Справа № 379/89/16-а
Суддя: Василенко О. М.
Дата ухвалення: 2016-03-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 379/89/16-а
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.03.2016 року м.Тараща

Суддя Таращанського районного суду Київської області Василенко О.М., розглянувши в порядку письмового провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Таращанського районного відділу Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Київській області в особі ліквідаційної комісії, третя особа: управління Пенсійного фонду України в Таращанському районі Київської області про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності органу державної влади та зобовязання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду із вищеназваним позовом, в якому просить визнати протиправними рішення відповідача щодо відмови у перерахунку та видачі йому довідки про заробітну плату за період виконання службових обовязків в зоні відчуження за 06.06.1986 року за його заявою, зобов'язати відповідача провести перерахунок та видати йому довідку про заробітну плату за роботу в зоні відчуження, відповідно до маршрутного листа за період за 06.06.1986 року з урахуванням: посадового окладу (120 крб.) в подвійному розмірі з урахуванням зони небезпеки в кратних розмірах II зони небезпеки, кратність 4, підвищення посадового окладу (120 крб.) на 15% за роботу в районі, з підвищеною радіоактивністю, окладу за спеціальне звання (120 крб.) в подвійному розмірі та кратності та відповідно до II зони небезпеки, кратність 4, премії в розмірі 60% посадового окладу (120 крб.), добових в розмірі 3 крб. 52 коп., грошової компенсації замість продовольчого пайка в розмірі 16 крб. 52 коп. в місяць. Крім того, просить звільнити його від сплати судового збору, відповідно до наданих йому пільг.

В судове засідання позивач не зявився, належним чином повідомлений, проте надав заяву в якій просив розгляд справи проводити без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити.

Відповідач в судове засідання не прибув, про день, час та місце розгляду справи належно повідомлений, причини неявки суду не повідомив, проте, подав заперечення, в якому не погоджується з вимогами, викладеними позивачем в позовній заяві, вважаючи їх необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню, а також вважає, що останній пропустив строк звернення до адміністративного суду з даною заявою.

Обґрунтовуючи свої заперечення зазначає, що 11.09.2015 року Таращанським РВ ГУ МВС України в Київській області було видано довідку № 1951 на підставі заяви ОСОБА_1 від 02.09.2015 р., у якій останній просив видати довідку про грошове утримання за період з 01.01.1986 р. по 31.12.1986 року. Саме така довідка йому була видана і у заяві позивач не просив видати довідку про заробітну плату під час перебування в зоні відчуження.

Згідно з вимогами постанови ЦК КПРС, Верховної ОСОБА_2 СРСР, ОСОБА_2 Міністрів СРСР і ВЦ РПС від 07.05.1986 № 524-156 «Про умови оплати праці та матеріального забезпечення робітників підприємств і організацій зони Чорнобильської атомної електростанції» надано право керівникам виплачувати військовослужбовцям військових частин і органів Комітету державної безпеки СРСР, а також особам начальницького та рядового складу, які виконували службові обовязки в зоні Чорнобильської АЕС, передбачалося виплачувати посадові оклади за військовим та спеціальним званням у подвійному розмірі.

ОСОБА_3 законів про працю Української PCP на працівників органів внутрішніх справ не поширювалися, в тому числі щодо режиму робочого часу, додаткової оплати за роботу у вихідні, святкові і неробочі дні, надурочні і нічні години тощо.

ОСОБА_2 Міністрів СРСР від 17.06.1986 р. № 964-рс «Про виділення Міненерго СРСР додаткового фонду заробітної плати» з метою прискорення робіт з ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській атомній електростанції було дозволено керівникам міністерств і відомств, що беруть участь у ліквідації аварії, за узгодженням з головою урядової комісії проводити у виняткових випадках оплату праці працівників, зайнятих на цих роботах у III зоні небезпеки у пятикратному розмірі, у II зоні - у чотирикратному розмірі та в І зоні - у трикратному розмірі, виходячи з посадового окладу й окладу за спеціальним званням, за місцем проходження служби.

