Справа № 815/2097/14
Суддя: Димерлій О.О.
Дата ухвалення: 2016-03-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

----------------------
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 березня 2016 р.м.ОдесаСправа № 815/2097/14

Категорія: 8.3.1 Головуючий в 1 інстанції: Токмілова Л. М.
Одеський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

доповідача, судді - Димерлія О.О.

суддів - Романішина В.Л., Єщенка О.В.

за участю секретаря - Жукової Г.В.

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Одесі адміністративну справу за апеляційною скаргою Державної податкової інспекції у Приморському районі м.Одеси Головного управління Міндоходів в Одеській області на постанову Одеського окружного адміністративного суду від 30 травня 2014 року за адміністративним позовом Чорноморського головного морського агентства «Інфлот» до Державної податкової інспекції у Приморському районі м.Одеси Головного управління Міндоходів в Одеській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

ВСТАНОВИВ:

В квітні 2014 року Чорноморське головне морське агентство «Інфлот» звернулося до Одеського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до ДПІ у Приморському районі м.Одеси Головного управління Міндоходів в Одеській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 26 березня 2014 року № про збільшення грошового зобов'язання з податку на прибуток на 182 805 грн. та № про збільшення грошового зобов'язання з податку на додану вартість на 106 547 грн.

Позов обґрунтовувало тим, що висновки відповідача, що сума від агентських послуг, наданих позивачем, у розмірі 168 837 грн. не визначена як дохід та, відповідно, не внесена до складу рядку 01.1 «Доходи від продажу товарів (робіт, послуг)» Декларацій з податку на прибуток є безпідставними, оскільки факт надання агентських послуг з міжнародних перевезень пасажирів, їх багажу, вантажу чи міжнародних відправлень, підтверджується дисбурсментськими рахунками, балансами за червень, липень, серпень 2011 року, а також віднесено до складу рядка 01.1 Декларацій з податку на прибуток в 2 та 3 кварталах 2011 року. Позивач не погоджується з висновком ДПІ у Приморському районі м.Одеси про не підтвердження Чорноморським головним морським агентством «Інфлот» фактичного отримання та використання у власній господарській діяльності послуг енергопостачання, теплопостачання та водопостачання у зв'язку з відсутністю первинних документів, які були б виписані безпосередньо виконавцями послуг, зазначаючи, що підприємство у Феодосійському та Білгород-Дністровському морських портах є орендарем приміщень та розташованих у них електроустановок, воно не є їх власником та, відповідно, не набуває статусу споживача бо субспоживача електричної енергії. Фактичне отримання послуг ремонту та обслуговування автомобілів, а також їх використання у власній господарській діяльності підтверджено первинними документами.

За наслідками розгляду адміністративного позову Одеським окружним адміністративним судом 30 травня 2014 року ухвалено постанову про задоволення позову Чорноморського головного морського агентства «Інфлот».

Суд визнав протиправними та скасував податкові повідомлення-рішення ДПІ у Приморському районі м.Одеси Головного управління Міндоходів в Одеській області № та № від 26 березня 2014 року.

Приймаючи означене рішення, суд першої інстанції дійшов висновку, що надані позивачем дисбурементські рахунки, оборотні баланси та аналітичні відомості чітко відображають дохід за надані нерезидентам агентські послуги у 2 та 3 кварталах 2011 року, який в подальшому був віднесений до складу рядку 01.1 «Доходи від продажу товарів (робіт, послуг)» Декларацій з податку на прибуток з урахуванням суми у розмірі 168 837 грн. Діючим законодавством України передбачено право орендаря компенсувати вартість комунальних послуг орендодавцю, в той час як законодавством не встановлено обов'язку орендодавців мати спеціальні дозволи на здійснення певних видів діяльності, зокрема, надання послуг енергопостачання, водопостачання, теплопостачання, тощо. Також, суд дійшов висновку, що отримання Чорноморським головним морським агентством «Інфлот» послуг з ремонту та обслуговуванню автомобілів ТОВ ПКФ «Рекар» та ПП ОСОБА_1 є підтвердженим та достовірним.

