Справа № 163/545/16-а
Суддя: Гайдук А. Л.
Дата ухвалення: 2016-03-01 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 163/545/16-а
Провадження № 2-а/163/7/16
ЛЮБОМЛЬСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 березня 2016 року Любомльський районний суд Волинської області

у складі: головуючої - судді Гайдук А.Л.,

розглянувши в місті Любомль в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до управління Пенсійного фонду України в Любомльському районі Волинської області про визнання дій незаконними та зобов'язання провести перерахунок і виплату пенсії, -

в с т а н о в и в :

23 лютого 2016 року позивач ОСОБА_1 звернувся в суд з зазначеним адміністративним позовом, який обґрунтував тим, що з 30.06.1995 року по 04.01.2016 року він працював в органах прокуратури, зокрема, на посадах: слідчого прокуратури Старовижівського району, слідчого, старшого слідчого, помічника, старшого помічника прокурора Любомльської міжрайонної прокуратури, а з 19.09.2012 року по 04.01.2016 року - на посаді прокурора відділу приймання, опрацювання та аналізу оперативної інформації прокуратури Волинської області, з якої він був звільнений згідно наказу прокурора Волинської області від 04.01.2016 року №1к, на підставі п.9 ч.1 ст.51 Закону України «Про прокуратуру», п.1 ч.1 ст.40 КЗпП України, у зв'язку із скороченням кількості прокурорів органу прокуратури.

З 06 серпня 2008 року йому призначена пенсія за вислугою років відповідно до ст.50-1 Закону України «Про прокуратуру» від 05.11.1991 року №1789-ХІІ, в розмірі 86 відсотків від суми його заробітної плати, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування. Оскільки після призначення пенсії, він продовжував безперервно працювати в органах прокуратури до 04.01.2016 року, тому вважає, що має право на перерахунок пенсії, виходячи з розміру 90% від заробітку та довідок про заробітну плату, виданих при звільненні. Однак, на дану заяву, управління Пенсійного фонду України в Любомльському районі Волинської області листом від 09.02.2016 року повідомило позивача про прийняття 05.02.2016 року рішення, яким йому відмовлено у проведенні перерахунку призначеної пенсії із заробітку та стажу, у зв'язку із звільненням з роботи 04.01.2016 року, відповідно до п.5 Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 року за №213-VІІІ, яким з 01 червня 2015 року скасовано норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії призначаються відповідно до Закону України «Про прокуратуру».

Посилаючись на положення ч.1 ст.50-1 Закону України «Про прокуратуру» від 05.11.1991 року №1789-ХІІ, в редакції, що діяла на час призначення йому пенсії та до 01.10.2011 року, яка передбачала призначення пенсії прокурорам та слідчим зі стажем роботи не менше 20 років, у тому числі зі стажем роботи на посадах прокурорів і слідчих прокуратури не менше 10 років, в розмірі 80 відсотків від суми місячної (чинної) заробітної плати, при цьому, за кожен повний рік роботи понад 10 років на цих посадах передбачалось збільшення пенсії на 2 відсотки, але не більше 90 відсотків від суми місячного (чинного) заробітку, відповідно до яких він з 06.08.2008 року, тобто з дня призначення пенсії, по 01.10.2011 року, тобто по дату внесення змін до редакції вищевказаної ч.1 ст.50-1, згідно Закону №3668-VІ, продовжував безперервно працювати, тому вважає, що має право на перерахунок пенсії в частині збільшення відсотків від суми місячного (чинного) заробітку. Крім цього, вказує, що підстави та порядок перерахунку пенсій прокурорам регулювали частини 13 та 18 статті 50-1 Закону №1789-ХІІ, положення яких щодо перерахунку пенсії, у зв'язку з прийняттям Закону №3668-VІ, змін в цей період не зазнали (змінювалась лише нумерація частин цієї статті). Зазначеними нормами передбачено, що обчислення (перерахунок) пенсій проводиться за документами пенсійної справи та документами, додатково поданими пенсіонерами, виходячи з розміру місячного заробітку за відповідною посадою, з якої особа вийшла на пенсію, станом на час звернення за призначенням або перерахунком, а призначені працівникам прокуратури пенсії перераховуються, у зв'язку з підвищенням заробітної плати відповідних категорій прокурорсько-слідчих працівників.

