Справа № 810/3511/15
Суддя: Панова Г. В.
Дата ухвалення: 2015-12-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 грудня 2015 року м. Київ 810/3511/15

Київський окружний адміністративний суд у складі: головуючого - судді Панової Г.В., за участю секретаря судового засідання Волощук Л.В., представників сторін:

від позивача - Скакун О.П.

від відповідача - Григор'єв Д.Т.

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Укрвентпромпостач»

до Державної податкової інспекції у м. Славутичі Головного

управління Державної фіскальної служби у Київській області

про скасування податкових повідомлень-рішень

В С Т А Н О В И В:

До Київського окружного адміністративного суду звернулось Товариство з обмеженою відповідальністю "Укрвентпромпостач" з позовом до Державної податкової інспекції у місті Славутичі Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області, в якому просить суд скасувати податкове повідомлення-рішення № від 29.12.2014 та податкове повідомлення-рішення форми "В4" № від 29.12.2014 Державної податкової інспекції у місті Славутичі Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що податковим органом проведено камеральну перевірку, якою встановлено порушення про неможливість позивача підтвердити реальність господарських відносин з платниками податків у зв'язку з відсутністю складських та офісних приміщень та відсутністю первинних документів, які б підтверджували реальність проведених операцій з придбання товарів, що свідчить про завищення суми, що підлягала зарахування до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду на 364524, 00 грн. За результатами перевірки складено Акт № 29/15/39101642 від 29.12.2014 на підставі якого податковим органом прийнятті податкове повідомлення-рішення форми "Р" № від 29.12.2014 та податкове повідомлення-рішення форми "В4" № від 29.12.2014.

На думку позивача висновки податкового щодо неправомірності формування податкового кредиту з податку на додану вартість по взаєморозрахунках з вказаним в акті камеральної перевірки контрагентом, що призвело до завищення сум, що підлягають зарахуванню до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду, за період що перевірявся, мають характер припущень та є необґрунтованими. Крім того, як зазначає позивач, в наслідок проведення камеральної перевірки відповідач не міг дійти тих висновків, які викладені в Акті перевірки, оскільки за своїм змістом камеральна перевірка проводиться виключно на підставі даних, зазначених у податкових деклараціях та відомостей системи електронного адміністрування податку на додану вартість. Отже, для встановлення тих обставин, які визначені відповідачем в Акті перевірки податковий орган мав провести саме документальну перевірку, а відтак викладені в Акті висновки, на думку позивача, не можуть бути покладені в основу оскаржуваних податкових повідомлень-рішень. Вважаючи такі податкові повідомлення-рішення протиправними позивач звернувся до суду з даним позовом.

У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив суд позов задовольнити.

Представник відповідача позову не визнав, надав суду письмові заперечення, у яких просив відмовити у задоволенні позовних вимог, з огляду на те, що результатами камеральної перевірки встановлено неможливість ТОВ «Укрвентпромпостач» підтвердити реальність господарських відносин з платниками податків, у зв'язку з відсутністю складських та офісних приміщень, первинних документів, які б підтверджували реальність здійснення господарських операцій з придбання товарів.

Заслухавши пояснення представника позивача, враховуючи заперечення відповідача, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що адміністративний позов підлягає задоволенню з таких підстав.

Товариство з обмеженою відповідальністю «Укрвентпромпостач», ідентифікаційний код 39101642, зареєстроване як юридична особа 17.02.2014 та перебуває на обліку як платник податків у ДПІ у м. Славутичі ГУ ДФС у Київській області.

Судом встановлено, що у порядку статті 76 Податкового кодексу України Державною податковою інспекцією у м. Славутичі ГУ ДФС у Київській області проведено камеральну перевірку ТОВ «Укрвентпромпостач» даних, задекларованих у податковій звітності з податку на додану вартість за листопад 2014 року.

За результатами перевірки складено Акт № 29/15/39101642 від 29.12.2014, з якого вбачається, що проведено аналіз наявної інформації щодо діяльності ТОВ «Укрвентпромпостач» та враховуючи заходи, проведені ОУ Броварської ОДПІ, в результаті яких складено висновок від 19.12.2014 року № 3811 7 10-06-07-04, виявлено, що зазначене підприємство фактично не мало можливості здійснити придбання вентиляційного обладнання відповідно до наданих документів, оскільки відповідно до пояснень Якименко Г.В. воно не має складських приміщень, інформація щодо місць зберігання товару відсутня. На запит ДПІ у м. Славутичі від 30.09.2014 року № 820 10/22-052 ТОВ «Укрвентпромпостач» надано тільки видаткову та податкову накладні та договір поставки, в якому не зазначено строків постачання товару та строків розрахунків.

