Справа № 822/6259/15
Суддя: Совгира Д. І.
Дата ухвалення: 2016-03-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 822/6259/15

Головуючий у 1-й інстанції: Шевчук О.П.

Суддя-доповідач: Совгира Д. І.

09 березня 2016 року

м. Вінниця

Вінницький апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Совгири Д. І.

суддів: Білоуса О.В. Курка О. П.

за участю:

секретаря судового засідання: Бондаренко С.А.,

представника позивача: ОСОБА_2,

представника відповідача: не з'явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу районного відділу Державної виконавчої служби Хмельницького міськрайонного управління юстиції на постанову Хмельницького окружного адміністративного суду від 20 січня 2016 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_3 до районного відділу Державної виконавчої служби Хмельницького міськрайонного управління юстиції про визнання дій протиправними та скасування постанови,

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернулася до Хмельницького окружного адміністративного суду з позовом до районного відділу Державної виконавчої служби Хмельницького міськрайонного управління юстиції про визнання дій протиправними та скасування постанови.

Постановою Хмельницького окружного адміністративного суду від 20 січня 2016 року адміністративний позов задоволено у повному обсязі.

Не погоджуючись з даною постановою суду, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального права просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким у задоволені позовних вимог відмовити.

Ухвалою Вінницького апеляційного адміністративного суду від 01 березня 2016 року судове засідання призначено в режимі відеоконференції на 09 березня 2016 року.

Однак, по технічним можливостям, а саме відсутності мережі інтернету, з'єднання з Хмельницьким окружним адміністративним судом виявилось не можливим, а тому колегія суддів апеляційної інстанції прийняла рішення про перехід розгляду справи у відкритому проваджені за участю сторін, які прибули до Вінницького апеляційного адміністративного суду.

В судовому засіданні представник позивача заперечувала проти задоволення апеляційної скарги відповідача та просила суд залишити її без задоволення, а постанову Хмельницького окружного адміністративного суду від 20 січня 2016 року - без змін.

Представник відповідача в судове засідання до Вінницького апеляційного адміністративного суду не з'явився, оскільки перебував у судовому засіданні Хмельницького окружного адміністративного суду для здійснення розгляду вказаної справи в режимі відеоконференції, однак не зміг взяти участь в режимі відеоконференції у зв'язку з відсутності мережі інтернету.

Заслухавши доповідь судді, пояснення представника позивача, яка прибула в судове засідання, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що рішенням Хмельницького міськрайонного суду з ОСОБА_3 стягнуто 72382,53 дол. США заборгованості та 1950,00 грн. судових витрат. Виконавчий лист №2-424-10 видано судом 11.05.2010 року.

Державним виконавцем Районного відділу державної виконавчої служби Хмельницького міськрайонного управління юстиції у відповідності до ст.ст.17, 19, 20 та 25 Закону України "Про виконавче провадження", 30.01.2013 року винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №36230087 з примусового виконання виконавчого листа Хмельницького міськрайонного суду №2-424-10 виданого 11.05.2010 року про стягнення з ОСОБА_3 на користь ВАТ "Райффайзен Банк Авіаль" 72382,53 дол. США заборгованості та 1950,00 грн. судових витрат.

В п.2 резолютивної частини вказаної постанови боржнику запропоновано самостійно виконати рішення в строк до 07.02.2013 року.

В пункті 3 постанови зазначено, що при невиконанні рішення в наданий для добровільного виконання строк, рішення буде виконано в примусовому порядку зі стягненням з боржника виконавчого збору та витрат, пов'язаних з провадженням виконавчих дій.

Зазначена постанова, згідно супровідного листа №1352 від 30.01.2013 року, направлена на адресу боржника рекомендованим листом з повідомленням про вручення, однак отримана ним не була, що підтверджується повернутим відповідачу рекомендованим листом без вручення адресату з відміткою підприємства поштового зв'язку "за закінченням терміну зберігання".

На підставі вимог ст.28 Закону, 23.06.2015 року, державним виконавцем районного відділу державної виконавчої служби Хмельницького міськрайонного управління юстиції винесено постанову про стягнення з боржника виконавчого збору (ВП №36230087) в розмірі 7238,25 доларів США та 195 грн.

Не погоджуючись з вказаною постановою державного виконавця позивач звернулася до суду за захистом своїх прав та законних інтересів.

Розглядаючи даний позов суд першої інстанції дійшов висновку про те, що оскаржувана постанова державного виконавця про стягнення виконавчого збору прийнята з порушенням норм чинного законодавства, оскільки позивача позбавлено можливості самостійно виконати рішення суду у строк, що встановлений в постанові про відкриття виконавчого провадження від 30.01.2013 року. Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції виходячи з наступного.