З викладених підстав вважає, що прийняте відповідачем рішення про відмову у перерахунку призначеної йому пенсії є незаконним і таким, що порушує його гарантовані конституційні права на пенсійне забезпечення, у зв'язку із чим просив визнати його незаконним та зобов'язати відповідача здійснити перерахунок і виплату йому пенсії із збільшенням з 86% до 90% від заробітної плати з 28.01.2016 року, згідно довідок прокуратури Волинської області від 27.01.2016 року за №18-29, №18-30 та додатку №18-31, а понесені ним судові витрати присудити з Державного бюджету України в його користь та рішення суду звернути до негайного виконання.

Непогоджуючись із заявленими ОСОБА_1 позовними вимогами, управління Пенсійного фонду України в Любомльському районі Волинської області подало письмові заперечення від 29.02.2016 року за №701/07-10, у яких вказує на відсутність підстав для проведення перерахунку призначеної позивачу пенсії із заробітної плати та стажу роботи, відповідно до Закону України «Про прокуратуру», оскільки згідно п.2 ст.86 Закону України «Про прокуратуру», пенсія призначається в розмірі 60 відсотків від суми їхньої місячної (чинної) заробітної плати, до якої включаються всі види оплати праці, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування, одержуваної перед місяцем звернення за призначенням пенсії, та згідно п.5 Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 року №213-VІІІ з 01.06.2015 року скасовано норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії призначаються відповідно до Закону України «Про прокуратуру».

Сторони в судове засідання не з'явились.

Позивач ОСОБА_1 подав в канцелярію суду заяву про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримав повністю та просив їх задовольнити, а від начальника управління Пенсійного фонду України в Любомльському районі Волинської області надійшло письмове клопотання від 29.02.2016 року №704/07-10, у якому остання вказала, що управління Пенсійного фонду України в Любомльському районі Волинської області позовні вимоги ОСОБА_1 не підтримує та просила розгляд справи проводити без участі представника управління Фонду.

У зв'язку з наведеним та на підставі ч.4 ст.122 КАС України, судовий розгляд проведено в порядку письмового провадження без фіксування адміністративного процесу технічними засобами.

Дослідивши подані у справі докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов підставний та підлягає до задоволення частково.

Із поданого відповідачем заперечення від 29.02.2016 року за №701/07-10 встановлено, що ОСОБА_1 з 06 серпня 2008 року управлінням Пенсійного фонду України в Любомльському районі Волинської області було призначено пенсію за вислугою років згідно вимог ст.50-1 Закону України «Про прокуратуру» від 05.11.1991 року №1789-ХІІ (із змінами і доповненнями), та, як встановлено з матеріалів пенсійної справи ОСОБА_1, розмір зазначеної пенсії з дня її призначення встановлено у 86% від суми заробітної плати. Станом на день призначення пенсії, стаж позивача за вислугою років на посадах прокурорсько-слідчого складу становив 13 років 1 місяць 7 днів. Крім цього, до пенсії позивача встановлено надбавку, як учаснику бойових дій, та щомісячну цільову грошову допомогу на проживання учаснику бойових дій (а.с.19-20, 26).

Після призначення пенсії, ОСОБА_1 продовжував працювати в органах прокуратури до 04.01.2016 року, що стверджується копіями довідок прокуратури Волинської області від 27.01.2016 року за №18-29, №18-30, копією додатку до довідки від 27.01.2016 року №18-31 та копією наказу прокуратури Волинської області від 04.01.2016 року №1-к, відповідно до якого, старшого радника юстиції ОСОБА_1 звільнено з посади прокурора відділу приймання, опрацювання та аналізу оперативної інформації прокуратури області та з органів прокуратури з 4 січня 2016 року на підставі пункту 9 частини 1 статті 51 Закону України «Про прокуратуру», пункту 1 частини 1 статті 40 КЗпП України, у зв'язку із скороченням кількості прокурорів органу прокуратури (а.с.7, 9-10).

Після звільнення, 28.01.2016 року ОСОБА_1 звернувся в управління Пенсійного фонду України в Любомльському районі Волинської області з заявою про перерахунок призначеної йому пенсії, виходячи із заробітку та стажу роботи на день звільнення, тобто у розмірі 90 % від заробітної плати, згідно довідок, виданих за останнім місцем роботи (а.с.24).

