Справа № 807/1236/15
Суддя: Онишкевич Тарас Володимирович
Дата ухвалення: 2016-03-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 березня 2016 року Справа № 876/112/16

Львівський апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Онишкевича Т.В.,

суддів Дяковича В.П., Іщук Л.П.,

з участю секретаря судових засідань Гелецького П.В.,

позивача ОСОБА_2,

представника позивача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Закарпатського окружного адміністративного суду від 27 жовтня 2015 року у справі за його позовом до управління Міністерства внутрішніх справ України в Закарпатській області, третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача Ужгородський міський відділ управління Міністерства внутрішніх справ України в Закарпатській області про поновлення на роботі та стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу,

ВСТАНОВИВ :

26 травня 2015 року ОСОБА_2 звернувся до суду з адміністративним позовом, у якому просив:

1) визнати протиправним наказ управління Міністерства внутрішніх справ України в Закарпатській області (далі - УМВС) за № 698 від 27.05.2015 року «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності окремих працівників Ужгородського МВ УМВС» в частині звільнення його з посади слідчого відділення Ужгородського міського відділу управління Міністерства внутрішніх справ України в Закарпатській області (далі - МВ УМВС);

2) визнати протиправним наказ УМВС за № 98 о/с від 29.05.2015 року «По особовому складу» в частині свого із вказаної посади;

3) зобов'язати відповідача поновити його на займаній посаді та виплатити середній заробіток за час вимушеного прогулу.

Постановою Закарпатського окружного адміністративного суду від 27 жовтня 2015 року у справі № 807/1236/15 у задоволенні позову було відмовлено.

У поданій апеляційній скарзі позивач ОСОБА_2 просить зазначену постанову суду першої інстанції скасувати та прийняти нову, якою його позовні вимоги задовольнити у повному обсязі. Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що судом першої інстанції було безпідставно враховано як належний та допустимий доказ у підтвердження факту отримання ним неправомірної винагороди висновок службового розслідування, а не вирок суду. При цьому судом не було взято до уваги позитивну службову характеристику ОСОБА_2, підписану керівником МВ УМВС, яка була подана відповідачем разом з матеріалами службової перевірки щодо позивача.

Окремо апелянт звертає увагу суду апеляційної інстанції на те, що його було притягнуто до дисциплінарної відповідальності з порушенням встановленої процедури, оскільки стягнення оголошується в наказі (розпорядженні) і повідомляється працівнику під розписку протягом 3-денного строку.

Позивач ОСОБА_2 та його представник у ході апеляційного розгляду підтримали апеляційні вимоги, просили скасувати оскаржуване судове рішення та прийняти нове про задоволення його позову.

Інші особи, які беруть участь у справі, на виклик апеляційного суду не прибули, що не перешкоджає розгляду справи відповідно до ч. 4 ст. 196 КАС України.

Заслухавши суддю-доповідача та учасників судового розгляду, перевіривши матеріали справи і проаналізувавши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до переконання, що подана апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких міркувань.

Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_2, суд першої інстанції виходив із того, що проведеним службовим розслідуванням було встановлено факт отримання позивачем 22.05.2015 року близько 19 год. 30 хв. у ресторані «Дельфін», розташованому в м. Ужгороді, на Київській набережній, 3 від громадянина ОСОБА_5 неправомірної вигоди у розмірі 1000 доларів США за непритягнення його до кримінальної відповідальності .

Вказаними діями ОСОБА_2 грубо порушив вимоги статті 7 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України, Присяги працівника органів внутрішніх справ України, Закону України «Про міліцію», наказів МВС України від № 81-2007, 157-2007.

При цьому судом першої інстанції було відхилено доводи позивача про те, що порушення кримінальної справи не є законною підставою для звільнення з органів внутрішніх справ без наявності вироку або постанови суду, якими б його було визнано винним у вчиненні злочину, оскільки ця обставина не свідчить про відсутність ознак дисциплінарного проступку в його діях, що призвела до порушенням службової дисципліни.

Відтак, на переконання суду першої інстанції, зазначені дії ОСОБА_2 є такими, що суперечать нормативним актам, дотримуватись яких він був зобов'язаний під час проходження служби, підривають авторитет працівника органів внутрішніх справ та є несумісними із перебуванням на службі.

Даючи правову оцінку оскаржуваному судовому рішенню та доводам апелянта, апеляційний суд виходить із таких міркувань.

