Справа № 522/20656/15-а
Суддя: Свячена Ю. Б.
Дата ухвалення: 2016-02-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Провадження № 2-а/522/91/16
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 лютого 2016 року Приморський районний суд міста Одеси у складі: головуючого судді Свяченої Ю.Б.,

при секретарі Шеян І.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Одесі адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Виконавчого комітету Одеської міської ради, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійні вимоги на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_2 розвитку споживчого ринку та захисту прав споживачів Одеської міської ради про часткове скасування рішення, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Виконавчого комітету Одеської міської ради, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійні вимоги на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_2 розвитку споживчого ринку та захисту прав споживачів Одеської міської ради, та просить скасувати рішення Виконавчого комітету Одеської міської ради №279 від 27 серпня 2015 року «Про демонтаж тимчасових споруд» в частині демонтажу обєктів, які знаходяться у користуванні позивача по вул. Скісній, 7-а в м. Одесі (п. п. 13-18 переліку).

Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що 27 серпня 2015 року виконавчим комітетом Одеської міської ради було прийнято рішення №279 «Про демонтаж тимчасових споруд», згідно з переліком до якого демонтажу підлягала, в тому числі, самовільно встановлена тимчасова споруда за адресою: м. Одеса, вул. Скісна, 7-а (п. п. 13-18 переліку), яка знаходиться в користуванні позивача. Згідно вказаного рішення ОСОБА_2 розвитку споживчого ринку та захисту прав споживачів Одеської міської ради повинно було надати субєктам господарювання припис щодо проведення демонтажу власними силами за власний рахунок.

Позивач вважає, що вказане рішення є неправомірним та підлягає скасуванню, оскільки воно всупереч вимогам Закону України «Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності» було прийнято без проведення громадських обговорень, як це належить робити для всіх регуляторних актів.

Представник ОСОБА_1 в судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив їх задовольнити. На останнє судове засідання позивач не зявився, просив розглядати справу за його відсутності.

Представник Виконавчого комітету Одеської міської ради у судовому засіданні заперечувала проти задоволення позовних вимог ОСОБА_1, та зазначила, що оскаржуване позивачем рішення не являється регуляторним актом в розумінні Закону України «Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності», а є актом індивідуальної дії. Тому, рішення Виконавчого комітету Одеської міської ради №279 від 27 серпня 2015 року «Про демонтаж тимчасових споруд» було прийнято з дотриманням всіх вимог чинного законодавства.

Представник ОСОБА_2 розвитку споживчого ринку та захисту прав споживачів Одеської міської ради у судовому засіданні зазначив, що вважає позовні вимоги ОСОБА_1 необґрунтованими.

Дослідивши матеріали справи, вислухавши думки сторін, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Згідно з ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших субєктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Згідно п. 1.2 Положення про ОСОБА_2 розвитку споживчого ринку та захисту прав споживачів Одеської міської ради, затвердженого рішенням Одеської міської ради № 384-VI від 28 лютого 2011 року, ОСОБА_2 в своїй роботі керується Конституцією України, Законом України "Про місцеве самоврядування в Україні", чинним законодавством України, актами міської ради та її виконавчого комітету, міського голови, цим Положенням.

Відповідно до п. 2.32 Положення до завдань ОСОБА_2 відноситься, в тому числі, здійснення самоврядного контролю за станом території обєктів благоустрою на яких розміщені будівлі та споруди соціально-культурного, побутового, торговельного та іншого призначення, в яких функціонують обєкти торгівлі, ресторанного господарства, сфери послуг, дрібно-роздрібної торговельної мережі, ринки, ярмарки, ярмарки-виставки.