Відповідно до розпорядження ОСОБА_2 Міністрів СРСР від 23.05.1986 № 1031-рс порядок і розміри підвищеної оплати праці, передбачені розпорядженням ОСОБА_2 Міністрів СРСР від 17.05.1986 № 965-рс, поширюються на військовослужбовців, начальницький та рядовий склад органів внутрішніх справ, зайнятих на роботах з ліквідації наслідків на Чорнобильській атомній електростанції. При цьому, зобовязано грошове забезпечення у підвищених розмірах виплачувати, виходячи з посадових окладів, а особам офіцерського і начальницького складу - також на військове або спеціальне звання, тобто в одинарному розмірі.

Згідно з вимогами постанови ОСОБА_2 Міністрів УРСР та Української республіканської ради професійних спілок від 10.06.1986 № 207-7 «Про умови оплати праці та матеріального забезпечення працівників підприємств, організацій і установ, зайнятих на роботах, повязаних з ліквідацією наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та запобігання забрудненню навколишнього середовища» надано право керівникам міністерств і відомств і їхнім заступникам проводити оплату праці працівників, зайнятих на роботах з ліквідації наслідків аварії у відповідних зонах небезпеки, в розмірах, передбачених розпорядженнями ОСОБА_2 Міністрів СРСР від 17.05.1986 р. № 964-рс.

Грошове забезпечення особам начальницького та рядового складу органів внутрішніх справ, які виконували службові обовязки в зоні Чорнобильської АЕС, здійснювалося на підставі нормативно-правових актів МВС СРСР та МВС УРСР, зокрема, наказів МВС СРСР від 11.05.1986 р. № 0130, від 17.05.1986 р. № 0149, від 30.06.1986 р. № 0189 та інших.

Крім того, оплата праці осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, які виконували службові обовязки з ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у зонах небезпеки, здійснювалась, виходячи з діючих на той час нормативних документів.

Відповідно до постанови Держкомпраці СРСР і Секретаріату ВЦРПС від 07.05.1986 року № 153/10-43 премія в зоні ЧАЕС виплачувалась відповідно до діючих на підприємстві систем преміювання. Таким чином, якщо до поїздки працівника в зону відчуження або після повернення премія йому нараховувалась, то за період виконання робіт, повязаних із ліквідацією наслідків аварії на ЧАЕС, премія також повинна була нарахована в розмірах, визначених діючим на тай час на підприємстві Положенням про преміювання.

Оскільки, щомісячне преміювання осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ до відрядження в зону відчуження не здійснювалася, підстав для виплати премії за період виконання робіт, повязаних із ліквідацією наслідків аварії на ЧАЕС, після повернення їх із зони відчуження не було.

Довідки видаються відповідно до постанови ОСОБА_2 Міністрів УРСР та Укрпрпофради від 10.06.1986 № 207-7 на підставі довідки про підтвердження факту участі у ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС і розрахункового листа, який є первинним документом нарахування грошового забезпечення за період роботи в зоні ЧАЕС. Розрахунок проводиться, виходячи із середньоденної тарифної ставки та фактично відпрацьованих днів у зоні.

Так, встановлено, що оплата праці працівників, зайнятих на роботах у третій, другій і першій зонах небезпеки, проводиться відповідно у чотирьох-, трьох- і двократному розмірах понад середньомісячну заробітну плату, виходячи з тарифної ставки (окладу), встановленої за основним місцем роботи, тобто без їх підвищення на 100 %.

Щодо пропущення позивачем строків звернення, відповідач посилається на те, що спірні правовідносини між сторонами по справі виникли 1986 року.

