звернення до адміністративного суду із позовною заявою. Крім того, позивач, як на підставу для визнання поважними причин пропуску строку звернення до суду з адміністративним позовом, вказує на те, що він у місячний термін - 12.01.2016 звертався до Чернігівського окружного адміністративного суду з аналогічним позовом.

Проаналізувавши клопотання представника відповідачів про залишення без розгляду адміністративного позову ОСОБА_1, суд вважає, що клопотання підлягає задоволенню частково, виходячи з наступного.

Так, у відповідності до частини 1 статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Згідно з частиною 1 статті 99 КАС України адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Тобто, чинне законодавство обмежує право особи на звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів конкретно визначеним строком. Це, насамперед, викликано специфікою спорів, що розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах. Дані строки обмежують час, протягом якого вказані правовідносини можуть вважатися спірними.

Згідно з частиною 2 статті 8 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

За приписами статті 17 Закону України від 23.02.2006 №3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (ратифіковано Україною 17.07.1997) визначено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Водночас, як зазначив Європейський Суд з прав людини в ухвалі щодо прийнятності від 30.08.2006 (справа «Каменівська проти України»), «право на звернення до суду, одним з аспектів якого є право доступу до суду не є абсолютним, воно може бути обмеженим. Правила регулювання строків для подання скарги, безумовно, мають на меті забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності. Зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці правила будуть застосовані».

Отже, за практикою Європейського Суду з прав людини право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, у тому числі і встановленням строків на звернення до суду за захистом порушених прав (справа «Стаббігс на інші проти Великобританії», справа «Девеер проти Бельгії»).

У свою чергу, суд зазначає, що у відповідності до частини 3 статті 99 КАС України для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.

Публічна служба, відповідно до пункту 15 частини 1 статті 3 КАС України - це діяльність на державних політичних посадах, професійна діяльність суддів, прокурорів, військова служба, альтернативна (невійськова) служба, дипломатична служба, інша державна служба, служба в органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач проходив службу в органах прокуратури та наказом Прокуратури Чернігівської області від 14.12.2015 №556 останнього було звільнено з посади прокурора прокуратури Бахмацького району та органів прокуратури Чернігівської області у звязку зі скороченням чисельності та штату працівників, на підставі пункту 1 частини 1 статті 40 Кодексу законів про працю України та пункту 9 статті 51 Закону України «Про прокуратуру».

Тобто, позивач перебував на публічній службі, а відтак, при визначенні строку звернення до адміністративного суду у спірних відносинах мають застосовуватися саме положення частини 3 статті 99 КАС України, якими передбачено місячний строк звернення до суду з адміністративним позовом.

При цьому, у судовому засіданні встановлено, що позивач із наказом про звільнення його з органів прокуратури від 14.12.2015 №556 ознайомився 14.12.2015, що підтверджується його власноручним підписом на копії наказу (а.с.41) та не заперечувалось позивачем у судовому засіданні.

Разом з тим, до суду з адміністративним позовом ОСОБА_1 звернувся лише 12.02.2016, що підтверджується відбитком печатки, наявному на адміністративному позову (а.с. 5).

За таких обставин, суд дійшов висновку про те, що позивачем при зверненні до суду з адміністративним позовом пропущено місячний строк звернення, передбачений частиною 3 статті 99 КАС України, а тому позовні вимоги ОСОБА_1 у частині визнання незаконним та скасування наказу прокурора Чернігівської області від 14.12.2015 № 556 про звільнення ОСОБА_1 із займаної посади, поновлення ОСОБА_1 на посаді прокурора Бахмацької місцевої прокуратури з 15.12.2015 та стягнення з Прокуратури Чернігівської області на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 15.12.2015 по день фактичного поновлення на відповідній посаді підлягають залишенню без розгляду.

При цьому, позовна вимога позивача про зобовязання прокуратури Чернігівської області здійснити перерахунок заробітної плати з 15.07.2015 по дату фактичного звільнення - 14.12.2015 з негайною виплатою ОСОБА_1 недоотриманої заробітної плати, у відповідності до рішення Конституційного Суду України від 15.10.2013 у справі № 1-18/2013, є такою, яка не обмежується будь-яким строком звернення та підлягає подальшому розгляду у відповідності до положень КАС України.

У свою чергу, частиною 1 статті 100 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що адміністративний позов, поданий після закінчення строків, установлених законом, залишається без розгляду, якщо суд на підставі позовної заяви та доданих до неї матеріалів не знайде підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, про що постановляється ухвала.

При цьому, варто зауважити, що поважними є причини, пов'язані з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами для особи на вчинення певних дій (у даному випадку - на подання позову до суду).

Оскільки, дане поняття за своєю суттю є оціночним, суд у кожному конкретному випадку має надати правову оцінку відповідним обставинам та, як наслідок, визначити, чи можуть такі обставини бути визнані поважними.

Європейський Суд з прав людини у Справі «Пономарьов проти України» зазначив, що вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави.

