Справа № 607/11080/14-а
Суддя: Большакова Олена Олегівна
Дата ухвалення: 2016-03-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 березня 2016 року Справа № 876/9516/14

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі :

головуючого судді Большакової О.О.,

суддів Глушка І.В., Макарика В.Я.,

розглянувши в порядку письмового провадження у м. Львові адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до управління праці та соціального захисту населення Тернопільської районної державної адміністрації про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити дії за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 26 липня 2014 року,

В С Т А Н О В И В :

01 липня 2014 року ОСОБА_1 звернулася до Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області з адміністративним позовом до управління праці та соціального захисту населення Тернопільської районної державної адміністрації про визнання протипрвними дій, зобов'язання нарахувати і виплатити за період з 01 січня 2014 року по 30 червня 2014 року допомогу по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку в розмірі прожиткового мінімуму для дітей віком до 6 років відповідно до ч. 1 ст. 15 Закону України «Про державну допомогу сім'ям з дітьми».

Постановою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 26 липня 2014 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись з таким судовим рішенням, його оскаржила ОСОБА_1 Вважає, що оскаржувана постанова є незаконною. Просить скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нову про задоволення позовних вимог у повному обсязі. В обґрунтування скарги зазначила, що відповідач з 01.01.2014 р. по 30.06.2014 р. виплачував їй допомогу по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку в сумі 130 грн. керуючись ч. 1 ст. 15 Закону України «Про державну допомогу сім'ям з дітьми» в редакції Закону від 28.12.2007 р. № 107-Х/І, котра діяла до 31.12.2008 р. Хоча таку допомогу з 01.01.2014 р. по 30.06.2014 р. вона повинна була б отримувати в розмірі встановленого законом прожиткового мінімуму для дітей віком до 6 років, тобто відповідно до ч. 1 ст. 15 Закону України «Про державну допомогу сім'ям з дітьми» в редакції Закону України № 2334-111 від 22.03.2001 року.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 197 КАС України, колегія суддів вважає за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження, оскільки апеляційну скаргу подано на рішення суду першої інстанції, яке прийнято у порядку скороченого провадження за результатами розгляду справ, передбачених пунктами 1, 2 частини першої статті 183-2 цього Кодексу.

Заслухавши суддю-доповідача, вивчивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних міркувань.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 є матір'ю неповнолітнього сина ОСОБА_2, що стверджується свідоцтвом про народження серія НОМЕР_1, актовий запис №29 від 03.11.2011року (а.с. 6).

Згідно довідки № 939 від 25.06.2014 року ОСОБА_1 отримує допомогу по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку в розмірі 130 грн. щомісячно (а.с. 7).

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що допомога по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку нараховувалась та виплачувалась у розмірах, встановлених діючим законодавством на час виникнення спірних правовідносин.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з наступних підстав.

Нормою ст. 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування зобов'язані діяти лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 1 Закону України «Про державну допомогу сім'ям з дітьми», громадяни України, в сім'ях яких виховуються та проживають неповнолітні діти, мають право на державну допомогу у випадках та на умовах, передбачених цим Законом та іншими законами України.

Статтею 3 Закону України «Про державну допомогу сім'ям з дітьми» передбачено, що одним з видів державної допомоги сім'ям з дітьми є допомога по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку.

Згідно ст. 15 Закону України «Про державну допомогу сім'ям з дітьми» (чинною на момент виникнення спірних правовідносин, та яка діяла в період з 01.01.2014 р. по 30.06.2014 р.) допомога по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку надається у розмірі, що дорівнює різниці між прожитковим мінімумом, встановленим для працездатних осіб та середньомісячним сукупним доходом сім'ї в розрахунку на одну особу за попередні шість місяців, але не менше 130 гривень.

Згідно абзацу 2 статті 19 Порядку призначення і виплати державної соціальної допомоги сім'ям з дітьми, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів № 1751 від 27.12.2001 р., виплата допомоги в розмірі, що перевищує мінімальний (130 грн.), здійснюється протягом шести календарних місяців. Якщо особа, якій призначена допомога, після закінчення зазначеного строку не підтвердила право на призначення допомоги у розмірі, що перевищує мінімальний, допомога виплачується у мінімальному розмірі.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено матеріалами справи, ОСОБА_1 не підтвердила право на призначення допомоги у розмірі, що перевищує мінімальний.

Суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що управління соціального захисту населення Тернопільської районної державної адміністрації Тернопільської області в період з 01.01.2014 р. по 30.06.2014 р. виплачувало позивачу допомогу у розмірах, встановлених ст. 15 Закону України «Про державну допомогу сім'ям з дітьми» та Постановою КМУ «Про порядок призначення та виплати державної допомоги сім'ям з дітьми» від 27.12.2001 року № 1751, тому підстав для здійснення перерахунку допомоги у розмірі прожиткового мінімуму встановленого для дітей віком до шести років за вказаний період не має.

З огляду на викладене, правильним є висновок суду першої інстанції про відмову в задоволенні позовних вимог.

Колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку про те, що судом першої інстанції при винесені оскаржуваної постанови вірно дано правову оцінку обставинам справи і ухвалено судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, що є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а постанови суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст. 160, ч. 10 ст. 183-2, 195, 197, 198, 200, п. 1 ч. 1 ст. 205, ст. 206, 254 КАС України, суд,

У Х В А Л И В :

апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 26 липня 2014 року у справі № 607/11080/14-а - без змін.

Ухвала є остаточною та касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя О.О. Большакова

Судді І.В. Глушко

В.Я. Макарик