За результатами розгляду такої заяви, відповідачем 05.02.2016 року прийнято рішення про відмову позивачу в проведенні перерахунку пенсії із заробітку та стажу, посилаючись на п.5 Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 року №213-VІІІ, відповідно до якого, з 1 червня 2015 року скасовано норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії призначаються відповідно до Закону України «Про прокуратуру» (а.с.8).

Незважаючи на те, що позивач після призначення йому пенсії з 06.08.2008 року продовжував працювати в органах прокуратури, зокрема, на посадах помічника, старшого помічника Любомльського міжрайонного прокурора до 18.09.2012 року, а з 19.09.2012 року до 04.01.2016 року на посадах прокурора відділів прокуратури Волинської області, що об'єктивно підтверджується його трудовою книжкою серії НОМЕР_1 від 07.08.1985 року, відповідач під час розгляду заяви від 28.01.2016 року про перерахунок пенсії здійснив обрахунок стажу роботи ОСОБА_1 на посадах прокурорсько-слідчого складу у 13 років 1 місяць 7 днів, про що зазначено у розпорядженні від 04.02.2016 року за №143895, який аналогічний стажу, що мав місце при призначенні пенсії у 2008 році (а.с.27).

Аналізуючи встановлені фактичні обставини в розрізі законодавства України, які регламентують спірні правовідносини, суд виходить з наступного.

Як встановлено вище, пенсія позивачу призначена 06.08.2008 року у відповідності до ч.1 ст.50-1 Закону України «Про прокуратуру» від 05.11.1991 року №1789-ХІІ зі змінами та доповненнями.

Згідно з частиною першою статті 50-1 Закону України «Про прокуратуру» (у редакції, чинній на час призначення пенсії позивачу), прокурори і слідчі зі стажем роботи не менше 20 років, у тому числі зі стажем роботи на посадах прокурорів і слідчих прокуратури не менше 10 років, мають право на пенсійне забезпечення за вислугу років незалежно від віку. Пенсія призначається в розмірі 80 відсотків від суми їхньої місячної (чинної) заробітної плати, до котрої включаються всі види оплати праці, на які нараховуються страхові внески, одержуваної перед місяцем звернення за призначенням пенсії. За кожен повний рік роботи понад 10 років на цих посадах пенсія збільшується на 2 відсотки, але не більше 90 відсотків від суми місячного (чинного) заробітку.

Таким чином, саме з урахуванням цієї норми позивачу 06.08.2008 року було призначено пенсію за вислугою років в розмірі 86% від суми заробітної плати, виходячи зі стажу роботи на посадах прокурорсько-слідчого складу 13 років 1 місяць 7 днів.

ОСОБА_1 після призначення пенсії продовжував працювати в органах прокуратури, а тому, за приписами даної норми, право на отримання пенсії в розмірі 90% від суми заробітної плати набув уже в липні 2010 року, як такий, що пропрацював на посадах прокурорсько-слідчого складу понад 15 років.

Законом України №3668-VІ, який набрав чинності з 1 жовтня 2011 року, було внесено зміни до статті 50-1 Закону №1789-ХІІ, зокрема змінено у відсотках розмір пенсії за вислугу років, яка призначається прокурорам і слідчим у разі реалізації ними такого права з 90% на 80%.

В подальшому, 27.03.2014 Законом України №1166-VІІ, знову було внесено зміни до ст.50-1 Закону №1789-ХІІ, і відповідно до цих змін пенсія прокурорам призначається в розмірі 70 відсотків від сум їх заробітної плати, на які нараховуються страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування.

Разом з тим, право на отримання пенсії в розмірі 90% від суми заробітної плати позивач набув до внесення вищенаведених змін у ст.50-1 Закону №1789-ХІІ.

У даному Законі підстави та порядок перерахунку пенсії прокурорам регламентовано частинами 13 та 18 статті 50-1, зміст яких змін не зазнавав, а змінювалась лише їх нумерація.