В апеляційній скарзі ДПІ у Приморському районі м.Одеси Головного управління Міндоходів в Одеській області, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, просить скасувати постанову від 30.05.2014р. та ухвалити нове судове рішення про відмову Чорноморському головному морську агентству «Інфлот» в задоволенні поданого ним позову.

Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги апелянт зазначив, що позивачем не доведено віднесення ним до складу рядку 01.1 «Доходи від продажу товарів (робіт, послуг)» Декларацій з податку на прибуток в 2 та 3 квартал 2011 року вартості послуг агентування. Апелянт посилається на те, що судом не враховано, що постачати електричну енергію, а також виписувати первинні документи та її постачання, має право тільки суб'єкт господарювання, який отримав ліцензію НКРЕ на право здійснення підприємницької діяльності з постачання електричної енергії. Суб'єкти господарювання (споживачі) мають право придбавати та використовувати у власній господарській діяльності послуги водопостачання тільки після укладення договору з суб'єктом господарювання, який отримав відповідну ліцензію.

Чорноморське головне морське агентство «Інфлот» подало до суду заперечення на апеляційну скаргу, вважає постанову суду законною та обґрунтованою, в задоволенні апеляційної скарги просить відмовити.

Суд апеляційної інстанції заслухав суддю-доповідача, розглянув та обговорив доводи апеляційної скарги, перевірив матеріали справи та вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Перевіряючи повноту з'ясування судом першої інстанції обставин справи та правильність застосування правових норм, апеляційний суд звертає увагу на таке.

З матеріалів справи вбачається, що на підставі наказу ДПІ у Приморському районі м.Одеси Головного управління Міндоходів в Одеській області №26 від 11.01.2014р., згідно п.п.75.1.2 п.75.1 ст.75, ст.77 Податкового кодексу України та плану-графіка проведення планових виїзних перевірок суб'єктів господарювання, у період з 29.01.2014р. по 25.02.2014р. податковими ревізорами-інспекторами відповідача проведено планову документальну виїзну перевірку Чорноморського головного морського агентства «Інфлот» з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.10.2010р. по 31.12.2012р., за результатами якої складено акт перевірки №1492/15-53-22-04/01180568 від 12.03.2014р.

У висновках акту перевірки, серед іншого, вказується на порушення позивачем:

- п.5.1, п.п.5.2.1 п.5.2, п.п.5.3.9 п.5.3 ст.5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств», п.п.14 1.27 п.14.1 ст.14, п.135.1, п.135.2, п. 135.3, п.п.135.4 п.135.4 ст.135, п.139.1 ст.139 Податкового кодексу України, в результаті чого встановлено заниження податку на прибуток у періоді, що перевірявся, на загальну суму 167 501 грн.;

- п.198.3, п.198.6 ст.198 Податкового кодексу України, що призвело до заниження податку на додану вартість, що підлягає сплаті, на загальну суму 89459 грн.

26 березня 2014 року, на підставі акту перевірки №1492/15-53-22-04/01180568 від 12.03.2014р., ДПІ у Приморському районі м.Одеси Головного управління Міндоходів в Одеській області прийняла податкові повідомлення-рішення: № про збільшення позивачу суми грошового зобов'язання за платежем податок на прибуток на 182 805 грн. (в т.ч. за основним платежем - 167 501 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями - 15 304 грн.) та № про збільшення позивачу суми грошового зобов'язання за платежем податок на додану вартість у сумі 106 547 грн. (в т.ч. за основним платежем - 89 459 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями - 17 088 грн.).

Задовольняючи позов Чорноморського головного морського агентства «Інфлот» про визнання протиправними та скасування вказаних податкових повідомлень-рішень суд першої інстанції дійшов висновку, що відповідачем, як суб'єктом владних повноважень, на якого ч.2 ст.71 КАС України покладено обов'язок доказування в адміністративному суді правомірності прийнятих ним рішень, не доведено наявність порушень позивачем, зафіксованих актом перевірки №1492/15-53-22-04/01180568 від 12.03.2014р., а тому визначення на підставі такого акту підприємству до сплати грошових зобов'язань є неправомірним. Колегія суддів погоджується з таким висновком Одеського окружного адміністративного суду. При цьому, апеляційний суд виходить з наступного.