Так, позивач, як на підставу для визнання поважними причин пропуску строку звернення до суду з адміністративним позовом, вказує на те, що про порушення своїх прав останній дізнався з моменту отримання ним трудової книжки 21.12.2015, а саме через тиждень після ознайомлення із наказом про своє звільнення від 14.12.2015 №556.

При цьому, позивач посилається на частину 1 статті 233 Кодексу законів про працю України, якою передбачено, що працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки.

Тобто, позивач вважає, що датою з якої починається місячний строк для звернення до суду з адміністративним позовом є дата отримання останнім трудової книжки.

Разом з тим, суд не погоджується з такою позицією позивача, оскільки імперативною нормою Кодексу законів про працю України передбачено альтернативу у питанні настання моменту з якого починається строк звернення до суду з позовною заявою у справах про звільнення «або з дня вручення копії наказу про звільнення, або з дня видачі трудової книжки».

У свою чергу, позивач про порушення своїх прав дізнався під час ознайомлення із наказом про його звільнення - 14.12.2015, а тому вищевказане твердження позивача не може бути визнано судом як підстава для поновлення йому строку звернення до суду з адміністративним позовом.

Крім того, позивач, як на підставу для визнання поважними причин пропуску строку звернення до суду з адміністративним позовом, вказує на те, що він у місячний термін - 12.01.2016 звертався до Чернігівського окружного адміністративного суду з аналогічним позовом.

При цьому, як вбачається з матеріалів справи (а.с.53-54), ухвалою суду від 14.01.2016 позовну заяву ОСОБА_1 було залишено без руху та позивачу надано п'ятиденний строк, з моменту отримання копії ухвали суду, для усунення вказаного у ній недоліку.

У звязку із невиконанням ухвали суду від 14.01.2016, ухвалою суду від 27.01.2016 позовну заяву ОСОБА_1 повернуто позивачу з усіма доданим до неї матеріалами (а.с.55-56). Повторно з аналогічним позовом позивач звернувся лише 12.02.2016.

Разом з тим, суд не погоджується з твердженням позивача, що попереднє звернення позивача, у термін передбачений частиною 3 статті 99 КАС України (місячний термін), до Чернігівського окружного адміністративного суду із аналогічною позовною заявою є підставою для визнання причин пропуску строку звернення із даним позовом поважними, оскільки поважними причинами визнаються лише такі обставини, які є обєктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, що звернулась з адміністративним позовом, повязані з дійсно істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій та підтверджені належним чином.

У свою чергу, суд зазначає, що позивач має вищу юридичну освіту, займав посади в органах прокуратури, а тому повинен бути обізнаний з нормами КАС України.

При цьому, позивачем до суду не надано жодних належних доказів, які б свідчили про наявність обґрунтованих причин, що перешкоджали йому звернутися у строки, встановлені частиною 3 статті 99 Кодексу адміністративного судочинства України.

У свою чергу, встановлення строків звернення до суду передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та досягнення юридичної визначеності у публічно-правових відносинах. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними, після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини набувають ознаки стабільності.

Відповідно до частини другої статті 100 Кодексу адміністративного судочинства України позовна заява може бути залишена без розгляду як на стадії вирішення питання про відкриття провадження в адміністративній справі без проведення судового засідання, так і в ході підготовчого провадження чи судового розгляду справи.

Суд своєю ухвалою залишає позовну заяву без розгляду, якщо позовну заяву подано з пропущенням, встановленого законом, строку звернення до адміністративного суду і суд не знайшов підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними (пункт 9 частини першої статті 155 Кодексу адміністративного судочинства України).

За таких обставин та з урахування відсутності підстав для визнання причин пропуску ОСОБА_1 строку звернення до адміністративного суду поважними, суд дійшов висновку, що адміністративний позов ОСОБА_1 у частині визнання незаконним та скасування наказу прокурора Чернігівської області від 14.12.2015 № 556 про звільнення ОСОБА_1 із займаної посади, поновлення ОСОБА_1 на посаді прокурора Бахмацької місцевої прокуратури з 15.12.2015 та стягнення з Прокуратури Чернігівської області на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 15.12.2015 по день фактичного поновлення на відповідній посаді підлягає залишенню без розгляду.

Керуючись статтями 99, 100, 155, 165 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

У Х В А Л И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Генеральної прокуратури України, Прокуратури Чернігівської області в частині визнання незаконним та скасування наказу прокурора Чернігівської області від 14.12.2015 № 556 про звільнення ОСОБА_1 із займаної посади, поновлення ОСОБА_1 на посаді прокурора Бахмацької місцевої прокуратури з 15.12.2015 та стягнення з Прокуратури Чернігівської області на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 15.12.2015 по день фактичного поновлення на відповідній посаді - залишити без розгляду.

Ухвала набирає законної у порядку, встановленому статтею 254 Кодексу адміністративного судочинства України. Ухвала може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції протягом п'яти днів за правилами, встановленими статтями 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України, шляхом подання через суд першої інстанції апеляційної скарги.

Головуюча суддя В.В. Падій

Суддя С.Л. Клопот

ОСОБА_3