Справа № 201/289/16-а
Суддя: Антонюк О. А.
Дата ухвалення: 2016-03-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

№ 201/289/16- а
провадження 2а/201/12/2016
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 березня 2016 року Жовтневий районний суд

м. Дніпропетровська

в складі головуючого

судді Антонюка О.А.

при секретарі - Мороз Ю.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, третя особа Дніпропетровський обласний центр по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат про визнання протиправною бездіяльність та зобов'язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 12 січня 2016 року звернувся до суду з позовом до відповідача відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про визнання протиправною бездіяльність та зобов'язання вчинити певні дії. Позивач в своєму позові, а його представник в ході судового засідання посилаються на те, що позивач є інвалідом Великої Вітчизняної війни 2 групи і йому були оформлені належні пільги з виплатою відповідних нарахувань; вказані нарахування і виплати проводилися не своєчасно і позивач звертався до суду з питанням нарахування і перерахування виплати конкретних сум по вказаним пільгам. Рішеннями (постановами) судів його позови задовольнялися, але під час виконання вказаних рішень неодноразово виникали питання не тільки своєчасного, а взагалі виконання цих рішень і виплати позивачу належних нарахувань. Виконавчі листи направлялися до виконавчої служби, відповідача для виконання, останній проявляв бездіяльність, оскільки вказані рішення так і не виконані; він звертався з заявами та скаргами до відповідача та його органів з питаннями усунення порушення законів при виконані судових рішень, але вони ніяких дій для цього не зробили, відбувається бездіяльність. Позивач вважає вказане незаконним і протиправним, оскільки цим порушуються його права, в добровільному порядку питання не вирішується, відповідач не погоджуються з доводами позивача, просив визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо неналежного виконання постанови суду, зобов'язати відповідача забезпечити йому доступ до матеріалів виконавчого провадження і бази єдиного державного реєстру виконавчих проваджень, а також зобов'язати відповідача забезпечити безперешкодний телефонний зв'язок з конкретним державним виконавцем в дні прийому громадян, задовольнивши позов у повному обсязі.

Представник відповідача відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, пояснивши, що дійсно в них є на виконанні виконавчі листи про стягнення конкретних сум на користь позивача, є вони постійно працюють, виконують передбачені законом дії по примусовому стягненню вказаних позивачем сум по відкритому виконавчому провадженню, бездіяльності в них немає, оскільки постійно працюють над стягненням вказаних сум (пропонували добровільно погасити борг, накладали штрафи, оскаржували ухвали суду, витребували документи та інш.), документального підтвердження незаконності їх дій чи бездіяльності по вказаному питанню немає. На всі письмові звернення позивача вони йому надавали своєчасні письмові відповіді, відповідно реагували на них, скарги скеровували до відповідних служб і підрозділів, вони діють в межах своєї компетенції, порушення закону чи бездіяльності з їх боку не було, вважає позовні вимоги до них безпідставними і просив в їх задоволенні відмовити в повному обсязі.

Представник третьої особи Дніпропетровського обласного центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, пояснивши, що дійсно є на виконанні виконавчі листи про стягнення конкретних сум на користь позивача, на вимогу виконавця вони неодноразово надавали письмово розрахунок, виконують передбачені законом дії по примусовому стягненню вказаних сум по відкритому виконавчому провадженню, бездіяльності в них немає (оскаржували ухвали суду, надавали розрахунки, витребували документи та інш.), документального підтвердження незаконності їх дій чи бездіяльності по вказаному питанню немає. На всі письмові звернення позивача вони йому надавали своєчасні письмові відповіді, відповідно реагували на них, вони діють в межах своєї компетенції, порушення закону чи бездіяльності з їх боку не було, вважає позовні вимоги безпідставними і просив в їх задоволенні відмовити.

Вислухавши пояснення представника позивача, представників відповідача і третьої особи, з'ясувавши думку сторін і третьої особи, оцінивши надані і добуті докази, перевіривши матеріали справи, суд вважає позовні вимоги не обґрунтованими і не підлягаючими задоволенню.

Відповідно до ст. 6 КАС України кожному гарантується право на захист його прав, свобод та інтересів незалежним та неупередженим судом.