З акту перевірки вбачається, що підставами для визначення спірними податковими повідомленнями-рішеннями до сплати позивачу сум грошових зобов'язань з податку на прибуток та податку на додану вартість стали висновки ДПІ у Приморському районі м.Одеси Головного управління Міндоходів в Одеській області про:

- завищення рядку 05.1 Декларацій «собівартість придбаних (виготовлених) та реалізованих товарів (робіт, послуг)» на загальну суму 355712 грн. та рядку 10.1 Декларацій «операції, які підлягають оподаткуванню за ставкою 20 відсотків та нульовою ставкою» на загальну суму 83218 грн. через не підтвердження фактичного отримання та використання у власній господарській діяльності послуг енергопостачання, теплопостачання та водопостачання, у зв'язку з відсутністю у Чорноморського головного морського агентства «Інфлот» первинних документів, які були б виписані безпосередньо виконавцями послуг, які мають відповідні ліцензії на здійснення даних видів діяльності;

- віднесення підприємством до складу рядку 10.1 Декларацій «операції, які підлягають оподаткуванню за ставкою 20 відсотків та нульовою ставкою» суми ПДВ, пов'язані з придбанням послуг по ремонту та обслуговуванню автомобілів на суму 162737 грн. на підставі первинних документів (актів виконаних робіт), отриманих від ТОВ ПКФ «Рекар» та ПП ОСОБА_1, які не можуть свідчити про фактичне отримання послуг ремонту та обслуговування автомобілів, а також їх використання у власній господарській діяльності;

- не віднесення Чорноморським головним морським агентством «Інфлот» до складу рядку 01.1 «Доходи від продажу товарів (робіт, послуг)» декларацій з податку на прибуток в 2 та 3 кварталах 2011 року вартості наданих послуг агентування на користь нерезидентів, які надають послуги з міжнародних перевезень пасажирів, їхнього багажу, вантажу чи міжнародних відправлень на загальну суму 168837 грн.

Відповідно до п.п.14.1.27 п.14.1 ст.14 ПК України витрати - це сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних для провадження господарської діяльності платника податку, в результаті яких відбувається зменшення економічних вигод у вигляді вибуття активів або збільшення зобов'язань, внаслідок чого відбувається зменшення власного капіталу (крім змін капіталу за рахунок його вилучення або розподілу власником).

Підпунктом 139.1.9 пункту 139.1 статті 139 ПК України передбачено, що не включаються до складу витрат витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

Як вбачається з матеріалів справи, для здійснення своєї господарської діяльності Чорноморське головне морське агентство «Інфлот» орендує приміщення та будівлі на території ДП «Феодосійський морський торговельний порт» на підставі договору оренди №901 індивідуально визначеного (нерухомого) майна, що належить до державної власності від 30 вересня 2009 року, та на території ДП «Білгород - Дністровський морський торговельний порт» на підставі договору оренди нерухомого майна, що належить до державної власності від 05 січня 2005 року.

За умовами п.5.11 ст.5 Договору оренди №901 від 30.09.2009р., укладеного з ДП «Феодосійський морський торговельний порт», позивач, як орендар, зобов'язується, серед іншого, здійснювати витрати пов'язані з утриманням орендованого майна і протягом 15 календарних днів після підписання даного договору укласти з Балансодержателем орендованого майна договір про відшкодування витрат Балансодержателя на утримання орендованого майна і надання комунальних послуг орендареві, компенсації податку на землю.

За умовами п.5.8. ст.5 Договору оренди нерухомого майна, що належить до державної власності від 05.01.2005р., укладеного з ДП «Білгород - Дністровський морський торговельний порт», позивач, як орендар зобов'язується, серед іншого, укласти з Балансоутримувачем об'єкта оренди договір про відшкодування витрат Балансоутримувача на утримання об'єкта оренди, надання комунальних послуг орендарю та користування земельною ділянкою.

Позивач отримує послуги з постачання електроенергії, водопостачання та теплопостачання, що пов'язані з орендою, даних приміщень, при цьому, не набуває права власності на орендоване нерухоме майно, у тому числі електроустановки та інше комунальне обладнання, яке знаходиться у орендованих приміщеннях.