Положеннями ст. 1 Закону передбачено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до ч. 2 ст. 25 Закону державний виконавець протягом трьох робочих днів з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження в якій вказує про необхідність боржнику самостійно виконати рішення у строк до семи днів з моменту винесення постанови та зазначає, що у разі ненадання боржником документального підтвердження виконання рішення буде розпочате примусове виконання цього рішення із стягненням з боржника виконавчого збору і витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, передбачених цим Законом.

Сплив строку, наданого для добровільного виконання рішення суду, сам по собі не є тією достатньою підставою, з якою законодавець пов'язує стягнення виконавчого збору з боржника. Виконавчий збір стягується на підставі постанови державного виконавця, якщо боржником в установлений для цього строк рішення добровільно не виконано, а державним виконавцем вчинено дії, спрямовані на примусове виконання, які в цьому випадку не вчинялися.

Крім того, положеннями ч. 3 ст. 27 зазначеного Закону передбачено, що у разі отримання документального підтвердження про повне виконання рішення боржником до початку його примусового виконання державний виконавець закінчує виконавче провадження в порядку, встановленому цим Законом. Виконавчий збір та витрати, пов'язані з організацією та проведенням виконавчих дій, у такому разі з боржника не стягуються.

Аналогічна правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду України від 28.01.2015 року у справі № 3-217гс14 (у справі за аналогічним позовом).

Відповідно до частини 1 статті 28 Закону України «Про виконавче провадження» у разі невиконання боржником рішення майнового характеру у строк, встановлений частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного його виконання, постановою державного виконавця з боржника стягується виконавчий збір у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає стягненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом. У разі невиконання боржником у той самий строк рішення немайнового характеру виконавчий збір стягується в розмірі сорока неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з боржника - фізичної особи і в розмірі вісімдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з боржника - юридичної особи. У зазначених розмірах виконавчий збір стягується з боржника також у разі повернення виконавчого документа без виконання за письмовою заявою стягувача та у разі самостійного виконання боржником рішення після початку його примусового виконання, зокрема шляхом перерахування коштів безпосередньо на рахунок стягувача. Постанова про стягнення виконавчого збору може бути оскаржена в десятиденний строк у порядку, встановленому цим Законом.

Тобто, постанови державного виконавця про стягнення виконавчого збору та накладення штрафу належать до видів відповідальності за невиконання рішення самостійно.

Аналогічна позиція викладена в пункті 6 постанови пленуму Вищого адміністративного суду України від 13 грудня 2010 року № 3 «Про практику застосування адміністративними судами законодавства у справах із приводу оскарження рішень, дій чи бездіяльності державної виконавчої служби», яким надано роз'яснення, що постанови державного виконавця про стягнення виконавчого збору та накладення штрафу належать до видів відповідальності за невиконання рішення самостійно та за невиконання без поважних причин рішення, що зобов'язує боржника вчинити певні дії, та рішення про поновлення на роботі.

Виконавчий збір - це санкція відповідальності майнового характеру, що накладається на боржника за невиконання рішення у строк, встановлений для його самостійного виконання. Для застосування виконавчого збору виконавець приймає постанову, яка, у разі її невиконання самостійно, виконується примусово в установленому Законом України «Про виконавче провадження» порядку.

Крім того в постанові від 26.06.2014 року по справі К/800/32360/13 Вищий адміністративний суд звернув увагу на те, що за своєю правовою природою виконавчий збір є грошовою сумою, яка стягується з боржника у разі невиконання ним рішення у строк, встановлений для добровільного виконання, що зумовлює необхідність здійснення державним виконавцем заходів примусового виконання.

Більше того, вказав на те, що вислів «зумовлює необхідність здійснення» не слід ототожнювати з поняттям «передують», оскільки заходи примусового виконання вживаються державним виконавцем вже саме після невиконання рішення боржником самостійно та без поважних причин у строк, встановлений для його самостійного виконання.

Як встановлено судом апеляційної інстанції, що 30.01.2013 року винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №36230087 з примусового виконання виконавчого листа Хмельницького міськрайонного суду №2-424-10 виданого 11.05.2010 року про стягнення з ОСОБА_3 на користь ВАТ "Райффайзен Банк Авіаль" 72382,53 дол. США заборгованості та 1950,00 грн. судових витрат.

В п.2 резолютивної частини вказаної постанови боржнику запропоновано самостійно виконати рішення в строк до 07.02.2013 року.

В пункті 3 постанови зазначено, що при невиконанні рішення в наданий для добровільного виконання строк, рішення буде виконано в примусовому порядку зі стягненням з боржника виконавчого збору та витрат, пов'язаних з провадженням виконавчих дій.