У листі Міністерства праці та соціальної політики України від 13.04.2001 №03-3/1652-018-2 «Про оплату праці у зоні відчуження ЧАЕС у 1986-1990 років осіб, які виконували роботи, повязані з ліквідацією наслідків аварії на ЧАЕС і запобіганням забрудненню навколишнього середовища» було розсекречено ряд нормативно-правових актів урядів СРСР та УРСР. Серед розсекречених в тому числі і ті, на які посилається позивач, а саме: постанова ОСОБА_2 Міністрів СРСР та ВЦРПС №655-195 від 05 червня 1986 року, постанова ОСОБА_2 Міністрів УРСР і Української республіканської ОСОБА_2 професійних спілок від 10 червня 1986 року № 207-7, постанова ОСОБА_2 Міністрів СРСР № 524-156 від 07 травня 1986 року тощо.

Згідно вимог ст. 5 КАС України адміністративне судочинство здійснюється відповідно до Конституції України, цього ОСОБА_3 та міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною ОСОБА_2 України.

Провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

Вважає, що позивач, маючи всі підстави та можливість дізнатися про порушення свого права після розсекречення зазначених вище нормативно-правових актів ще в 2001 році, міг вжити всіх передбачених законодавством заходів (в тому числі і звернутися до суду) для їх захисту, а відтак він право на звернення до суду за захистом своїх прав пропустив ще в 2001 році.

Тому, при вирішенні справи просить врахувати норми ст. 99,100 ОСОБА_3 адміністративного судочинства України та відмовити позивачу у задоволенні позову.

Представник третьої особи в судове засідання не прибув, подавши заперечення, в якому просить розгляд справи проводити без його участі та вважає позов необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню.

Обґрунтовуючи свої заперечення пояснив, що першим документом після аварії на Чорнобильській АЕС, який визначав умови оплати праці громадян, що виконували роботи в 30-кілометровій зоні, була постанова ЦК КПРС, Президії Верховної ОСОБА_2 СРСР, ОСОБА_2 Міністрів СРСР і ВЦ РПС від 07.05.1986 р. №524-156 (аналогічна постанова ОСОБА_2 Міністрів УРСР від 08.05.1986 р. №168). Ці документи дозволяли керівникам підрозділів проводити оплату праці робітників, безпосередньо зайнятих на роботах по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС по підвищеним до 100% тарифним ставкам (відрядним розцінкам) і посадовим окладам. Конкретні розміри підвищення вказаних тарифних ставок (розцінок) і окладів встановлювалися з урахуванням складності і терміновості виконуваних робіт.

Військовослужбовцям військових частин і органів Комітету державної безпеки СРСР, а також особам начальницького та рядового складу органів внутрішніх справ, що виконували службові обовязки в зоні ЧАЕС, передбачалося виплачувати посадові оклади за військовим або спеціальним званням у подвійному розмірі.

17.05.1986 р. ОСОБА_2 Міністрів СРСР приймається розпорядження №964, згідно з яким оплата праці працівникам підприємств, розташованих у зоні ЧАЕС провадилась у III зоні небезпеки - у 5-кратному, II - у 4-х кратному, І - у 3-х кратному розмірі в порівнянні з встановленими нормами.

Оплата праці працівників і службовців, відряджених у зону Чорнобильської АЕС згідно з постановою ОСОБА_2 Міністрів СРСР і ВІДРПС від 05.06.1986 року №665-195 (постанова ОСОБА_2 Міністрів УРСР і Укрпофради від 10.06.1986 року .№207-7) здійснювалася на роботах в III, II, І зонах небезпеки відповідно в 4-х, 3-х і двох кратному розмірах понад середньомісячну заробітну плату, виходячи «із тарифної ставки (окладу), встановленої за основним місцем роботи», тобто без їх підвищення на 100%.