Пунктом 1.2 Правил користування електричною енергією, затверджених Постановою Національної комісії регулювання електроенергетики України від 31.07.1996р. №28, визначено, що основним споживачем є споживач електричної енергії або власник електричних мереж, який передає частину електроенергії своїми технологічними електричними мережами субспоживачам та/або електропередавальній організації; споживач електричної енергії - юридична або фізична особа, що використовує електричну енергію для забезпечення потреб власних електроустановок на підставі договору; субспоживач - споживач, електроустановки якого приєднані до технологічних електричних мереж основного споживача.

Згідно вимог вказаних Правил як споживач, так і субспоживач електричної енергії, використовують її для забезпечення власних електроустановок.

За умовами договорів оренди №901 індивідуально визначеного (нерухомого) майна, що належить до державної власності від 30 вересня 2009 року та оренди нерухомого майна, що належить до державної власності від 05 січня 2005 року, у Феодосійському та Білгород - Дністровський морських портах Чорноморське головне морське агентство «Інфлот» є орендарем приміщень та розташованих у них електроустановок, не є їх власником та, відповідно, не набуває статусу споживача або субспоживача електричної енергії.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги ДПІ у Приморському районі м.Одеси посилається на те, що у Чорноморського головного морського агентства «Інфлот» відсутні первинні документу, які були б виписані безпосередньо виконавцями послуг, які мають відповідні ліцензії на здійснення даних видів діяльності, у зв'язку з чим позивачем неправомірно віднесено вартість послуг з постачання електроенергії, водопостачання та теплопостачання, що пов'язані з орендою приміщень, до складу валових витрат.

Колегія суддів не бере до уваги такі доводи апелянта, оскільки вважає обґрунтованими доводи позивача, що він не може бути стороною договору постачання електричної енергії, так як його сторонами, у відповідності до п.1.2 Правил користування електричною енергією, затверджених Постановою Національної комісії регулювання електроенергетики України від 31.07.1996р. №28, можуть бути тільки Постачальник та Споживач, в той час як Чорноморське головне морське агентство «Інфлот» є орендарем відповідних електроустановок.

Відповідно до п.1.11 Правил у разі передачі електроустановки або її частини в оренду та обумовлення договором оренди передачі орендареві відповідних повноважень щодо врегулювання договірних відносин з електропередавальною організацією та/або постачальником електричної енергії щодо електрозабезпечення орендованої електроустановки або її частини між орендарем та суб'єктами електроенергетики мають бути укладені відповідні договори згідно з вимогами цих Правил.

З вказаного слідує, що у випадку, коли орендодавцем у договорі оренди не надані повноваження щодо укладення орендарем відповідних договорів, орендар не має права на укладення договору про постачання електричної енергії з її постачальником.

На виконання п.5 договорів оренди №901 від 30.09.2009р. з ДП «Феодосійський морський торговельний порт», та оренди нерухомого майна, що належить до Державної власності від 05.01.2005р. з ДП «Білгород - Дністровський морський торговельний порт», 23 лютого 2010 року між ДП «Білгород-Дністровський морський торговельний порт» та позивачем укладено договір №47 - ХД про відшкодування витрат балансоутримувача на утримання орендованого нерухомого майна на надання комунальних послуг орендарю, а 01 січня 2011 року та 01 січня 2012 року між ДП «Феодосійський морський торговельний порт» та позивачем укладені договори №901/27 та №12/901 про відшкодування витрат балансоутримувача на утримання орендованого нерухомого майна та надання комунальних послуг орендарю.

З огляду на те, що визначене у договорах оренди, укладених Чорноморським головним морським агентством «Інфлот» стосовно майна та електроустановок ДП «Білгород - Дністровський морський торговельний порт» та ДП «Феодосійський морський торговельний порт», не передбачене право позивача на укладення договору про постачання електричної енергії з її постачальником, а передбачений обов'язок укласти договір про відшкодування витрат балансоутримувача та надання комунальних послуг, апеляційний суд доходить висновку, що розраховуватися з постачальником за спожиті комунальні послуги має орендодавець, так як між орендарем та постачальниками комунальних послуг господарських взаємовідносин не виникає, відповідно, договір про постачання комунальних послуг між орендарем та постачальником, який має ліцензію на здійснення певних видів діяльності, не укладається.