Згідно п.1 ч. І ст. 18 КАС України адміністративні справи, в якій однією із сторін є орган або посадова особа місцевого самоврядування, підсудні місцевим судам. А відповідно до ч. З ст. 18 цього Кодексу справи, щодо оскарження дій або бездіяльності посадових чи службових осіб місцевих органів виконавчої влади, розглядаються і вирішуються місцевим загальним судом за вибором позивача.

Згідно ч. 2 ст. 19 Кодексу адміністративного судочинства України адміністративні справи з приводу оскарження дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень, які вчинені (допущені) стосовно конкретної фізичної чи юридичної особи, вирішуються за вибором позивача адміністративним судом за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем проживання (перебування, знаходження) особи-позивача.

Згідно ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі.

В обґрунтування звернення з позовом до адміністративного суду позивач посилався на норми Кодексу адміністративного судочинства України. За приписами ч. 1 ст. 5 КАС України адміністративне судочинство здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу та міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. КАС України визначає повноваження адміністративних судів щодо розгляду справ адміністративної юрисдикції, порядок звернення до адміністративних судів і порядок здійснення адміністративного судочинства.

Згідно зі ст. З КАС України справою адміністративної юрисдикції є переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб'єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

За правилами ч. 2 ст. 2 КАС України до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єкта владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дії їй бездіяльності Конституцією чи іншими законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Відповідно до ч. 1 ст. 124 Конституції України правосуддя в Україні здійснюється виключно судами. Відповідно до ч. 1 ст. 129 Конституції України при здійсненні правосуддя судді незалежні і підкоряються лише закону.

Згідно статті 6 Конституції України органи виконавчої влади здійснюють свої повноваження у встановлених цією Конституцією межах і відповідно до законів України. Стаття 19 Конституції України передбачає, що правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 мешкає за адресою: АДРЕСА_1 і звернувся до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська в порядку ч. 6 ст. 181 КАС України як до суду, що видав виконавчий лист.

Відповідно ст. 5 Конституції України, носієм суверенітету і єдиним джерелом влади в Україні є народ. Народ здійснює владу безпосередньо і через органи державної влади та органи місцевого самоврядування.

Закон України «Про виконавче провадження» - це спеціальний закон, який регулює виконання рішень судів, інших органів (посадових осіб).

Положеннями статті 2 Закону України «Про державну виконавчу службу» встановлено, що правову основу діяльності державної виконавчої служби становлять Конституція України, цей Закон, інші закони та нормативно-правові акти, що прийняті на їх виконання.

Відповідно до вимог статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» - виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (далі - рішення).

Відповідно до частини першої статті 6 Закону України «Про виконавче провадження» (далі - Закон) державний виконавець зобов'язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб.

Таким чином при вчиненні виконавчих дій державний виконавець повинен керуватись Законом України «Про виконавче провадження» та іншими нормативно-правовими актами.

Судом встановлено, що на виконанні у відділі примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України перебуває виконавче провадження № 48345878 з примусового виконання виконавчого листа № 201/10431/15-а(2а/201/20/2015) виданого 06 травня 2015 року Дніпропетровським апеляційним адміністративним судом про зобов'язання Департаменту соціального захисту населення Дніпропетровської обласної державної адміністрації та Дніпропетровського обласного центру нарахування та здійсненню соціальних виплат Дніпропетровської обласної державної адміністрації нарахувати та забезпечити виплату ОСОБА_1 щорічну разову грошову допомогу до 5 травня за 2014 рік у розмірах, які передбачені Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії її соціального захисту» - 10 мінімальних пенсій за віком, з урахуванням виплачених сум.

Статтею 124 Конституції України встановлено, що судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України.

Головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Нідченко Дмитром Євгеновичем, розглянуто заяву стягувача про примусове виконання та винесено постанову про відкриття виконавчого провадження та зобов'язано боржника самостійно виконати рішення у строк до 7-ми днів з моменту винесення постанови про відкриття виконавчого провадження.

Статтею 25 Закону України «Про виконавче провадження» вказано, що державний виконавець зобов'язаний прийняти до виконання виконавчий документ і відкрити виконавче провадження, якщо не закінчився строк пред'явлення такого документа до виконання, він відповідає вимогам, передбаченим цим Законом, і пред'явлений до виконання до відповідного органу державної виконавчої служби.

Відповідно до статті 11 Закону України «Про виконавче провадження», державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії, здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення, у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом.

