Справа № 500/7275/15-а
Суддя: Адамов А. С.
Дата ухвалення: 2016-03-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 500/7275/15-а
Провадження № 2-а/500/39/16
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 березня 2016 року

15год. 22хв.

Ізмаїльський міськрайонний суд Одеської області у складі:

головуючого - судді Адамова А.С.,

за участю секретаря Хачатрян А.Т.

за участю сторін:

від позивача: ОСОБА_1

від відповідача: ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 міської ради Одеської області, третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору, ОСОБА_4, про визнання рішення протиправним та скасування його, зобовязання вчинення певних дій,

ВСТАНОВИВ:

До суду надійшла адміністративна позовна заява ОСОБА_1, в якій позивач просить суд: визнати протиправним та скасувати рішення №186-VII ОСОБА_3 міської ради від 27.11.2015р. «Про відмову в передачі гр. ОСОБА_1 земельної ділянки у власність для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка) за адресою: м. Ізмаїл Одеської області, вул. Семенюка капітана, 49»; зобовязати ОСОБА_3 міську раду розглянути питання про приватизацію земельної ділянки площею 0,0484 га по вул. Семенюка капітана, № 49 в м. Ізмаїлі Одеської області, для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд за заявою ОСОБА_1 від 08.09.2015 року.

11.01.2016р. до суду надійшли уточнення позову, в яких позивачка просить суд визнати протиправним та скасувати рішення №186-VII ОСОБА_3 міської ради від 27.11.2015р. «Про відмову в передачі гр. ОСОБА_1 земельної ділянки у власність для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка) за адресою: м. Ізмаїл Одеської області, вул. Семенюка капітана, 49»; зобовязати ОСОБА_3 міську раду розглянути на черговій сесії заяву ОСОБА_1 щодо надання їй дозволу на виготовлення технічної документації по землеустрою щодо складення документів, які підтверджують право власності на земельну ділянку площею 0.0484 га по вул.Капітана Семенюка №49 в м. Ізмаїлі з цільовим використанням для будівництва та обслуговування житлового дому, господарських споруд. Однак у судовому засіданні 02.03.2016р. позивачка зазначила, що підтримує п.1 уточнень позовної заяви, проте помилково виклала редакцію п.2 уточнень позовної заяви та підтримує позовну вимогу щодо зобовязання ОСОБА_3 міської ради повторно розглянути заяву про надання зазначеної земельної ділянки їй у власність.

В обґрунтування позовних вимог позивач вказує, що 16.07.2015 року вона з ОСОБА_3 міською радою уклала договір оренди земельної ділянки площею 0,0484 га, яка знаходиться за адресою: м. Ізмаїл Одеської області, вул. Семенюка капітана, 49, зі строком на 49 років з цільовим призначенням - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд. 01.08.2015 року вона звернулася до ОСОБА_3 міської ради з приводу передачі їй у приватну власність вказану земельну ділянку. 31.08.2015 року відповідачем було їй запропоновано надати необхідні документи для вирішення цього питання. 08.09.2015 року вона надала відповідачу відповідні документи. 27.11.2015 року ОСОБА_3 міською радою було ухвалене рішення №186-VII «Про відмову в передачі гр. ОСОБА_1 земельної ділянки у власність для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка) за адресою: м. Ізмаїл Одеської області, вул. Семенюка капітана, 49», яким їй було відмовлено у передачі у власність зазначеної земельної ділянки у звязку із невідповідністю місця розташування земельної ділянки вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральному плану м. Ізмаїл та іншій містобудівній документації. Вважає, що ОСОБА_3 міська рада відмовила їй у безоплатній приватизації земельної ділянки площею 0,0484 га по вул. Капітана Семенюка в м. Ізмаїлі безпідставно.