Суть службової дисципліни, обов'язки осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ України (далі - особи РНС) стосовно її дотримання, види заохочень та дисциплінарних стягнень, порядок і права начальників щодо їх застосування, а також порядок оскарження дисциплінарних стягнень визначено Дисциплінарним статутом органів внутрішніх справ України, який затверджено Законом України від 22.02.2006 року № 3460-IV (далі - Дисциплінарний статут), чинного на час виникнення спірних правовідносин.

Статтею 1 Дисциплінарного статуту визначено, що службовою дисципліною є дотримання особами РНС Конституції і законів України, актів Президента України і Кабінету Міністрів України, наказів та інших нормативно-правових актів Міністерства внутрішніх справ України, підпорядкованих йому органів і підрозділів та Присяги працівника органів внутрішніх справ України.

Під дисциплінарним проступком слід вважати невиконання чи неналежне виконання особою РНС службової дисципліни (ст. 2 Дисциплінарного статуту).

Статтею 5 Дисциплінарного статуту передбачено можливість притягнення особи РНС до дисциплінарної відповідальності поряд із адміністративною, кримінальною чи матеріальною відповідальністю.

Приписами статті 7 Дисциплінарного статуту визначено, що службова дисципліна базується на високій свідомості та зобов'язує кожну особу РНС, окрім іншого, дотримуватися законодавства, неухильно виконувати вимоги Присяги працівника органів внутрішніх справ України, статутів і наказів начальників; дотримуватися норм професійної та службової етики; у службовій діяльності бути чесною, об'єктивною і незалежною від будь-якого впливу громадян, їх об'єднань та інших юридичних осіб; сприяти начальникам у зміцненні службової дисципліни, забезпеченні законності та статутного порядку; з гідністю і честю поводитися в позаслужбовий час, бути прикладом у дотриманні громадського порядку, припиняти протиправні дії осіб, які їх учиняють.

Статтею 12 Дисциплінарного статуту, якою визначено види дисциплінарних стягнень, які можуть накладатися на осіб РНС за порушення службової дисципліни, передбачено можливість звільнення з органів внутрішніх справ.

Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 22.02.2012 року № 155, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 25.04.2012 року за № 628/20941, було затверджено Правила поведінки та професійної етики осіб рядового та начальницького складу органів внутрішніх справ України (далі - Правила поведінки).

Відповідно до пункту 4.1. розділу ІІІ Правил поведінки працівник органів внутрішніх справ, керуючись Присягою, відповідно до службового обов'язку, дотримуючись професійних честі і гідності, бере на себе такі моральні зобов'язання, як бути прикладом безумовного дотримання вимог законів та службової дисципліни в професійній діяльності та приватному житті, залишатися за будь-яких обставин чесним і непідкупним, відданим інтересам служби.

Бездоганне виконання моральних зобов'язань забезпечує право працівника на суспільну довіру, повагу, визнання і підтримку громадян (п. 4.2. розділу ІІІ Правил поведінки).

Постановою Кабінету Міністрів України від 29.07.1991 року № 114 було затверджене Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, яке визначає порядок проходження служби особами рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, їх права і обов'язки (далі - Положення), що було чинне на час виникнення спірних правовідносин.

Відповідно до пункту 23 Положення особи РНС несуть дисциплінарну, адміністративну, матеріальну та кримінальну відповідальність згідно з законодавством.

Підпунктом «є» пункту 64 Положення передбачено можливість звільнення осіб середнього, старшого і вищого начальницького складу зі служби в запас (з постановкою на військовий облік) за порушення дисципліни.

При цьому приписами частини 1 статті 14 Дисциплінарного статуту передбачено, що з метою з'ясування всіх обставин дисциплінарного проступку, учиненого особою рядового або начальницького складу, начальник призначає службове розслідування.

22.05.2015 року начальником УМВС було видано наказ за № 671 «Про призначення службового розслідування» за фактом затримання позивача працівниками УМВС та прокуратури Закарпатської області під час отримання ним неправомірної вигоди від ОСОБА_5 у розмірі 1000 доларів США за непритягнення до кримінальної відповідальності.

Відповідно до матеріалів службового розслідування (а.с. 67-122) у ході його проведення було встановлено, що 22.05.2015 року близько 19 год. 30 хв. у ресторані «Дельфін», розташованому на Київській набережній, 3 у м. Ужгороді Закарпатської області, працівниками УМВС та прокуратури Закарпатської області було затримано ОСОБА_2 під час отримання ним у громадянина ОСОБА_5 неправомірної вигоди у розмірі 1000 доларів США, які були помічені за допомогою люмінесцентних засобів, за непритягнення останнього до кримінальної відповідальності. При цьому 19.05.2015 року слідчим відділом прокуратури Закарпатської області було відкрито кримінальне провадження № 0000128 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною 3 статті 368 КК України, за зверненням ОСОБА_6 про вимагання у нього позивачем грошових коштів у розмірі 1000 доларів США.