Так, 19 жовтня 2015 року № 48345878/20.1/4 державним виконавцем було направлено до боржника вимогу в порядку ст. ст. 5, 11, 89, 90 Закону України «Про виконавче провадження» та винесено постанову про накладення штрафу за невиконання рішення суду та законних вимог державного виконавця без поважних причин у розмірі 680. 00 грн.. В свою чергу, Дніпропетровський обласний центр нарахування та здійсненню соціальних виплат Дніпропетровської обласної державної адміністрації неодноразово направляв до Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України листи з поясненнями щодо перерахунку недоплаченої суми щорічної разової грошової допомоги ОСОБА_1 з посиланнями на норми законодавства, що регулюють спірні правовідносини. Однак фактично рішення суду і надалі залишалось не виконаним. Тому 07 грудня 2015 року головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Нідченко Д.Є. було винесено повторно постанову про накладення штрафу за невиконання рішення суду та законних вимог державного виконавця без поважних причин у розмірі 1360. 00 грн.

Згідно пункту 2 статті 75 Закону України «Про виконавче провадження», у разі невиконання зазначених вимог без поважних причин державний виконавець накладає на боржника штраф відповідно до статті 89 цього Закону і не пізніше п'яти робочих днів з дня його накладення повторно перевіряє стан виконання рішення. Якщо рішення не виконано і виконання може бути проведено без участі боржника, державний виконавець організовує виконання відповідно до повноважень, наданих йому законом, та вносить подання (повідомлення) правоохоронним органам для притягнення боржника до відповідальності згідно із законом. При цьому на боржника повторно накладається штраф у порядку, встановленому статтею 89 цього Закону.

Відповідно до ст. 89 Закону України «Про виконавче провадження» у разі невиконання без поважних причин у встановлений державним виконавцем строк рішення, що зобов'язує боржника виконати певні дії, та рішення про поновлення на роботі державний виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника - фізичну особу від десяти до двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян; на посадових осіб - від двадцяти до сорока неоподатковуваних мінімумів доходів громадян; на боржника - юридичну особу - від сорока до шістдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та встановлює новий строк виконання. У разі повторного невиконання рішення боржником без поважних причин державний виконавець у тому ж порядку накладає на нього штраф у подвійному розмірі та звертається до правоохоронних органів з поданням (повідомленням) про притягнення боржника до кримінальної відповідальності відповідно до закону.

Враховуючи вищезазначене, спростовується твердження позивача про те, що державним виконавцем не було вчинено жодних дій з примусового виконання виконавчого листа № 201/10431/15-а (2а/201/20/2015) виданого 06 травня 2015 року Дніпропетровським апеляційним адміністративним судом, адже державний виконавець діяв в межах та у спосіб визначений Законом.

Крім того, державним виконавцем Нідченко Д.Є. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП № 48345878 за виконавчим листом № 201/10431/15-а, виданим 06 травня 2015 року, яка отримана третьою особою (Центром) 31 серпня 2015 року. 06 жовтня 2015 року Центром, в межах повноважень, передбачених положенням «Про Дніпропетровський обласний центр по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат», на виконання вищезазначеної постанови, було проведено нарахування недоплаченої суми щорічної разової грошової допомоги до 5 травня ОСОБА_1. Своєчасність виконання Центром розрахунку підтверджено повідомленням про отримання представником ВПВР ДДВС МЮУ. Тобто, на 18 жовтня 2015 року державним виконавцем проведено дії згідно чинного законодавства. Але після 18 жовтня 2015 року державним виконавцем не проведені передбачені Законом України «Про виконавче провадження» дії, а саме: виконавче провадження згідно п. 9 ч. 1 ст. 47 не закрито, відповідні документи не надані позивачу (стягувачу) для подальшого надання до органів Державного Казначейства України, що передбачає ч. 2 ст. З вищезазначеного закону («...виконання рішень про стягнення коштів з державних органів, державного та місцевих бюджетів або бюджетних установ виконуються органами, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів»).