Відповідно до пункту 198.2 статті 198 Податкового кодексу України датою виникнення права платника на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше:

дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів послуг;

дата отримання платником податку товарів/послуг.

В наданих платником документах відсутні платіжні доручення або виписки банку, які б підтверджували факт оплати за отриманий товар, та документи, які б підтверджували факт отримання придбаних товарів.

У розділі «Висновки» акта перевірки зазначено, що дані камеральної перевірки свідчать про неможливість ТОВ «Укрвентпромпостач» підтвердити реальність господарських відносин з платниками податків в зв'язку з відсутністю складських та офісних приміщень та відсутністю первинних документів, які б підтверджували реальність проведених операцій з придбання товарів, що свідчить про завищення суми, що підлягала врахуванню до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду (р. 24) на 364 524, 00 грн.

У зв'язку з цим, відповідачем встановлено порушення положень пункту 198.2 статті 198, пункту 200.14 статті 200 Податкового кодексу України.

На підставі Акта перевірки відповідачем прийнято податкове повідомлення-рішення форми «В4» від 29.11.2014 № , яким позивачу зменшено розмір від'ємного значення податку на додану вартість у сумі 364 524,00 грн. та податкове повідомлення-рішення форми «Р» від 29.11.2014 № , яким до позивача застосовано штрафні (фінансові) санкції в розмірі 91 131,00 грн.

Вважаючи, що спірні податкові повідомлення-рішення прийнятті з порушенням норм чинного законодавства, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.

Завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ (стаття 2 Кодексу адміністративного судочинства України).

В силу положень частини третьої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, зокрема, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; добросовісно; розсудливо тощо.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов'язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов'язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулюються вимогами Податкового кодексу України.

Згідно з підпунктом 20.1.4. пункту 20.1 статті 20 Податкового кодексу України контролюючі органи мають право проводити відповідно до законодавства перевірки і звірки платників податків (крім Національного банку України), у тому числі після проведення процедур митного контролю та/або митного оформлення.

Відповідно до пункту 75.1 статті 75 Податкового кодексу України контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

Підпунктом 75.1.1. статті 75 Податкового кодексу України визначено, що камеральною вважається перевірка, яка проводиться у приміщенні контролюючого органу виключно на підставі даних, зазначених у податкових деклараціях (розрахунках) платника податків та даних системи електронного адміністрування податку на додану вартість (даних органу, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, в якому відкриваються рахунки платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, даних Єдиного реєстру податкових накладних та даних митних декларацій), а також даних Єдиного реєстру акцизних накладних та даних системи електронного адміністрування реалізації пального.

Згідно з пунктом 76.1. статті 76 Податкового кодексу України камеральна перевірка проводиться посадовими особами контролюючого органу без будь-якого спеціального рішення керівника такого органу або направлення на її проведення. Камеральній перевірці підлягає вся податкова звітність суцільним порядком. Згода платника податків на перевірку та його присутність під час проведення камеральної перевірки не обов'язкова.

При цьому, камеральна перевірка декларацій з ПДВ проводиться у термін, встановлений пунктом 200.10 статті 200 Кодексу, - протягом 30 календарних днів, що настають за граничним терміном отримання податкової декларації.

Крім того, порядок проведення та суть камеральних перевірок визначені у Методичних рекомендаціях щодо організації та проведення камеральних перевірок податкової звітності платників податків, крім перевірок податкової декларації про майновий стан і доходи та податкової декларації платника єдиного податку - фізичної особи-підприємця, затверджених Наказом Міністерства доходів і зборів України від 14 червня 2013 року № 165, (далі - Методичні рекомендації).

Так пунктом 1 підпункту 2.5 Методичних рекомендацій встановлено, що проводиться камеральна перевірка, за наслідками якої складається (формується): у разі встановлення помилок (порушень) у податковій звітності або неподання (несвоєчасне подання) податкової звітності - Акт про результати камеральної перевірки. Зразки форм актів про результати камеральної перевірки наведено у додатку 2 до Методичних рекомендацій; у разі відсутності помилок (порушень) у податковій звітності інспектор у тій частині перевіреної звітності, що заповнюється службовими особами Міндоходів, робить відмітку у графі "порушень (помилок) не виявлено" (якщо інше не визначено Кодексом), вказує дату проведення камеральної перевірки і ставить підпис.

