Справа № 826/14830/15
Суддя: Горяйнов А.М.
Дата ухвалення: 2016-03-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 березня 2016 року м. Київ

Колегія суддів Київського апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді - Горяйнова А.М.,

суддів - Хрімлі О.Г. та Шостака О.О.,

при секретарі - Доник М.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу Міністерства освіти і науки України на постанову окружного адміністративного суду м. Києва від 30 листопада 2015 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Міністерства освіти і науки України про визнання незаконним та скасування наказу в частині,

ВСТАНОВИЛА:

У липні 2015 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом, у якому просив визнати незаконним та скасувати п. 7.2 наказу Міністерства освіти і науки України від 26 лютого 2015 року № 217 «Про затвердження рішень Атестаційної колегії Міністерства щодо присудження наукових ступенів і присвоєння вчених звань від 26 лютого 2015 року» в частині позбавлення ОСОБА_2 права участі у підготовці наукових кадрів, доктора юридичних наук, професора строком на два роки.

Постановою окружного адміністративного суду м. Києва від 30 листопада 2015 року вказаний адміністративний позов був задоволений.

Не погоджуючись із прийнятим судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу в якій просить скасувати оскаржувану постанову та прийняти нове рішення про відмову в задоволенні позову. Свої вимоги обґрунтовує тим, що судом першої інстанції було порушено норми матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи. Зокрема апелянт вказує на те, що позивач, як науковий консультант відповідає за високу якість дисертації та за підготовлений ним висновок. У дисертації ОСОБА_3, у підготовці якої ОСОБА_2 приймав участь у якості наукового консультанта, були виявлені текстові запозичення без посилання на джерело. У зв'язку з цим відповідач вважає законним рішення про позбавлення позивача права на участь у підготовці наукових кадрів.

Під час судового засідання представник відповідача підтримав апеляційну скаргу та просив суд її задовольнити з підстав, викладених в ній.

Представник позивача в судовому засіданні заперечував проти апеляційної скарги та просив суд відмовити в її задоволенні посилаючись на те, що судом першої інстанції було винесене законне і обґрунтоване рішення, а підстави для його зміни чи скасування - відсутні .

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає необхідним апеляційну скаргу Міністерства освіти і науки України залишити без задоволення, а постанову окружного адміністративного суду м. Києва від 30 листопада 2015 року - без змін.

Згідно ст. 159 КАС України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин у адміністративній справі, підтверджених такими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Суд встановив, що ОСОБА_2 був науковим консультантом ОСОБА_3 при підготовці ним дисертаційного дослідження на здобуття наукового ступеня доктора юридичних наук. Рішенням спеціалізованої вченої ради Д 26.142.02 ВНЗ «Міжнародна академія управління персоналом» від 26 березня 2014 року ОСОБА_3 був присуджений науковий ступінь доктора юридичних наук зі спеціальності 12.00.07 «Адміністративне право і процес; фінансове право; інформаційне право».

Наказом Міністерства освіти і науки України від 26 лютого 2015 року № 217 «Про затвердження рішень Атестаційної колегії Міністерства щодо присудження наукових ступенів і присвоєння вчених звань від 26 лютого 2015 року» вказане рішення було скасоване у зв'язку із виявленням у дисертації текстових запозичень, ідей, наукових результатів і матеріалів інших авторів без посилання на джерело. Зазначеним наказом було також позбавлено ОСОБА_2 права участі у підготовці наукових кадрів строком на два роки.

Не погоджуючись із наказом Міністерства освіти і науки України від 26 лютого 2015 року № 217 в частині позбавлення права участі у підготовці наукових кадрів, ОСОБА_2 звернувся до суду з даним позовом.