ОСОБА_2 Міністрів України СРСР від 23.05.1986 р. № 1031-р на військовослужбовців, начальницький і рядовий склад органів внутрішніх справ, зайнятих на роботах по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, було розповсюджено порядок і розміри підвищеної оплати праці, передбачені розпорядженням ОСОБА_2 Міністрів СРСР від 17.05.1986 р. №964-рс. При цьому грошове забезпечення в підвищених розмірах виплачувати виходячи з посадових окладів, а особам офіцерського і начальницького ряду також з окладів за військове або спеціальне звання, тобто в одинарному розмірі. ОСОБА_3 законів про працю Української РСР на працівників органів внутрішніх справ не поширювалися, в тому числі й щодо режиму робочого часу, додаткової оплати за роботу у вихідні дні, святкові і неробочі дні, надурочні і нічні години, тощо. Виплата премії у розмірі 60% повинна бути документально підтверджена.

Що стосується додаткової оплати праці за роботу в нічний час та вихідні і святкові дні під час ліквідації аварії на ЧАЕС, то вона проводилась лише тим працівникам, умови оплати праці яких регламентуються ОСОБА_3 Законів про працю України, дія якого на осіб рядового і начальницького складу не поширюється. На них поширювалась дія п. 40 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженого постановою ОСОБА_2 Міністрів СРСР від 23.10.05.1973 р № 778, яким було встановлено ненормований робочий час для осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ.

На підставі ст. 122, ч. 6 ст. 128 КАС України судом прийнято рішення про розгляд справи у порядку письмового провадження.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що позивач є пенсіонером і перебуває на обліку в управлінні Пенсійного фонду України в Таращанському районі Київської області та отримує пенсію як особа, яка є учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у 1986 році першої категорії, також є інвалідом ІІ групи із захворюванням, пов'язаним з наслідками Чорнобильської катастрофи, що відповідачем не заперечується та підтверджується посвідченням серії А №401259 виданим Київською облдержадміністрацією 03.08.2001 року та вкладкою до нього.

Згідно довідки №3 від 11.12.2015 року, виданою головним управлінням Національної поліції в Київській області вбачається, що позивач, колишній працівник Таращанського РВ УМВС України в Київській області, відповідно до наказу УВС виконкому Київської обласної ОСОБА_2 народних депутатів про виплату кратних окладів особового складу, 06.06.1986 року брав участь у заходах із ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС (м. Чорнобиль наказ від 21.11.1991 року № 336).

11.09.2015 року Таращанський РВ ГУМВС України в Київській області надав позивачу довідку №1951, в якій зазначив його грошове утримання за період з 01.01.1986 року по 31.10.1986 року.

26 листопада 2015 року позивач звернувся до начальника Таращанського РВ ГУ МВС України в Київській області з письмовою заявою з проханням провести перерахунок заробітної плати за період виконання службових обов'язків в зоні відчуження - м. Чорнобиль, відповідно до маршрутного листа №20/К-28 від 02.03.2010 року та видати йому довідку про заробітну плату з урахуванням: посадового окладу в подвійному розмірі з урахуванням зони небезпеки в кратних розмірах II зони небезпеки, кратність 4, підвищення посадового окладу на 15% за роботу в районі, з підвищеною радіоактивністю, премії в розмірі 60% посадового окладу, добових в розмірі 3 крб. 52 коп., грошової компенсації замість продовольчого пайка в розмірі 16 крб. 52 коп. в місяць, так як в довідці виданою раніше (від 11.09.2015 №1951) не враховано зазначені надбавки.

Листом від 04 грудня 2015 року № 96 відповідач відмовив у видачі вище зазначеної довідки.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з пп. 1, 2 ч.3 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою повноваження надано.

Крім того, відповідно до ч.1 ст. 9 КАС України, суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Конституція України у статті 46 встановлює, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їх життя і здоров'я та створює єдиний порядок визначення категорій зон радіоактивно забруднених територій, умов проживання і трудової діяльності на них, соціального захисту потерпілого населення, визначений Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Відповідно до статті 70 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», громадяни, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, мають право захищати у відповідних державних, судових органах, зокрема, свої законні інтереси.