За висновком службового розслідування ОСОБА_2 грубо порушив вимоги статті 7 Дисциплінарного статуту, Присяги працівника органів внутрішніх справ України, Закону України «Про міліцію», наказів МВС України від № 81-2007, 157-2007 у зв'язку із одержанням неправомірної вигоди за непритягнення громадянина ОСОБА_5 до кримінальної відповідальності, що сталося внаслідок його низьких морально-ділових якостей, особистої недисциплінованості, нехтування вимогами відомчих нормативних документів з питань дотримання дисципліни і законності.

27.05.2015 року відповідачем було винесено наказ № 698 «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності окремих працівників Ужгородського МВ УМВС», пунктом 1 якого за грубе порушення вимог статті 7 Закону «Про дисциплінарний статут органів внутрішніх справ», Присяги працівника органів внутрішніх справ України, Закону України «Про міліцію», наказів Міністерства внутрішніх справ України № 81-2007, 157-2007 ОСОБА_2 було вирішено звільнити із органів внутрішніх справ за пунктом «є» статті 64 (за порушення дисципліни) Положення (а.с.15).

29.05.2015 року відповідачем винесено наказ № 98 о/с «По особовому складу», яким відповідно до підпункту «є» (за порушення дисципліни) пункту 64 Положення звільнено з органів внутрішніх справ у запас Збройних Сил лейтенанта міліції ОСОБА_2, слідчого слідчого відділення МВ УМВС з 03.06.2015 року на підставі пункту 1 наказу УМВС від 27.05.2015 року № 698.

Пнри цьому апеляційний суд звертає увагу на те, що оскаржувані накази УМВС № 698 від 27.05.2015 року та № 98 о/с від 29.05.2015 року були прийняті відповідно до положень підпункту «є» пункту 64 Положення, тобто у зв'язку із порушенням дисципліни позивачем, а не у зв'язку із наявністю у його діях ознак злочину, як на цьому наполягає ОСОБА_2

На переконання апеляційного суду, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що відсутність на час прийняття рішення про звільнення ОСОБА_2 вироку або постанови суду, якими б позивача було визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого частиною 3 статті 368 КК України, не свідчить про відсутність у його діях ознак дисциплінарного проступку (порушення службової дисципліни).

Суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що у ході проведеного службового розслідування позивач ОСОБА_2 відмовився від надання пояснень та жодним чином не намагався спростувати чи поставити під сумнів висновки, зроблені під час його проведення.

При цьому слід вважати обґрунтованими висновки відповідача про те, що службовим розслідуванням було встановлено факт затримання 22.05.2015 року позивача ОСОБА_2 під час отримання ним у громадянина ОСОБА_5 неправомірної вигоди у розмірі 1000 доларів США після порушення за заявою останнього від 19.05.2015 року кримінально провадження № 0000128 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною 3 статті 368 КК України, за фактом вимагання позивачем грошових коштів у розмірі 1000 доларів США. Зазначені дії ОСОБА_2 судом першої інстанції було обґрунтовано визнано такими, що суперечать нормативним актам, які позивач був зобов'язаний дотримуватися під час проходження служби, що підриває авторитет працівника органів внутрішніх справ та є несумісними із перебуванням його на службі.

На думку суду апеляційної інстанції, відповідачем при звільненні позивача з органів внутрішніх справ не було допущено порушень вимог Дисциплінарного статуту щодо порядку проведення службового розслідування, а обраний вид дисциплінарного стягнення відповідає характеру та ступеню тяжкості допущеного ОСОБА_2 проступку.

З огляду на викладене суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що суд першої інстанції, вирішуючи даний публічно-правовий спір, правильно встановив фактичні обставини справи та надав їм належну правову оцінку, а відтак апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 160, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 254 КАС України апеляційний суд,

УХВАЛИВ:

апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а постанову Закарпатського окружного адміністративного суду від 27 жовтня 2015 року у справі № 807/1236/15 - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів з дня складання у повному обсязі шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя Т.В.Онишкевич

Судді В.П.Дякович

Л.П.Іщук

Ухвала у повному обсязі складена 03 березня 2016 року.