Також, пунктом 3.1. Методичних рекомендацій визначено, що податкова звітність, подана платником ПДВ, проходить арифметичний та логічний контроль - автоматизовану перевірку, складовими якої є: перевірка правильності визначення податкового періоду (відповідно до статті 202 Кодексу), своєчасності надання звітності (дотримання строків, встановлених пунктом 49.18 статті 49 та статтею 203, з урахуванням пункту 49.20 статті 49 Кодексу), правильності вибору форми декларації; 3.1.1.2. перевірка логічного зв'язку між окремими звітними і розрахунковими показниками, перевірка узгодженості показників, що переносяться з додатків до декларацій, порівняння звітних показників з показниками попередніх звітних періодів.

Виходячи з системного аналізу наведених норм, слід дійти висновку, що предметом дослідження камеральної перевірки можуть бути лише дані податкових декларацій (розрахунків) платника податків, зокрема, - правильність відображення у відповідних рядках та стовпцях податкової декларації показників як результатів проведених розрахунків (арифметичних дій) та/або методологія проведення цих розрахунків.

При цьому, під арифметичною помилкою слід розуміти помилки або описки, допущені платником податку при заповненні декларації або додатків до них, зокрема при виконанні арифметичних дій, передбачених при обчисленні об'єкта оподаткування з метою визначення податкових зобов'язань з податку, збору, обов'язкового платежу (додавання або вирахування відповідних рядків), а також описки, допущені при перенесенні даних із додатків, на підставі яких заповнюються відповідні рядки декларації (неправильно поставлена кома при застосуванні одиниці виміру, неправильно перенесений підсумок з додатка та ін.).

У свою чергу під методологічною помилкою слід розуміти помилку, допущену платником податків при складанні ним декларації, яка полягає у неправильному застосуванні або незастосуванні ставок оподаткування чи коефіцієнтів при визначенні податкового зобов'язання з того чи іншого податку, збору (обов'язкового платежу).

При цьому, будь-які дослідження документів, які були підставою для таких розрахунків, при проведенні камеральної перевірки не проводяться, оскільки це є предметом документальної перевірки.

Отже, нормами Податкового кодексу України та Методичних рекомендацій щодо організації та проведення камеральних перевірок податкової звітності платників податків, крім перевірок податкової декларації про майновий стан і доходи та податкової декларації платника єдиного податку - фізичної особи-підприємця, затверджених Наказом Міністерства доходів і зборів України від 14 червня 2013 року № 165, (далі - Методичні рекомендації) не передбачено проведення перевірки встановлення факту неможливості здійснення господарських операцій платниками податку.

Предметом камеральної перевірки є лише аналіз відомостей, визначених у декларації, щодо наявності або відсутності арифметичних чи методологічних помилок.

Вказані висновки узгоджується із правовою позицією Вищого адміністративного суду України, що викладена в ухвалі від 19 лютого 2014 року у справі № К/9991/25404/12.

У ході проведення камеральної перевірки відсутні правові підстави для встановлення факту неможливості здійснення господарських операцій платниками податку, оскільки це потребує використання даних перевинних бухгалтерських документів, а також баз даних щодо наявності у контрагентів трудових та витробничих ресурсів, наявності інших відомостей щодо контрагена, що не передбачено Податковим кодексом України при проведенні камеральної перевірки.

Водночас, як вбачається зі змісту Акта № 29/15/39101642 від 29.12.2014, контролюючим органом фактично проведено перевірку щодо факту неможливості встановлення реальності здійснення господарських операцій позивачем.

У зв'язку з викладеним, відповідач порушив вимоги, які передбачені нормами Податкового кодексу України та Методичних рекомендацій, зробивши висновки про безтоварність господарських операцій позивача в рамках камеральної перевірки, адже, факт неможливості здійснення господарських операцій платниками податку перевіряється шляхом проведення документальних перевірок.

В той же час, Акт перевірки не містить відомостей щодо наявності арифметичних чи методологічних помилок декларації позивача з ПДВ за листопад 2014 року.

Отже, відповідач прийняв спірні податкові порвідомлення-рішення за відсутності достатніх правових підстав для їх прийняття, адже будь-яких арифметичних або методологічних помилок в ході проведення камеральної перевірки відповідачем виявлено не було.

В силу положень пункту 198.2 статті 198 Податкового кодексу України, датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше, або дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг, або дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Відповідно до пункту 201.10 статті 201 Податкового кодексу України податкова накладна видається платником податку, який поставляє товари (послуги), на вимогу їх отримувача, та є підставою для нарахування податкового кредиту.

Таким чином, право платника податку на податковий кредит пов'язано з виникненням визначеної законом події та наявністю належним чином оформленого документа, який засвідчує суму сплаченого (нарахованого) податку на додану вартість по дійсній операції, пов'язаній з господарською діяльністю платника податку.