Згідно з листом Міністерства праці та соціальної політики України від 13 квітня 2001 року № 03-3/1652-018-2 «Про оплату праці у зоні відчуження ЧАЕС у 1986-1990 років осіб, які виконували роботи, пов'язані з ліквідацією наслідків аварії на ЧАЕС і запобіганням забрудненню навколишнього середовища» вказано, що листом Держкомпраці УРСР від 13 червня 1989 року № 10-769 ОСОБА_2 Міністрів СРСР зняла гриф «секретно» з постанов ЦК КПРС, Президії Верховної ОСОБА_2 СРСР, ОСОБА_2 Міністрів СРСР і ВЦРПС від 07 травня 1986 року № 524-156, ОСОБА_2 Міністрів СРСР і ВЦРПС від 05 червня 1986 року № 665-195, ОСОБА_2 Міністрів СРСР і ВЦРПС від 29 грудня 1987 року № 1497-378, розпоряджень від 3 вересня 1986 року № 1767-рс і від 11 грудня 1986 р. № 2488-рс. Повідомлялось також, що розсекречуються прийняті до виконання постанови ОСОБА_2 Міністрів УРСР від 8 травня 1986 року №168-5, від 10 червня 1986 р. №207-7, розпорядження ОСОБА_2 Міністрів УРСР від 10 вересня 1986 року №530-рс, від 16 грудня 1986 року №694-рс, від 6 січня 1988 р. №12-рс та листи Держкомпраці УРСР, якими доводились зазначені рішення ОСОБА_2 Міністрів УРСР: №4с від 9 травня 1986 року, №58с від 11 червня 1986 року, №132с від 16 вересня 1986 року, №179с від 25 грудня 1986 року, №8с від 22 січня 1988 року. Знято гриф секретності з низки інших нормативних актів, пов'язаних з ліквідацією наслідків аварії на ЧАЕС.

ОСОБА_4 Кабінету Міністрів СРСР та ВЦРПС «Про умови оплати праці та матеріального забезпечення, працівників підприємств, організацій і установ, зайнятих на роботах, пов'язаних з ліквідацією наслідків аварії на Чорнобильській АЕС і запобігання забрудненню навколишнього середовища» від 05 жовтня 1986 року № 665-195 передбачає встановлення за працівниками, направленими для виконання робіт, пов'язаних з ліквідацією наслідків аварії на Чорнобильській АЕС і запобігання забрудненню навколишнього середовища, збереження середньої заробітної плати.

Оплата праці робітників і службовців (відряджених у зону ЧАЕС та призваних на військові збори), за якими відповідно до чинного законодавства зберігалась за основним місцем роботи середньомісячна заробітна плата, відповідно до абзацу четвертого підпункту 1 пункту 1 постанови ОСОБА_4 Міністрів УРСР і Укрпрофради від 10 червня 1986 року № 207-7 (абзац четвертий пункту 1 постанови ОСОБА_4 Міністрів СРСР і ВЦРПС від 5 червня 1986 року № 665-195) провадилась у III, II, І зонах небезпеки у 4-кратному, 3-кратному та 2-кратному розмірі (із врахуванням 100 % тарифної ставки), виходячи з тарифної ставки, встановленої за основним місцем роботи.

У відповідності до пункту 1 постанови ЦК КПРС, Президії Верховної ОСОБА_4 ( ОСОБА_4 Міністрів СРСР, ВЦРПС № 524-156 від 07 травня 1986 року, пунктів 1,4 постанови ОСОБА_4 Міністрів СРСР та ВЦРПС № 665-195 від 05 червня 1986 року, пункту 1 постанови ОСОБА_4 Міністрів УРСР і Української республіканської ОСОБА_4 професійних Спілок № 207-7 від 10 червня 1986 року, оплата за роботу у зонах небезпеки провадитися з урахуванням кратності зони небезпеки по тарифній ставці (посадовий оклад + оклад за спеціальне звання), підвищеної у два рази (наказ МВС СРСР № 0130 від 11 травня 1986 року та № 0189 від 30 червня 1986 року, вказівка МВС СРСР № 35з від 30 травня 1986 року).