Відповідач в наданих суду запереченнях на позов зазначив, що відповідно до ч. 1 ст. 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають право власності та право користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. Згідно ч. 1 ст. 122 ЗК України сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб. У відповідності до зазначених норм законодавства ОСОБА_1 09.09.2015 року звернулася до ОСОБА_3 міської ради із заявою про передачу у власність земельної ділянки, розташованої в м. Ізмаїлі по вул. Семенюка капітана, 49 площею 0,0484 га. 27.11.2015 року ОСОБА_3 міською радою було ухвалене рішення №186-VII «Про відмову в передачі гр. ОСОБА_1 земельної ділянки у власність для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка) за адресою: м. Ізмаїл Одеської області, вул. Семенюка капітана, 49», яким ОСОБА_1 було відмовлено у передачі у власність зазначеної земельної ділянки у звязку із невідповідністю місця розташування земельної ділянки вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральному плану м. Ізмаїл та іншій містобудівній документації, що вбачається із фрагменту генплану м. Ізмаїл. Серед документів, на підставі яких було прийняте рішення, є інформація, яка надана начальником управління містобудування та архітектури, в якій зазначається, що у відповідності до ст. ст.2,16,17,24,25 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» інструментом регулювання планування територій є містобудівна документація на державному, регіональному та місцевому рівні. Згідно Генерального плану м. Ізмаїл, затвердженому рішенням ОСОБА_3 міської ради №59-ХХІІІ від 10.09.1998р., земельна ділянка по вул. Семенюка капітана, 49, розташована в зоні малоповерхової забудови міста з обєктами суспільного призначення, тобто не є зоною присадибних ділянок індивідуальної забудови. До внесення змін до Генерального плану міста можлива передача земельної ділянки за вказаною адресою в оренду. Звернення ОСОБА_1 від 08.09.2015 року щодо приватизацію земельної ділянки вже було розглянуто на 3 сесії VІІ скликання ОСОБА_3 міської ради та прийнято рішення №186-VІІ від 27.11.2015 року по суті клопотання ОСОБА_1

Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги ОСОБА_1 не визнала, просила відмовити у їх задоволенні.

Третя особа ОСОБА_4 в судове засідання 02.03.2016 року не зявився, про час та місце розгляду справи був сповіщений належним чином, про причину неявки суд не повідомив.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані учасниками судового процесу докази в їх сукупності, показання свідків, проаналізувавши положення чинного законодавства, заслухавши пояснення позивачки та представника відповідача, суд дійшов наступного.

Судом встановлено, що рішенням ОСОБА_3 міської ради від 29.05.2015р №5261-ІІ «Про надання гр. ОСОБА_1 у довгострокову оренду терміном на 49 (сорок дев'ять) років земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) за адресою: м. Ізмаїл Одеської області, вул. Семенюка капітана, 49», вирішено затвердити проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у довгострокову оренду гр. ОСОБА_1 для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) за адресою: м. Ізмаїл Одеської області, вул. Семенюка капітана, 49; та надати гр. ОСОБА_1 у довгострокову оренду терміном на 49 (сорок дев'ять) років земельну ділянку площею 0,0484 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) за адресою: м. Ізмаїл Одеської області, вул. Семенюка капітана, 49, із земель комунальної власності територіальної громади міста Ізмаїл (згідно КВЦПЗ Секція В, розділ 02, код КВЦПЗ - 02.01. для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка)).

Згідно договору оренди землі від 16.07.2015 року, укладеного між ОСОБА_3 міською радою та ОСОБА_1, останній була надана в оренду земельна ділянка площею 0,0484 га, яка знаходиться за адресою: м. Ізмаїл Одеської області, вул. Семенюка капітана, 49, зі строком на 49 років, з цільовим призначенням - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (а.с. 7-10).

01.08.2015 року ОСОБА_1 звернулася до ОСОБА_3 міської ради з приводу передачі їй у приватну власність земельної ділянки площею 0,0484 га, яка знаходиться за адресою: м. Ізмаїл Одеської області, вул. Семенюка капітана, 49, з цільовим призначенням - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (а.с. 5).

ОСОБА_3 міської ради за №К-1001 від 31.08.2015 року ОСОБА_1 було запропоновано надати необхідні документи для вирішення питання про передачу земельної ділянки у власність (а.с. 4).

08.09.2015 року позивач надала відповідачу відповідні документи (а.с. 3).

27.11.2015 року ОСОБА_3 міською радою було ухвалене рішення №186-VII «Про відмову в передачі гр. ОСОБА_1 земельної ділянки у власність для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка) за адресою: м. Ізмаїл Одеської області, вул. Семенюка капітана, 49», яким їй було відмовлено у передачі у власність зазначеної земельної ділянки у звязку із невідповідністю місця розташування земельної ділянки вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральному плану м. Ізмаїл та іншій містобудівній документації (а.с. 6). Інших підстав відмови у вказаному рішенні не зазначено.

Не погоджуючись з правомірністю прийнятого рішення, позивач оскаржила його до суду.

Згідно із ч. 1 ст. 6 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Відповідно до п.п.30, 34 ч.1 ст.26 Закону України «Про місцеве самоврядування» виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються, зокрема, такі питання: прийняття рішень щодо відчуження відповідно до закону комунального майна; затвердження місцевих програм приватизації, а також переліку об'єктів комунальної власності, які не підлягають приватизації; визначення доцільності, порядку та умов приватизації об'єктів права комунальної власності; вирішення питань про придбання в установленому законом порядку приватизованого майна, про включення до об'єктів комунальної власності майна, відчуженого у процесі приватизації, договір купівлі-продажу якого в установленому порядку розірвано або визнано недійсним, про надання у концесію об'єктів права комунальної власності, про створення, ліквідацію, реорганізацію та перепрофілювання підприємств, установ та організацій комунальної власності відповідної територіальної громади; вирішення відповідно до закону питань регулювання земельних відносин.