Як вже вказувалось судом, податкові зобов'язання було визначено позивачеві у зв'язку з формуванням податкового кредиту за рахунок сум податку, сплачених контрагенту у складі вартості придбаних товарів.

Водночас, відповідач не ставив під сумнів правильність здійснення позивачем розрахунку податкового кредиту за первинними документами податкового та бухгалтерського обліку.

Згідно з пунктом 198.6 статті 198 Податкового кодексу України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

У разі коли на момент перевірки платника податку органом державної податкової служби суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними цим пунктом документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу.

Виходячи із системного аналізу пункту 185.1 статті 185, пункту 188.1 статті 188, статті 198 Податкового кодексу України суд дійшов висновку, що право на податковий кредит може виникати як і з дати фактичного списання коштів з банківського рахунку платника податку в оплату товарів (робіт, послуг), так із дати отримання платником податку товарів/послуг або дати отримання податкової накладної. Проте, скористатися цим правом можливо лише при наявності податкової накладної, оформленої у відповідності до Закону. Відсутність податкових накладних зумовлює неможливість включення позивачем до податкового кредиту сум, що підтверджуються вказаними податковими накладними у періоді фізичного здійснення господарської операції.

Згідно з пунктом 201.1 статті 201 Податкового кодексу України платник податку зобов'язаний надати покупцю (отримувачу) на його вимогу підписану уповноваженою платником особою та скріплену печаткою (за наявності) податкову накладну, у якій зазначаються в окремих рядках такі обов'язкові реквізити: а) порядковий номер податкової накладної; б) дата виписування податкової накладної; в) повна або скорочена назва, зазначена у статутних документах юридичної особи або прізвище, ім'я та по батькові фізичної особи, зареєстрованої як платник податку на додану вартість, - продавця товарів/послуг; г) податковий номер платника податку (продавця та покупця); ґ) місцезнаходження юридичної особи - продавця або податкова адреса фізичної особи - продавця, зареєстрованої як платник податку; д) повна або скорочена назва, зазначена у статутних документах юридичної особи або прізвище, ім'я та по батькові фізичної особи, зареєстрованої як платник податку на додану вартість, - покупця (отримувача) товарів/послуг; е) опис (номенклатура) товарів/послуг та їх кількість, обсяг; є) ціна постачання без урахування податку; ж) ставка податку та відповідна сума податку в цифровому значенні; з) загальна сума коштів, що підлягають сплаті з урахуванням податку; и) вид цивільно-правового договору; і) код товару згідно з УКТ ЗЕД (для підакцизних товарів та товарів, ввезених на митну територію України).

Відповідно до пункту 201.4 статті 201 Податкового кодексу України податкова накладна складається у двох примірниках у день виникнення податкових зобов'язань продавця. Один примірник видається покупцю, а другий залишається у продавця. У разі складання податкової накладної у паперовому вигляді покупцю видається оригінал, а копія залишається у продавця.

Відповідно до пункту 2 статті 3 Закону України від 16.07.1999 № 996-XIV «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», податкова звітність ґрунтується на даних бухгалтерського обліку, що ведеться підприємством.

Підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, що містять відомості про господарські операції та підтверджують їх здійснення.

Позивачем суду надано документи, що підтверджують правильність формування податкового кредиту, зокрема, видаткові та податкові накладні, які наявні у матеріалах справи (а.с. 19-20).

Відповідно до частини другої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідачем, як суб'єктом владних повноважень не надано жодних доказів, які б давали суду можливість встановити правомірність прийняття контролюючим органом оскаржуваних податкових повідомлень-рішень.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з частиною першою статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України (або відповідного місцевого бюджету, якщо іншою стороною був орган місцевого самоврядування, його посадова чи службова особа).

За приписами статті 97 Кодексу адміністративного судочинства України суд за клопотанням однієї зі сторін визначає грошовий розмір судових витрат, які повинні бути їй компенсовані.

Позивачем клопотання про розподіл судових витрат не заявлено, відтак сума судового збору стягнення з Державного бюджету України на користь позивача не підлягає.

Керуючись статтями 11, 14, 69, 70, 71, 158-163, 167, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Адміністративний позов задовольнити.

2. Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у місті Славутичі Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області від 29.12.2014 № та від 29.12.2014 № .

Постанова набирає законної сили в порядку, встановленому статтею 254 Кодексу адміністративного судочинства України.

У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга на постанову суду подається до Київського апеляційного адміністративного суду через Київський окружний адміністративний суд.

Згідно з частиною другою статті 186 Кодексу адміністративного судочинства України апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя Панова Г. В.

Дата виготовлення і підписання повного тексту постанови - 14 грудня 2015 р.