Приймаючи рішення про задоволення позовних вимог ОСОБА_2, суд першої інстанції виходив з того, що законодавство, чинне на час підготовки ОСОБА_3 дисертаційного дослідження на здобуття наукового ступеня доктора юридичних наук та його захисту, не передбачало притягнення наукового консультанта відповідальності у вигляді позбавлення права участі у підготовці наукових кадрів у разі виявлення у дисертації текстових запозичень, ідей, наукових результатів і матеріалів інших авторів без посилання на джерело. Також суд першої інстанції зазначив, що наказ Міністерства освіти і науки України від 26 лютого 2015 року № 217 в частині скасування рішення спеціалізованої вченої ради від 26 березня 2014 року присудження ОСОБА_3 наукового ступеня доктора юридичних наук був скасований судовим рішенням, яке набрало законної сили.

Колегія суддів погоджується із зазначеним висновком суду першої інстанції, оскільки він знайшов своє підтвердження під час апеляційного розгляду справи.

Згідно із п. 7 наказу Міністерства освіти і науки України від 26 лютого 2015 року № 217 матеріально-правовою підставою для позбавлення ОСОБА_2 права участі у підготовці наукових кадрів строком на два роки стала ч. 6 ст. 6 Закону України «Про вищу освіту».

Відповідно до абз. 2 ч. 6 ст. 6 Закону України «Про вищу освіту» виявлення академічного плагіату у захищеній дисертації (науковій доповіді) є підставою для скасування рішення спеціалізованої вченої ради про присудження наукового ступеня та видачу відповідного диплома. Якщо дисертація (наукова доповідь), в якій виявлено академічний плагіат, була захищена у постійно діючій спеціалізованій вченій раді, науковий керівник (консультант), офіційні опоненти, які надали позитивні висновки про наукову роботу, та голова відповідної спеціалізованої вченої ради позбавляються права брати участь у роботі спеціалізованих вчених рад строком на два роки, а вищий навчальний заклад (наукова установа) позбавляється акредитації відповідної постійно діючої спеціалізованої вченої ради та права створювати разові спеціалізовані вчені ради строком на один рік. Якщо дисертація (наукова доповідь), в якій виявлено академічний плагіат, була захищена у разовій спеціалізованій вченій раді, науковий керівник, члени цієї ради та офіційні опоненти, які надали позитивні висновки про наукову роботу, позбавляються права брати участь у роботі спеціалізованих вчених рад строком на два роки, а вищий навчальний заклад (наукова установа) позбавляється права створювати разові спеціалізовані вчені ради строком на один рік.

Зазначена норма права дійсно передбачає позбавлення наукового консультанта права участі у підготовці наукових працівників у разі виявлення плагіату у захищеній дисертації. Разом з тим, Закон України «Про вищу освіту», на який послався відповідач, діє з 06 вересня 2014 року.

Як раніше зазначалося, захист дисертації ОСОБА_4 відбувся 26 березня 2014 року. Відтак, на час виконання позивачем обов'язків наукового консультанта ОСОБА_4, абз. 2 ч. 6 ст. 6 Закону України «Про вищу освіту» у зазначеній вище редакції не був прийнятий.

Станом на 26 березня 2014 року діяв Закон України «Про вищу освіту», який діяв із 17 січня 2002 року та втратив чинність з 06 вересня 2014 року. Положення ст. 6 Закону України «Про вищу освіту» від 17 січня 2002 року визначали структуру вищої освіти.

Таким чином, Міністерство освіти і науки України при видачі наказу від 26 лютого 2015 року № 217 застосувало до ОСОБА_2 заходи відповідальності, передбачені Законом України «Про вищу освіту», який був прийнятий пізніше, ніж мали місце обставини, які стали підставою для позбавлення позивача права приймати участь у підготовці наукових кадрів.

Також судом встановлено, що Закон України «Про вищу освіту» від 17 січня 2002 року не регулював правовідносини, пов'язані із виявленням плагіату та не встановлював наслідки виявлення такого порушення. Зазначені правовідносини на час захисту дисертації ОСОБА_4 та видачі наказу, який є предметом оскарження, були врегульовані Порядком присудження наукових ступенів і присвоєння вченого звання старшого наукового співробітника, що затверджений постановою КМ України від 24 липня 2013 року № 567 (далі - Порядок).