Згідно із ч.ч. 1, 2 ст. 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування

Відповідно до ч. 3 ст. 116 ЗК України безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі: а)приватизації земельних ділянок, які перебувають у користуванні громадян; б) одержання земельних ділянок внаслідок приватизації державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій; в) одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом.

Порядок безоплатної приватизації земельних ділянок громадянами визначає стаття 118 ЗК України, відповідно до якої, зацікавлений у приватизації земельної ділянки, яка перебуває у його користуванні, подає заяву до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до ОСОБА_5 міністрів Автономної Республіки Крим. Рішення органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування щодо приватизації земельних ділянок приймається у місячний строк на підставі технічних матеріалів та документів, що підтверджують розмір земельної ділянки. Громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). ОСОБА_5 Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею. Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об'єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку. Відмова органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування у передачі земельної ділянки у власність або залишення клопотання без розгляду можуть бути оскаржені до суду. У разі відмови органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування у передачі земельної ділянки у власність або залишення заяви без розгляду питання вирішується в судовому порядку.

Стаття 39 ЗК України передбачає, що використання земель житлової та громадської забудови здійснюється відповідно до генерального плану населеного пункту, іншої містобудівної документації, плану земельно-господарського устрою з дотриманням будівельних норм, державних стандартів і норм.

Згідно ч. 1 ст. 122 ЗК сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб.

Згідно ст.ст. 2, 16, 17, 24, 25 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» інструментом регулювання планування територій є містобудівна документація на державному, регіональному і місцевому рівні. На місцевому рівні це генеральний план міста. Генеральний план міста Ізмаїл розроблено Українським державним проектно-виробничим об'єднанням «Діпромісто» та затверджено рішенням ОСОБА_3 міської ради № 59-ХХІІІ від 10.09.1998.

Згідно розділу V «Прикінцеві положення» п. 3 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» Генеральний план міста Ізмаїл є діючим та безстроковим.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Частиною 3 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України: з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до частини першої статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Оцінюючи правомірність дій та рішень органів владних повноважень, суд керується критеріями, закріпленими у ст.2 КАС України, які певною мірою відображають принципи адміністративної процедури.

Суд відповідно до вимог частини третьої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України при розгляді цієї справи повинен перевірити, чи прийняті рішення та вчинені дії: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано, обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії), безсторонньо (неупереджено), добросовісно, розсудливо, з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації, пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія), з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення, своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Рішення №186-VII ОСОБА_3 міської ради від 27.11.2015р. «Про відмову в передачі гр. ОСОБА_1 земельної ділянки у власність для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка) за адресою: м. Ізмаїл Одеської області, вул. Семенюка капітана, 49» є формальною відмовою та прийнято без посилання на Закони України та без зазначення на конкретні порушення з боку позивача, конкретні обставини, що перешкоджають наданню позивачці земельної ділянки у власність. В оскаржуваному рішенні міститься лише загальна неконкретизована фраза щодо невідповідності місця розташування земельної ділянки вимогам законодавства та генплану м.Ізмаїл, без розтлумачення обґрунтування та підстав такої відмови, без зазначення чим саме подані документи не відповідають законодавству, яким саме приписам чинного законодавства; в чому полягає невідповідність обраної ділянки генплану; на підставі яких матеріалів прийняте таке рішення.

При цьому, не приймається до уваги судом конкретизація підстав прийняття рішення про відмову в передачі ОСОБА_1 земельної ділянки у власність у запереченнях на позов та зазначення, що серед документів, на підставі яких було прийнято оскаржуване рішення, є інформація, яка надана начальником управління містобудування та архітектури, в якій зазначається, що згідно генерального плану м. Ізмаїл, затвердженого рішенням ОСОБА_3 міської ради № 59-ХХІІІ від 10.09.1998, земельна ділянка по вул. Семенюка капітана, 49 розташована в зоні малоповерхової забудови міста з об'єктами суспільного призначення, тобто не є зоною присадибних ділянок індивідуальної забудови; до внесення змін до Генерального плану міста можлива передача земельної ділянки за вказаною адресою в оренду. З оскарженого рішення відповідача не вбачається, що саме така підстава була покладена в основу його прийняття. Вказані підстави не були визначені у рішенні №186-VII від 27.11.2015р., та окреме пояснення наявності таких підстав не можуть вважатися належним підтвердженням прийняття оскарженого рішення субєкта владних повноважень обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії), безсторонньо (неупереджено), добросовісно, розсудливо, пропорційно, як то передбачено приписами ч.3 стю2 КАС України.