Зазначена постанова, згідно супровідного листа №1352 від 30.01.2013 року, направлена на адресу боржника рекомендованим листом з повідомленням про вручення, однак отримана ним не була, що підтверджується повернутим відповідачу рекомендованим листом без вручення адресату з відміткою підприємства поштового зв'язку "за закінченням терміну зберігання".

Відповідно до ч.1 ст. 38 Закону України "Про виконавче провадження" копії постанов державного виконавця та інші документи виконавчого провадження (далі - документи виконавчого провадження), що державний виконавець зобов'язаний довести до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам із супровідними листами простою кореспонденцією, крім постанов про відкриття виконавчого провадження або відмову у відкритті виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувачу відповідно до статті 47 цього Закону, що надсилаються рекомендованим листом з повідомленням про вручення. Боржник вважається повідомленим про відкриття виконавчого провадження, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі.

Згідно до виконавчого листа Хмельницького міськрайонного суду №2-424-10 від 11.05.2010 року, адреса ОСОБА_3 зазначена АДРЕСА_1 (а.с.66).

Відповідно до супровідного листа районного відділу Державної виконавчої служби Хмельницького міськрайонного управління юстиції від 30.01.2013 року за вих.№1352,1353 було направлено ОСОБА_3 за адресою АДРЕСА_1 постанову державного виконавця про відкриття виконавчого провадження для відома та виконання (а.с. 46).

Крім того, постанова ВП №36230087 від 30.01.2013 року була направлена боржнику рекомендованим листом з повідомленням за адресою зазначеною у виконавчому документі (адміністративному позові) та повернулась до органу державної виконавчої служби у зв'язку із закінченням терміну зберігання, а отже порушення вимог закону у діях державного виконавця відсутні.

Отже, враховуючи вищезазначене колегія суддів апеляційної інстанції приходить до висновку, що державним виконавцем було здійснені усі дії для повідомлення ОСОБА_3 передбачених ст. 38 Закону України "Про виконавче провадження", а тому вище вказані обставини спростовують зауваження ОСОБА_3, щодо не направлення їй постанови про відкриття виконавчого провадження.

Також про обізнаність ОСОБА_3 із відкриттям виконавчого провадження свідчить її присутність під час проведення 13 березня 2013 року виконавчої дії щодо опису та арешту належного їй майна, а також отриманням 30.05.2013 року повідомлення про оцінку арештованого майна №7575 від 28.05.13 року, що засвідчується її особистими підписами на вказаних документах.

Відповідно до ч. 1 ст. 35 Закону України «Про виконавче провадження» за наявності обставин, що перешкоджають провадженню виконавчих дій, або у разі несвоєчасного одержання сторонами документів виконавчого провадження, внаслідок чого вони були позбавлені можливості скористатися правами, наданими їм цим Законом, державний виконавець може відкласти виконавчі дії за заявою стягувача чи боржника або з власної ініціативи на строк до десяти робочих днів.

Крім того, суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що після проведення опису та арешту майна ОСОБА_3 із заявою про відкладення виконавчих дій у зв'язку із несвоєчасним отриманням постанови про відкриття виконавчого провадження чи скаргою на дії державного виконавця не зверталась.

Також, суд звертає увагу на те, що постанова державного виконавця про відкриття виконавчого провадження ВП №36230087 від 30.01.2013 року та постанова про закінчення виконавчого провадження ВП №36230087 від 24.06.2015 року сторонами виконавчого провадження, зокрема, ОСОБА_3 не оскаржувались.

Доводи скаржника щодо не вчинення державним виконавцем будь - яких дій примусового характеру спростовуються матеріалами виконавчого провадження.

Так, відповідно до ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Державний виконавець, зокрема: здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення, у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом.

Пунктом 1 частини 1 статті 32 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що одним із заходів примусового виконання рішень є звернення стягнення на кошти та інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб.

Роз'яснення ж поняття «звернення стягнення на майно» надано законодавцем у статті 52 закону, де зазначено, що звернення стягнення на майно боржника полягає в його арештів вилученні та примусовій реалізації.

Тобто, для звернення стягнення на майно державний виконавець першочергово повинен його арештувати і вже потім вилучити.

13.03.2013 року державним виконавцем у відповідності до ст. 57 Закону України «Про виконавче провадження» за участю ОСОБА_3, її чоловіка ОСОБА_5 та двох понятих складено Акт опису та арешту майна боржника - садового будинку №38 по вул. Вишневій в м. Хмельницькому, в садівничому кооперативі «Кооператор».

09.04.2013 року з метою визначення вартості описаного майна боржника державним виконавцем керуючись ст. 13 закону винесено постанову про призначення експерта, суб'єкта оціночної діяльності - суб'єкта господарювання для участі у виконавчому провадженні, яка отримана боржницею 17.04.2013 року.