Відповідно до п. 26 Порядку якщо під час проведення експертизи дисертації встановлено порушення спеціалізованою вченою радою вимог нормативно-правових актів з питань атестації наукових кадрів, то МОН скасовує рішення ради про присудження наукового ступеня, вживає заходів, зокрема: вказує на недоліки під час розгляду дисертації та проведення її захисту; звужує профіль ради; пропонує керівнику вищого навчального закладу або наукової установи, в якій утворено раду, подати інші кандидатури для призначення голови ради, його заступника або вченого секретаря; позбавляє офіційних опонентів, членів комісії ради з попереднього розгляду права участі в атестації наукових кадрів; припиняє діяльність ради з визначенням строку, протягом якого нове клопотання про утворення ради не подається.

Вказана норма права передбачає можливість, за певних обставин, позбавлення офіційних опонентів, членів комісії ради з попереднього розгляду права участі в атестації наукових кадрів, однак не передбачає заходів відповідальності для наукового консультанта.

З огляду на викладене колегія суддів приходить до висновку про те, що законодавство, чинне на час виконання позивачем обов'язків наукового консультанта ОСОБА_4, не передбачало, що виявлення плагіату в захищеній дисертації є порушенням, за яке науковий консультант може бути притягнутий до відповідальності.

За таких обставин колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що Міністерство освіти і науки України при видачі наказу від 26 лютого 2015 року № 217 в частині позбавлення ОСОБА_2 права на участь у підготовці наукових працівників порушило принцип, закріплений у ч. 2 ст. 58 Конституції України, відповідно до якого Закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи.

Також судом першої інстанції було правильно враховано, що постановою окружного адміністративного суду м. Києва від 16 червня 2015 року, що залишена без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 30 вересня 2015 року у справі № 826/7544/15, було визнано протиправним та скасовано п. 4 наказу Міністерства освіти і науки України від 26 лютого 2015 року № 217 в частині скасування рішення спеціалізованої вченої ради Д 26.142.02 ВНЗ «Міжрегіональна академія управління персоналом» від 26 березня 2014 року протокол № 16 про присудження наукового ступеня доктора юридичних наук зі спеціальності 12.00.07 «Адміністративне право і процес; фінансове право; інформаційне право» та відмови у видачі диплома доктора юридичних наук ОСОБА_3 на підставі висновку.

За таких обставин колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийняв законне і обґрунтоване рішення про задоволення адміністративного позову ОСОБА_2 та скасування п. 7.2 наказу Міністерства освіти і науки України від 26 лютого 2015 року № 217 «Про затвердження рішень Атестаційної колегії Міністерства щодо присудження наукових ступенів і присвоєння вчених звань від 26 лютого 2015 року».

Доводи апеляційної скарги Міністерства освіти і науки України не спростовують висновки суду першої інстанції, викладені в постанові від 30 листопада 2015 року, та не можуть бути підставами для її скасування.

З огляду на викладене колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини справи, надав належну оцінку дослідженим доказам та прийняв законне і обґрунтоване рішення у відповідності з вимогами матеріального та процесуального права. У зв'язку з цим колегія суддів вважає необхідним апеляційну скаргу Міністерства освіти і науки України залишити без задоволення, а постанову окружного адміністративного суду м. Києва від 30 листопада 2015 року - без змін.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

У задоволенні апеляційної скарги Міністерства освіти і науки України - відмовити.

Постанову окружного адміністративного суду м. Києва від 30 листопада 2015 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня її складання в повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя А.М. Горяйнов

Судді О.Г. Хрімлі

О.О. Шостак

Ухвала складена в повному обсязі 09 березня 2016 року.

Головуючий суддя Горяйнов А.М.

Судді: Шостак О.О.

Хрімлі О.Г.