Крім того, як вбачається з витягу з державного реєстру речових прав (а.с.38) та рішення ОСОБА_3 міської ради від 29.05.2015р №5261-ІІ, ОСОБА_1 видано вказану ділянку в оренду із цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), в той час як в наданій інформації (а.с.21), яку за твердженням представника відповідача покладено в основу для прийняття оскарженого рішення зазначено, що ця ділянка не є зоною присадибних ділянок індивідуальної настройки. Однак належних доказів того, що місце розташування обраної позивачем земельної ділянки не відповідає Генеральному плану м.Ізмаїл суду не надано та суперечності щодо цільового призначення обраної земельної ділянки не усунено.

Таким чином, суд приходить до висновку, що не доведено та із оскарженого рішення не вбачається наявність законних підстав для прийняття рішення про відмову в передачі гр. ОСОБА_1 земельної ділянки у власність для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка) за адресою: м. Ізмаїл Одеської області, вул. Семенюка капітана, 49.

З урахуванням цього суд вважає, що в порушення ч.2 ст. 19 Конституції України, ч. 3 ст. 2 КАС України та ст. 118 Земельного кодексу України рішення є необґрунтованим, а також прийнятим не на підставі та не у спосіб, що передбачені законами України.

Пунктом 34 ч. 1 ст. 26 Закону України «Про місцеве самоврядування» визначено, що виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються питання відповідно до закону щодо регулювання земельних відносин.

Згідно п. "б" ч. 1 ст. 12 Земельного кодексу України до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього Кодексу.

Відповідно до Закону України «Про місцеве самоврядування» сільські, селищні, міські ради проводять роботу сесійно. Частиною 5 ст.46 вказаного Закону встановлено, що сесія ОСОБА_5 скликається за необхідністю, але не рідше одного разу на квартал, а з питань відводу земельних ділянок - не рідше одного разу на місяць.

Відповідно до частин 1 та 2 статті 59 Закону України «Про місцеве самоврядування» рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень.

Таким чином, вирішення питань щодо земельних відносин як Законом України «Про місцеве самоврядування», так і Земельним кодексом України дійсно віднесено до виключної компетенції сільських, селищних та міських рад і повинно вирішуватись на засіданні сесії.

Розгляд заяви, порядок розгляду та прийняття відповідного рішення компетентним органом необхідно здійснювати у відповідності з Земельним кодексом України та Законом України «Про місцеве самоврядування» з прийняттям відповідного рішення за наслідками розгляду заяв позивача.

За таких обставин, враховуючи, що рішення ОСОБА_3 міської ради №186-VII від 27.11.2015р. за заявами позивача відповідачем прийнято протиправно і воно підлягає скасуванню, суд ОСОБА_3 міську раду зобов'язує повторно розглянути зазначене клопотання на черговій сесії та прийняти відповідне рішення по суті.

При цьому, з огляду на те, що у судовому засіданні позивачка зазначила, що підтримує п.1 уточнень позовної заяви, проте помилково виклала редакцію п.2 уточнень позовної заяви та підтримує позовну вимогу щодо зобовязання ОСОБА_3 міської ради повторно розглянути заяву про надання зазначеної земельної ділянки їй у власність, то суд задовольняє її позовні вимоги саме у зазначеній частині.

Згідно із ч.2 ст.162 КАС України суд може прийняти іншу постанову, яка б гарантувала дотримання і захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб'єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Відповідно до вимог ст. 71 КАС кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Приймаючи до уваги вищевикладене, з урахуванням встановлених у судовому засіданні фактів, оцінюючи надані докази в сукупності, суд вважає позовні вимоги ОСОБА_1 обґрунтованими та такими, що підлягають частковому задоволенню.

Керуючись ст. ст. 158-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 міської ради Одеської області, третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору, ОСОБА_4, про визнання рішення протиправним та скасування його, зобовязання вчинення певних дій, - задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення ОСОБА_3 міської ради №186-VII від 27.11.2015р. «Про відмову в передачі гр. ОСОБА_1 земельної ділянки у власність для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка) за адресою: м. Ізмаїл Одеської області, вул. Семенюка капітана, 49».

Зобовязати ОСОБА_3 міську раду на черговій сесії повторно розглянути питання про передачу ОСОБА_1 земельної ділянки площею 0,0484 га по вул. Семенюка капітана, № 49 в м. Ізмаїлі Одеської області, у власність для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка), за заявами ОСОБА_1 від 01.08.2015р. та від 08.09.2015 року (вхід. від 09.09.2015р.).

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції. Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Постанова або ухвала суду першої інстанції, якщо інше не встановлено цим Кодексом, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Повний текст постанови складено та підписано 03.03.2016р.

Суддя: ОСОБА_6