Відповідно до п.п. 1 п.1 ОСОБА_4 №207-7 від 10.06.1986 року ОСОБА_4 Міністрів УРСР і Української ОСОБА_5 профспілок "Распространили на работников предприятий, организаций и учреждений, независимо от ведомственной подчиненности (включая лиц, временно переведенных и командированных), а также на военнослужащих и военных строителей, занятых на указанных работах, действие пунктов 1 (на период проведения этих работ) и 10 постановления ЦК КПСС, Президиума Верховного Совета СССР, Совета Министров СССР и ВДСПС от 7 мая 1986 г. N 524- 156( у0524400-86 ) (подпункты 1 и 10 пункта 1 постановления Совета Министров УССР от 8 мая 1986 г. №168-5 ( 168с-86-п ) Предоставили право руководителям министерств и ведомств и их заместителям производить оплату труда работников, занятых на работах по ликвидации последствий аварии в соответствующих зонах опасности, в размерах, предусмотренных распоряжением Совета Министров СССР от 17 мая 1986 г. N 964 ( У0964400-86 )." "Установили, что оплата труда работников, занятых на работах в третьей, второй и первой зонах опасности, производится соответственно в четырех-, трех- и двукратном размерах, сверх среднемесячной заработной платы, исходя из тарифной ставки (оклада), установленной по основному месту работы".

Відповідно до абзацу другого пункту 1 постанови ЦК КПРС, Президії Верховної ОСОБА_5 СРСР, ОСОБА_5 Міністрів СРСР і ВЦРПС від 7 травня 1986 р. N 524-156 ( у0524400-86 ) та на підставі розпорядження ОСОБА_5 Міністрів СРСР від 3 вересня 1986 р. N 1767 (розпорядження ОСОБА_5 Міністрів УРСР від 10 вересня 1986 р. N 530-рс ( 530-86-р ) тарифні ставки і посадові оклади працівників, які виконували роботи в районах і на роботах з підвищеною радіоактивністю, підвищувались до 15 %.

ОСОБА_4 Держкомпраці СРСР і Секретаріату ВЦРПС від 07 жовтня 1986 року №153/10-43 встановлено, що працівникам, безпосередньо зайнятим на роботах по усуненню наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, премії, заохочення й винагороди нараховувати відповідно до діючих положень на збільшені, згідно з п. 1 постанови ЦК КПРС, Президії Верховної ОСОБА_4 СРСР, ОСОБА_4 Міністрів СРСР і ВЦРПС від 07 травня 1986 року № 524-156, тарифні ставки (відрядні розцінки) і посадові оклади.

Відповідно до розрахунків, зазначених у вказаній довідці, відповідачем при розрахунку оплати праці за дні роботи в зоні відчуження не враховано: подвійного розміру при оплаті заробітної плати (посадовий оклад та оклад за спеціальне звання), підвищення посадового окладу на 15% за роботи в районах і на роботах з підвищеною радіоактивністю, добових, грошової компенсації та премії.

Відповідно до листа Мінпраці, Мінчорнобиля та Мінфіну України від 29.10.1992 року №09-3751/1032/Зк/13-412/308 в разі, якщо робота в зоні відчуження оплачена невірно, без врахування урядових рішень, то повинен бути здійснений перерахунок заробітної плати згідно законодавства. При цьому, визначена таким чином заробітна плата не індексується, не виплачується, а тільки враховується при нарахуванні пенсії.

Відповідно до листа Мінсоцполітики від 09.06.1995 року №224/8.13 р. передбачено, що підприємства і організації в разі неправильної оплати праці в зоні відчуження повинні зробити перерахунок заробітної плати особам, які в 1986-1987 роках брали участь у роботах по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС.