Відповідно до ч.13 ст.50-1 Закону №1789-ХІІ, обчислення (перерахунок) пенсій провадиться за документами пенсійної справи та документами, додатково поданими пенсіонерами, виходячи з розміру місячного заробітку за відповідною посадою, з якої особа вийшла на пенсію, станом на час звернення за призначенням або перерахунком.

Згідно з ч.18 ст.50-1 Закону №1789-ХІІ, призначені працівникам прокуратури пенсії перераховуються у зв'язку з підвищенням заробітної плати відповідних категорій прокурорсько-слідчих працівників. Перерахунок призначених пенсій провадиться з першого числа місяця, що йде за місяцем, у якому настали обставини, що тягнуть за собою зміну розміру пенсії. Якщо при цьому пенсіонер набув права на підвищення пенсії, різницю в пенсії за минулий час може бути виплачено йому не більш як за 12 місяців. Перерахунок пенсій провадиться з урахуванням фактично отримуваних працівником виплат і умов оплати праці, що існували на день його звільнення з роботи.

Аналіз зазначених норм вказує на те, що внесені Законом №3668-VІ та Законом №1166-VІІ зміни до статті 50-1 Закону №1789-ХІІ щодо розміру пенсії у відсотках стосуються виключно порядку призначення пенсії прокурорам і слідчим у разі реалізації ними права на пенсійне забезпечення, яке позивач реалізував 06.08.2008 року до прийняття зазначених Законів, як і до їх прийняття набув права на пенсію в розмірі 90% від заробітної плати, а не перерахунку вже призначеної пенсії. При цьому, процедури призначення та перерахунку пенсії різні за своїм змістом і механізмом їх проведення.

Аналогічна правова позиція міститься в постанові Верховного Суду України від 10.12.2013 року у справі № 21-420а13.

28.01.2016 року позивач звернувся до відповідача з заявою саме про перерахунок уже призначеної пенсії, а не її призначення. При цьому, положення ст.50-1 Закону №1789-ХІІ про збільшення розміру пенсії на 2 відсотки за кожен повний рік роботи понад 10 років на посадах прокурорів та слідчих, але не більше 90 відсотків від суми місячного (чинного) заробітку, за своїм змістом не передбачає призначення пенсії, як реалізація права на пенсійне забезпечення, а охоплюється поняттям саме перерахунку пенсії.

Зі змісту ч.3 ст.23 Загальної Декларації прав людини, п.4 ч.1 Європейської Соціальної хартії та ч.3 ст.46 Конституції України слідує, що кожна особа похилого віку має право на справедливу і задовільну винагороду, соціальний захист, за роки важкої праці та шкідливих робіт, яка є основним джерелом існування для них самих та їхніх сімей.

Отже, не звернення позивача з заявою про перерахунок призначеної йому пенсії у розмірі 90%, починаючи з липня 2010 року, тобто від коли він набув достатнього на це стажу, не позбавляє його права на такий перерахунок при звільненні з роботи з органів прокуратури.

Відмовляючи позивачу у перерахунку призначеної йому пенсії, відповідач посилається на положення п.2 ст.86 Закону України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 року №1697-VІІта п.5 Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення».

Відповідно до п.2 ст.86 Закону України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 року №1697-VІІ, чинного на день звільнення позивача з органів прокуратури, пенсія працівникам прокуратури призначається в розмірі 60 відсотків від суми їхньої місячної (чинної) заробітної плати, до якої включаються всі види оплати праці, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування, одержуваної перед місяцем звернення за призначенням пенсії.

Згідно ч.13 ст.86 зазначеного Закону, пенсії за вислугу років відповідно до цієї статті призначаються, перераховуються і виплачуються уповноваженими на це державними органами.

Аналіз описаних норм Закону №1697-VІІвказує на те, що вони регламентують пенсійне забезпечення працівника прокуратури, якому пенсія призначається саме за цим Законом від 14.10.2014 року №1697-VІІ, а як встановлено у справі, пенсія позивачу призначена у відповідності до положень ст.50-1 Закону України «Про прокуратуру» від 05.11.1991 року №1789-ХІІ.

Отже, виходячи з вищенаведеного, суд не приймає до уваги доводів відповідача, викладених у запереченні на позовну заяву, оскільки відповідачем було застосовано нові положення до правовідносин, які виникли до їх прийняття та суттєво звужують право на пенсійне забезпечення, що суперечить вимогам ч.1 ст.58 Конституції України, якою передбачено, що закони та нормативні акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність.