Центр, як боржник за виконавчим провадженням, підпадає під поняття визначені статтею 2 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень», як державна установа. Згідно ст. 4 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» виконання рішень суду про стягнення коштів з державного підприємства або юридичної особи здійснюється в порядку, визначеному Законом України «Про виконавче провадження», з урахуванням особливостей, встановлених цим Законом. Саме це затримало виконання рішення суду на користь ОСОБА_1

19 жовтня 2015 року та 07 грудня 2015 року винесено постанови державного виконавця про накладення штрафу на третю особу, що суперечить вимогам чинного законодавства, а саме: статті З Закону України «Про виконавче провадження», ст. 4 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень», п. 33 Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженого постановою № 845 Кабінету Міністрів України від 03 серпня 2011 року. Відповідно до вищезазначених нормативних документів, судове рішення підлягає виконанню органом Казначейства.

Жовтневим районним судом підтверджено неправомірність дій державного виконавця щодо накладення штрафу (справа № 201/17450/15-а, провадження .№ 2-а/201/23 8/2015) - вказані постанови про штрафи судом скасовані як незаконні.

Статтею 2 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених Законом.

Згідно з ч. 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Частиною 6 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, якщо особа, яка бере участь у справі, без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які вона посилається, суд вирішує справу на основі наявних доказів.

Тобто, позивач повинен довести, що дiями позивача було порушено його права. Однак, жодних інших доказiв позивачем до суду не надано.

Відповідно до ст. 21 Конституції права та свободи людини є непорушними, до яких відноситься й право згідно ст. 4І Конституції на володіння, користування і розпорядження власністю, яку придбала позивачка у відповідності до вимог закону.

Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у випадку його порушення, невизнання або оспорювання. Способом захисту порушеного права згідно п. 10 ч. 2 ст. 16 ЦК України є визнання незаконним рішення, дії або бездіяльності органу державної влади або органу місцевого самоврядування. їх посадових або службових осіб.

Відповідно до вимог ст. 69 КАС України докази суду надають особи, які беруть участь у справі. Суд може запропонувати надати додаткові докази або витребувати додаткові докази за клопотанням осіб, які беруть участь у справі,

або з власної ініціативи. Відповідно до вимог ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Крім того, згідно до вимог ч. 3 ст. 2 КАС України «У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку». При цьому Пленум Вищого адміністративного суду у постанові від 6 березня 2008 року зауважив, що під час розгляду спорів щодо окарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень суди незалежно від підстав, наведених в позовній заяві, повинні перевіряти їх відповідність усім зазначеним вимогам.

З огляду на заявлені позовні вимоги, доводи позивача, визначальними обставинами для вирішення спірних правовідносин є визначення відповідності оскаржуваних дій відповідача критеріям правомірності, які пред'являються до дій та рішень суб'єктів владних повноважень.

Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємозв'язок доказів у їх сукупності. Всебічне дослідження усіх обставин справи та письмових доказів, з урахуванням допустимості доказів та узгодженістю і несуперечністю між собою дають об'єктивні підстави вважати, що дії відповідача стосовно спірного питання відповідають вимогам діючого законодавства, а тому позов не підлягає задоволенню повністю.

Не може суд прийняти до уваги позицію представника позивача щодо наполягання на позовних вимог, оскільки вони спростовуються вищенаведеним і нічим об'єктивно не підтверджуються, порушення прав позивача, в тому числі і визначених Конституцією України, іншими законами саме цим відповідачем були не допущені.

При таких обставинах суд вважає можливим ОСОБА_1 в задоволенні позову до ВПВР Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про визнання протиправною бездіяльність та зобов'язання вчинити певні дії відмовити.

Таким чином позовні вимоги про визнання протиправною бездіяльність та зобов'язання вчинити певні дії в такому вигляді не знайшли своє підтвердження в ході судового засідання і не підлягають задоволенню в повному обсязі.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 3, 8, 19, 41, 55, 124, 129 Конституції України, ст. ст. 15, 16 ЦК України, ст. ст. 1, 5, 6, 11, 25, 75, 89, 90 Закону України «Про виконавче провадження», Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії її соціального захисту», ст. ст. 2, 4 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень», ст. ст. 2, 3, 5, 6, 18, 19, 69, 71, 72, 158-163, 167 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 в задоволенні позову до відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, третя особа Дніпропетровський обласний центр по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат про визнання протиправною бездіяльність та зобов'язання вчинити певні дії - відмовити.

Постанова може бути оскаржена в Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд через Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська протягом 10 днів з дня її проголошення.

Суддя -