Суд зазначає, що відповідно до ст. 1 Конвенції про захист заробітної плати, ратифікованої 30 червня 1961 року, Україна прийняла на себе зобов'язання заробітною платою рахувати будь-яку винагороду або заробіток, які можуть бути обчислені в грошах за виконану роботу або послуги працівникові.

Отже, дії відповідача з визначення даних про заробітну плату (грошове забезпечення), одержану особою за роботу (службу) в зоні відчуження в 1986 році є протиправними.

Частиною 1 статті 11 ОСОБА_3 адміністративного судочинства України визначено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, а частиною 1 статті 71 ОСОБА_3 адміністративного судочинства України зазначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, коли судом здійснюється розгляд справ про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень, у яких обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

На виконання цих вимог відповідач, як суб'єкт владних повноважень, не надав суду доказів, які спростовували б твердження позивача, а відтак, не довів правомірності своїх дій.

З урахуванням зазначеного, враховуючи, що відповідачем не було надано заперечень на позов по суті, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Так, відповідно до абзацу другого пункту 1 постанови ЦК КПРС, Президії Верховної ОСОБА_4 СРСР, ОСОБА_4 Міністрів СРСР і ВЦРПС від 7 травня 1986р № 524-156 (у0524400-86) та на підставі розпорядження ОСОБА_4 Міністрів СРСР від 3 вересня 1986 р. № 1767 ( розпорядження ОСОБА_4 Міністрів УРСР від 10 вересня 1986 р. № 530-рс ( 530-86-р) тарифні ставки працівників, які виконували роботи в районах і на роботах з підвищеною радіоактивністю, підвищувались до 15%. Дана постанова є єдиним документом, який регламентує порядок оплати праці, в тому числі військовослужбовців та повинна бути врахована.

Статтею 1 Закону України «Про оплату праці» визначено, що заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу. Розмір заробітної плати залежить від складності та умов виконуваної роботи, професійно-ділових якостей працівника, результатів його праці та господарської діяльності підприємства.

У ст. 2 цього ж Закону передбачено, що основна заробітна плата це - винагорода за виконану роботу відповідно до встановлених норм праці (норми часу, виробітку, обслуговування, посадові обов'язки). Вона встановлюється у вигляді тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок для робітників та посадових окладів для службовців.

Додаткова заробітна плата. Це - винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці. Вона включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством, премії, пов'язані з виконанням виробничих завдань і функцій.

Інші заохочувальні та компенсаційні виплати. До них належать виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми.

Статтею 3 Закону України «Про правонаступництво України» передбачено, що закони та інші нормативні акти відповідних установ СРСР діють на території України, оскільки вони не суперечать законам України, прийнятим після проголошення незалежності України.

Згідно зі статтею 8 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

ОСОБА_2 Міністрів СРСР від 17.05.1986 р. №964-рс, голові Урядової комісії було надано право виплачувати працівникам одноразову винагороду за виконання особливо важливих і відповідальних робіт в залежності від небезпеки їх проведення в розмірі до 1000 карбованців.

Також цим розпорядженням було встановлено, що у тих випадках, коли працівник отримав гранично допустиму дозу радіації і в зв'язку з цим не допускається для подальшої роботи в зазначених зонах небезпеки, йому виплачується одноразова винагорода у розмірі пятикратної місячної тарифної ставки (посадового окладу), а особам офіцерського складу військових частин, офіцерського та начальницького складу органів КДБ СРСР і внутрішніх справ - трьох місячних окладів грошового утримання за посадою та військовим чи спеціальним званням, прапорщикам, мічманам і військовослужбовцям надстрокової служби, особам молодшого начальницького і рядового складу органів КДБ СРСР і внутрішніх справ - 500 крб., військовослужбовцям строкової служби і військовим будівельникам - 300 карбованців.