24.04.2013 року від стягувача у відповідності до положень ст. 42 закону надійшов авансовий внесок в розмірі 1 600,00 грн., який був перерахований суб'єкту оціночної діяльності.

30.05.2013 року ОСОБА_3 власним підписом засвідчила отримання повідомлення про оцінку арештованого майна №7575 від 28.05.2013 року.

Також, суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що ОСОБА_3 дізнавшись про оцінку арештованого майна відповідно до виконавчого провадження, яке відкрито на підставі виконавчого листа Хмельницького міськрайонного суду №2-424-10 виданого 11.05.2010 року не здійснила жодного заходу для продовження строку зазначеного в постанові ВП №36230087 від 30.01.2013 року про відкриття виконавчого провадження щодо добровільного виконання вказаного виконавчого листа.

Частиною 1 ст. 28 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що у разі невиконання боржником рішення майнового характеру у строк, встановлений частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного його виконання, постановою державного виконавця з боржника стягується виконавчий збір у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає стягненню чи поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом.

У зазначених розмірах виконавчий збір стягується з боржника також у разі повернення виконавчого документа без виконання за письмовою заявою стягувача та у разі виконання рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки та виконання боржником рішення після закінчення строку для самостійного його виконання, зокрема шляхом перерахування коштів безпосередньо на рахунок стягувача.

Постанова про стягнення виконавчого збору може бути оскаржена в десятиденний строк у порядку, встановленому цим Законом.

Виконавчий збір стягується незалежно від вчинення державним виконавцем заходів примусового виконання, передбачених цим Законом.

Виконавчий збір не стягується за виконавчими документами про конфіскацію майна, стягнення періодичних платежів, накладення арешту на майно для забезпечення позовних вимог, стягнення виконавчого збору, витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, штрафів, накладених відповідно до вимог цього Закону, за виконавчими документами, які підлягають негайному виконанню, а також у разі перерахування коштів стягувачу у випадку, передбаченому частиною другою статті 27 цього Закону, та у разі виконання рішень у порядку, встановленому Законом України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень».

Крім того, в матеріалах справи відсутні будь - які належні та допустимі докази звільнення ОСОБА_3 від сплати виконавчого збору передбачений Закону України «Про виконавче провадження».

Частиною 6 статті 28 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що у разі завершення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктом 1 частини першої статті 47, пунктами 2 і 8 частини першої статті 49 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня після завершення (закінчення) такого виконавчого провадження відкриває виконавче провадження за постановою про стягнення виконавчого збору.

Оскільки від ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» надійшла заява про відсутність заборгованості ОСОБА_3 перед банком і боржником подано квитанцію про сплату на користь банку 1 950, 00 грн. судових витрат, державним виконавцем у відповідності до п.8 ч.1 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження» 24 червня 2015 року було винесено постанову про закінчення виконавчого провадження, а постанову про стягнення виконавчого збору виведено в окреме виконавче провадження ВП №47967496, у зв'язку з його несплатою.

Як вбачається з матеріалів справи та не заперечується представником позивача, ОСОБА_3 самостійно рішення суду не виконала у встановлений державним виконавцем строк зазначеного в постанові ВП №36230087 від 30.01.2013 року про відкриття виконавчого провадження, також позивачем не було вжито жодних заходів щодо продовження строку для добровільного виконання виконавчого листа, а тому колегія суддів вважає, що державним виконавцем прийнято постанову про стягнення виконавчого збору на підставі, у межах повноважень та у спосіб, передбачений чинним законодавством.

Відповідно до ст.86 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до ч.1 ст.195 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

В силу пункту 3 частини 1 статті 198 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції має право скасувати її та прийняти нову постанову суду.

З огляду на викладене, відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 198, п. 3 ч. 1 ст. 202 КАС України, суд апеляційної інстанції, за наслідками розгляду апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції, вирішив скасувати її та прийняти нову постанову про відмову в задоволенні позову, з підстав невідповідності висновків суду обставинам справи.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, 198, 202, 205, 207, 212, 254 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

апеляційну скаргу районного відділу Державної виконавчої служби Хмельницького міськрайонного управління юстиції задовольнити повністю.

Постанову Хмельницького окружного адміністративного суду від 20 січня 2016 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_3 до районного відділу Державної виконавчої служби Хмельницького міськрайонного управління юстиції про визнання дій протиправними та скасування постанови скасувати та прийняти нову постанову.

У задоволені адміністративного позову відмовити.

Постанова суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст. 212 КАС України.

Головуючий Совгира Д. І.

Судді Білоус О.В. Курко О. П.