Аналогічна правова позиція викладена в ухвалі Вищого адміністративного суду України від 26 вересня 2013 року у справі № К/800/12309/13.

Статтею 22 Конституції України передбачено, що при прийнятті нових законів, або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Виходячи з даної конституційної норми, звуження змісту та обсягу права позивача на отримання пенсії в розмірі 90%, яку він правомірно набув у відповідності до вимог чинного на той час законодавства України, шляхом прийняття нових законів або внесення змін до чинних законів, за змістом ст.22 Конституції України, не допускається.

Крім того, відповідно до ст.ст.22, 64 Конституції України, право на пенсійне забезпечення відповідних категорій громадян встановлено законами України (в тому числі і Законом України «Про прокуратуру») є таким, що не підлягає звуженню та обмеженню.

Згідно п.5 Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 року №213-VІІІ, з 01.06.2015 року, у разі неприйняття до 1 червня 2015 року закону щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах з 1 червня 2015 року скасовуються норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії/щомісячне довічне грошове утримання призначаються відповідно до законів України "Про державну службу", "Про прокуратуру", "Про судоустрій і статус суддів", "Про статус народного депутата України", "Про Кабінет Міністрів України", "Про судову експертизу", "Про Національний банк України", "Про службу в органах місцевого самоврядування", "Про дипломатичну службу", Податкового та Митного кодексів України, Положення про помічника-консультанта народного депутата України.

Наведена норма свідчить про те, що з 01.06.2015 року не здійснюється призначення пенсій відповідно до спеціального законодавства, а саме, законів України "Про державну службу", "Про прокуратуру", "Про судоустрій і статус суддів", "Про статус народного депутата України", "Про Кабінет Міністрів України", "Про судову експертизу", "Про Національний банк України", "Про службу в органах місцевого самоврядування", "Про дипломатичну службу", Податкового та Митного кодексів України, Положення про помічника-консультанта народного депутата України, оскільки норми, які регулюють питання пенсійного забезпечення тієї категорії осіб, на яких поширюється дія цих законів скасовані.

Виходячи з принципу незворотності дії законів у часі, зазначені положення п.5 Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» стосуються порядку призначення пенсії прокурорам у разі реалізації ними права на пенсійне забезпечення, а не перерахунку вже призначеної пенсії, оскільки процедури призначення та перерахунку пенсії різні за змістом і механізмом їх проведення. Тому, скасування порядку нарахування пенсій за спеціальними законами з 1 червня 2015 року та подальше призначення таких пенсій на загальних підставах, не впливає на можливість проведення перерахунку пенсії, призначеної раніше, у відповідності до діючих на час її призначення норм Закону України «Про прокуратуру».

При виборі правової норми, що підлягає застосуванню до спірних правовідносин, суд враховує висновки Верховного Суду України, зокрема, висловлені у постановах Верховного Суду України від 17 грудня 2013 року (справа №21-445а13) та від 10 грудня 2013 року (справа №21-348а13).

Відповідно до постанови Верховного Суду України від 10 грудня 2013 року у справі про визнання дій неправомірними та зобов'язання вчинити певні дії, при перерахунку пенсії працівникам прокуратури має застосовуватися норма, що визначає розмір пенсії у відсотках, яка діяла на момент призначення пенсії. Крім того, згідно зі статтею 22 Конституції України, закріплені нею права і свободи не є вичерпними, гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законодавчих актів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Також, згідно викладеного у рішеннях Конституційного Суду України (рішення Конституційного Суду України від 06.07.1999 року №8-рп/99 у справі щодо права на пільги та від 20.03.2002 року № 5-рп/2002 у справі щодо пільг, компенсацій і гарантій) розуміння сутності соціальних гарантій працівників правоохоронних органів, зокрема працівників прокуратури, зміст та обсяг досягнутих ними соціальних гарантій не може бути звужено шляхом внесення змін до законодавства, а правовідносини щодо їхнього пенсійного забезпечення виникають на момент звернення за призначенням пенсії.