До середнього заробітку для нарахування пенсії включаються всі елементи грошового забезпечення за умови, що вони не носять разового характеру, тобто одноразова винагорода до середнього заробітку для обчислення пенсії не включається.

За таких обставин, суд вважає, що позивачу необхідно зробити перерахунок заробітної плати, оскільки його робота за період ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС повинна бути оплачена із врахуванням зазначених вище постанов, котрі регламентують порядок оплати праці робітників та службовців, що повинна бути підвищена на 100 %, тобто вдвічі та на збільшення окладу до 15%, отже позов підлягає задоволенню.

Адміністративний позов був поданий особою, що звільнена від сплати судового збору, відтак положення статті 94 КАС України щодо розподілу судових витрат в даному випадку застосуванню не підлягає.

Керуючись Конституцією України, ст. ст. 2, 8, 9, 10,11, 14, 69, 70-72, 86, 94, 122, 128, 159-163, 167, 254, 256 КАС України; ЗУ «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», ЗУ «Про оплату праці»; ЗУ «Про правонаступництво України»; ОСОБА_4 Міністрів СРСР і ВЦРПС від 05.06.1986 року № 665-195; наказом МВС СРСР №0130 від 11.05.1986 року та № 0189 від 30.06.1986 року; Постановою ЦК КПРС, Президії Верховної ОСОБА_4 СРСР, ОСОБА_4 Міністрів СРСР і ВЦРПС від 7 травня 1986 р. № 524-156 (у0524400-86); розпорядженням ОСОБА_4 Міністрів СРСР від 3 вересня 1986 р. № 1767 (розпорядження ОСОБА_4 Міністрів УРСР від 10 вересня 1986 р. № 530-рс (530-86-р), суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Позов задовольнити.

Визнати протиправним рішення Таращанського районного відділу Головного управління МВС України в Київській області в особі ліквідаційної комісії щодо відмови у перерахунку та видачі ОСОБА_1 довідки про заробітну плату за період виконання ним службових обовязків в зоні відчуження за 06.06.1986 року з урахуванням: посадового окладу (120 крб.) в подвійному розмірі з урахуванням зони небезпеки в кратних розмірах II зони небезпеки, кратність 4, підвищення посадового окладу (120 крб.) на 15% за роботу в районі, з підвищеною радіоактивністю, окладу за спеціальне звання (120 крб.) в подвійному розмірі та кратності та відповідно до II зони небезпеки, кратність 4, премії в розмірі 60% посадового окладу (120 крб.), добових в розмірі 3 крб. 52 коп., грошової компенсації замість продовольчого пайка в розмірі 16 крб. 52 коп. в місяць.

Зобовязати Таращанський районний відділ Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Київській області в особі ліквідаційної комісії провести перерахунок та видати ОСОБА_1 довідку про заробітну плату за роботу в зоні відчуження відповідно до маршрутного листа № 20/К-28 від 02.03.2010 року, виданого ГУ МВС України в Київській області за 06.06.1986 року з урахуванням: посадового окладу (120 крб.) в подвійному розмірі з урахуванням зони небезпеки в кратних розмірах II зони небезпеки, кратність 4, підвищення посадового окладу (120 крб.) на 15% за роботу в районі, з підвищеною радіоактивністю, окладу за спеціальне звання (120 крб.) в подвійному розмірі та кратності та відповідно до II зони небезпеки, кратність 4, премії в розмірі 60% посадового окладу (120 крб.), добових в розмірі 3 крб. 52 коп., грошової компенсації замість продовольчого пайка в розмірі 16 крб. 52 коп. в місяць.

ОСОБА_4 може бути оскаржена до Київського апеляційного адміністративного суду через Таращанський районний суд Київської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня її отримання.

Повний текст постанови складено 10.03.2016 року.

Суддя:ОСОБА_6