Судом встановлено, що 15 травня 2015 року працівниками ОСОБА_2 розвитку споживчого ринку та захисту прав споживачів Одеської міської ради було здійснено перевірку тимчасової споруди, яка знаходиться за адресою: м. Одеса, вул. Скісна, 7-а, та складено відповідний акт обстеження тимчасової споруди. У зазначеному акті було встановлено, що відсутні будь-які правовстановлюючі документи про право власності чи право користування зазначеною спорудою ОСОБА_1

Відповідно до п. п. 2 п. «б» ст. 30 Закону України «Про місцеве самоврядування» до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належать делеговані повноваження щодо здійснення відповідно до законодавства контролю за належною експлуатацією та організацією обслуговування населення підприємствами житлово-комунального господарства, торгівлі та громадського харчування, побутового обслуговування, транспорту, зв'язку, за технічним станом, використанням та утриманням інших об'єктів нерухомого майна усіх форм власності, за належними, безпечними і здоровими умовами праці на цих підприємствах і об'єктах; прийняття рішень про скасування даного ними дозволу на експлуатацію об'єктів у разі порушення нормативно-правових актів з охорони праці, екологічних, санітарних правил, інших вимог законодавства.

27 серпня 2015 року виконавчим комітетом Одеської міської ради було прийнято рішення №279 «Про демонтаж тимчасових споруд».

Згідно з переліком до вищевказаного рішення демонтажу підлягала, в тому числі, самовільно встановлена тимчасова споруда за адресою: м. Одеса, Скісна, 7-а (п. п. 13-18 переліку), яка знаходиться в користуванні ОСОБА_1

Згідно ст. 1 Закону України «Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності» регуляторний акт це прийнятий уповноваженим регуляторним органом нормативно-правовий акт, який або окремі положення якого спрямовані на правове регулювання господарських відносин, а також адміністративних відносин між регуляторними органами або іншими органами державної влади та суб'єктами господарювання;прийнятий уповноваженим регуляторним органом інший офіційний письмовий документ, який встановлює, змінює чи скасовує норми права, застосовується неодноразово та щодо невизначеного кола осіб і який або окремі положення якого спрямовані на правове регулювання господарських відносин, а також адміністративних відносин між регуляторними органами або іншими органами державної влади та суб'єктами господарювання, незалежно від того, чи вважається цей документ відповідно до закону, що регулює відносини у певній сфері, нормативно-правовим актом.

Таким чином, виходячи з вищевикладеного вбачається, що регуляторний акт є нормативно-правовим актом.

В свою чергу, відповідно до п. п. 1.1. п. 1 Інформаційного листа ВАС України №781/11/13-10 від 01 червня 2010 року «Щодо застосування окремих норм матеріального права під час розгляду адміністративних справ» нормативно-правові акти - це правові акти управління, які встановлюють, змінюють, припиняють (скасовують) правові норми. Нормативно-правові акти містять адміністративно-правові норми, які встановлюють загальні правила регулювання однотипних відносин у сфері виконавчої влади, розраховані на тривале застосування. Вони встановлюють загальні правила поведінки, норми права, регламентують однотипні суспільні відносини у певних галузях і, як правило, розраховані на довгострокове та багаторазове їх застосування.

Другу групу актів за критерієм юридичної природи складають індивідуальні акти. Останні стосуються конкретних осіб та їхніх відносин. Загальною рисою, яка відрізняє індивідуальні акти управління, є їх виражений правозастосовний характер. Головною рисою таких актів є їхня конкретність, а саме: чітке формулювання конкретних юридичних волевиявлень суб'єктами адміністративного права, які видають такі акти; розв'язання за їх допомогою конкретних, а саме індивідуальних, справ або питань, що виникають у сфері державного управління; чітка визначеність адресата - конкретної особи або осіб; виникнення конкретних адміністративно-правових відносин, обумовлених цими актами.

Таким чином, суд приходить до висновку, що оскаржуване рішення виконавчого комітету Одеської міської ради №279 від 27 серпня 2015 року «Про демонтаж тимчасових споруд» є актом індивідуальної дії.

Відповідно до ст. 144 Конституції України органи місцевого самоврядування в межах повноважень, визначених законом, приймають рішення, які є обов'язковими до виконання на відповідній території.

Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи повинні діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією і Законами України.

Акти ради, сільського, селищного, міського голови, голови районної в місті ради, виконавчого комітету сільської, селищної, міської, районної у місті (у разі її створення) ради, прийняті в межах наданих їм повноважень, є обовязковими для виконання всіма розташованими на відповідній території органами виконавчої влади, обєднаннями громадян, підприємствами, установами та організаціями, посадовими особами, а також громадянами, які постійно або тимчасово проживають на відповідній території.

Тому, суд вважає, що оскаржуване рішення було прийняте виконавчим комітетом Одеської міської ради з дотриманням вимог пп. 2 п. «б» ст. 30 Закону України «Про місцеве самоврядування».

Крім того, у судовому засіданні доведено, що вказане рішення було прийнято у звязку з грубим порушенням позивачем вимог Наказу Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України №244 від 21 жовтня 2011 року, яким затверджений Порядок розміщення тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності.

Відповідно до п. 1. 3 вказаного Порядку тимчасова споруда торговельного, побутового, соціально-культурного чи іншого призначення для здійснення підприємницької діяльності (далі - ТС) - одноповерхова споруда, що виготовляється з полегшених конструкцій з урахуванням основних вимог до споруд, визначених технічним регламентом будівельних виробів, будівель і споруд, і встановлюється тимчасово, без улаштування фундаменту.

Згідно з п. 2.1 підставою для розміщення тимчасової споруди є паспорт прив'язки тимчасової споруди.

Для оформлення паспорта прив'язки замовник звертається до органу з питань містобудування та архітектури із додатковою заявою щодо оформлення паспорта прив'язки ТС, до якої додає: схему розміщення ТС; ескізи фасадів ТС у кольорі М 1: 50 (для стаціонарних ТС), які виготовляє суб'єкт господарювання, що має ліцензію на виконання проектних робіт, або архітектор, який має відповідний кваліфікаційний сертифікат; схему благоустрою прилеглої території, складену замовником або суб'єктом підприємницької діяльності, який має відповідну ліцензію, архітектором, який має відповідний кваліфікаційний сертифікат, відповідно до Закону України «Про благоустрій населених пунктів України»; технічні умови щодо інженерного забезпечення (за наявності), отримані замовником у балансоутримувача відповідних інженерних мереж. Зазначені документи замовником отримуються самостійно (п. 2.6 Порядку).

У судовому засіданні позивачем не було надано вищевказаних дозвільних документів на розміщення тимчасової споруди за адресою: м. Одеса, вул. Скісна, 7-а. Судом таких доказів також здобуто не було.

Пунктами 2.30 та 2.31 Порядку передбачено, у тому числі, що у разі самовільного встановлення тимчасової споруди така споруда підлягає демонтажу.

Відповідно до ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Тому, суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 про часткове скасування рішення є необґрунтованими та такими, що не знайшли свого підтвердження у судовому засіданні.

Керуючись ст. ст. 19, 144 Конституції України, ст. 30 Закону України «Про місцеве самоврядування», Положенням про ОСОБА_2 розвитку споживчого ринку та захисту прав споживачів Одеської міської ради, затвердженого до рішенням Одеської міської ради № 384-VI від 28 лютого 2011 року, Наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України №244 від 21 жовтня 2011 року, яким затверджений Порядок розміщення тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності, ст. ст. 2, 7, 8, 9, 11, 71, 86, 94, 128, 158-163 КАС України, -

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Виконавчого комітету Одеської міської ради, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійні вимоги на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_2 розвитку споживчого ринку та захисту прав споживачів Одеської міської ради про часткове скасування рішення, - відмовити.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Одеського апеляційного адміністративного суду шляхом подання через Приморський районний суд м. Одеси апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення постанови. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення постанови, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання її копії.

Суддя Свячена Ю.Б.