Відповідно до ст.244-2 КАС України, висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 237 цього Кодексу, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права.

Згідно ч. 1, 2 ст.71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Частиною 2 ст.19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі та в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України та законами України.

Відповідач не надав суду достатніх та беззаперечних доказів на обґрунтування правомірності своїх дій щодо відмови позивачу у перерахунку пенсії в контексті практики Верховного Суду України щодо недопущення звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод. Посилання відповідача на положення Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 року №213-VІІІ є неспроможними, оскільки вони регулюють питання призначення пенсій, а не їх перерахунку.

Враховуючи, що позивач звернувся 28.01.2016 року до відповідача із заявою про перерахунок пенсії, а не із заявою про призначення пенсії, управління Пенсійного фонду України в Любомльському районі Волинської області повинно було керуватися ст.50-1 Закону України «Про прокуратуру» від 05.11.1991 року №1789-ХІІ, в редакції, чинній на момент призначення пенсії.

Таким чином, суд дійшов висновку, що дії відповідача щодо відмови позивачу у перерахунку його пенсії за вислугою років, виходячи з його заробітку та стажу, який станом на липень 2010 року склав понад 15 років на посадах прокурорсько-слідчого складу, є неправомірними, оскільки не відповідають вимогам Конституції України та Закону.

Що стосується допущення постанови суду до негайного виконання, слід зазначити наступне.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.256 КАС України, негайно виконуються постанови суду про присудження виплати пенсій, інших періодичних платежів з Державного бюджету України або позабюджетних державних фондів - у межах суми стягнення за один місяць.

Поряд з цим, згідно з п.1 ч.2 ст.256 КАС України, суд, який прийняв постанову, за заявою осіб, які беруть участь у справі, або з власної ініціативи може ухвалою в порядку письмового провадження або зазначаючи про це в постанові звернути до негайного виконання постанову у разі стягнення всієї суми боргу при присудженні платежів, визначених пунктами 1 і 2 частини першої цієї статті.

Таким чином, з аналізу вказаної норми слідує висновок, що негайне виконання постанов в адміністративних справах може застосовуватись лише у разі стягнення суми боргу, а відтак вимога позивача про допущення до негайного виконання постанови суду зобов'язального характеру не може бути задоволена.

Відповідно до ч.1 ст.94 КАС України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України.

Враховуючи зміст позовних вимог та вирішення їх по суті спору, з Державного бюджету України в користь позивача слід стягнути понесені останнім та документально підтверджені судові витрати у виді судового збору в сумі 551,20 грн.

Керуючись ст.ст. 2, 11, ч.1 ст.94, ч.4 ст.122, ст.ст. 159-163, 167, ст.244-2 КАС України, на підставі ст.ст.22, 58, 64 Конституції України,ст.50-1 Закону України «Про прокуратуру» від 05.11.1991 року №1789-ХІІ, суд, -

п о с т а н о в и в :

Позов задовольнити частково.

Визнати неправомірними дії управління Пенсійного фонду України в Любомльському районі Волинської області щодо відмови у проведенні перерахунку пенсії ОСОБА_1, виходячи із заробітку та стажу, у зв'язку із звільненням з роботи 04.01.2016 року.

Зобов'язати управління Пенсійного фонду України в Любомльському районі Волинської області провести ОСОБА_1 перерахунок пенсії за вислугою років у відповідності дост.50-1 Закону України «Про прокуратуру» від 05.11.1991 року №1789-ХІІ (у редакції, що діяла станом на 06.08.2008 року) в розмірі 90% від середнього заробітку, зазначеного у довідках прокуратури Волинської області від 27.01.2016 року за №18-29, №18-30 та додатку до довідки прокуратури Волинської області від 27.01.2016 року за №18-31, та здійснити відповідні виплати починаючи з 28 січня 2016 року з врахуванням проведених виплат.

Стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 551 (п'ятсот п'ятдесят одну) гривню 20 копійок сплаченого судового збору.

В частині вимоги про звернення постанови суду до негайного виконання - відмовити.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Львівського апеляційного адміністративного суду через Любомльський районний суд Волинської області, протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Львівського апеляційного адміністративного суду.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого статтею 186 КАС України, якщо таку апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Головуюча: суддя А.Л. Гайдук