Як правильно зазначив суд першої інстанції, діючим законодавством України передбачене право орендаря компенсувати вартість комунальних послуг орендодавцю за умови, що договір оренди передбачає здійснення компенсації вартості комунальних послуг на підставі наданих орендодавцем рахунків. При цьому, орендодавець розподіляє між орендарями витрати на утримання приміщень залежно від наявності, кількості, потужності, часу роботи електроприладів, системи тепло - і водопостачання, каналізації за спеціальними рахунками, а в неподільній частині - пропорційно до розміру орендованої організаціями площі. Орендодавець надає орендарям рахунки для оплати орендної плати, комунальних послуг (електроенергія, теплопостачання, водопостачання, інші комунальні послуги) та інших послуг, пов'язаних з утриманням приміщень, орендарі оплачують їх відповідно до економічної суті платежу. При цьому, законодавством не встановлений обов'язок орендодавців мати спеціальні дозволи на здійснення певних видів діяльності, зокрема, надання послуг енергопостачання, водопостачання, теплопостачання, тощо.

Що ж стосується ДП «Одеський морський торговельний порт», то апеляційний суд встановив, що Чорноморське головне морське агентство «Інфлот» не орендує приміщення в порту, а має своє власне, яке знаходиться на території порту.

У зв'язку з цим, між ДП «Одеський морський торговельний порт» та позивачем укладено договір про спільне використання електричних мереж №КД - 9724 від 06.11.2006р. та договір щодо компенсації експлуатаційних витрат №КД - 10520 від 13.06.2007р., оплату за наданні комунальні послуги підприємство здійснює безпосередньо ДП «Одеський морський торговельний порт» на підставі виставлених та оформлених документів порту. У вказаних правовідносинах ДП «Одеський морський торговельний порт» є основним споживачем, а Чорноморське головне морське агентство «Інфлот» - субспоживачем, обов'язкове укладання договорів якого з постачальником послуг не передбачено законодавством України

Колегія суддів доходить висновку, що ДП «Білгород - Дністровський морський торговельний порт», ДП «Феодосійський морський торговельний порт» та ДП «Одеський морський торговельний порт», які виставляють позивачу рахунки на компенсацію їм комунальних платежів, не вважаються постачальниками комунальних послуг, а тому не потребують спеціальних дозволів (ліцензій). Доводи апелянта щодо протилежного є помилковими.

Апеляційний суд встановив, що витрати позивача на отримання комунальних послуг безпосередньо підтверджені актами виконаних робіт, які мають усі обов'язкові реквізити, передбачені ч.2 ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність».

В матеріалах справи відсутні докази того, що вказані акти виконаних робіт не мають юридичної сили або визнані в установленому порядку недійсними, а тому зазначеними первинними документами вважається підтвердженим фактичне отримання та використання у власній господарській діяльності комунальних послуг та віднесення цих послуг до складу рядку 04.1 Декларацій «витрати на придбання товарів (робіт, послуг), крім визначених у 04.11» та рядку 05.1 Декларацій «собівартість придбаних (виготовлених) та реалізованих товарів (робіт, послуг)» відповідно до порядку, передбаченого чинним законодавством України.

З матеріалів справи вбачається, що протягом періоду, який перевірявся, Чорноморське головне морське агентство «Інфлот» надавалися послуги з ремонту та обслуговування належних позивачу автомобілів на підставі договору з ТОВ ВКФ «Рекар» від 10 лютого 2009 року та на підставі договору, укладеного в усній формі з ПП ОСОБА_1

В п.п. б) п.3.1.1 акту перевірки №1492/15-53-22-04/01180568 від 12.03.2014р. зафіксовано, що Чорноморське головне морське агентство «Інфлот» неправомірно віднесено до складу рядку 04.1 Декларацій «витрати на придбання товарів (робіт, послуг), крім визначених у 04.11» витрати на придбання послуг по ремонту та обслуговуванню автомобілів на суму 8034 грн. на підставі первинних документів (актів виконаних робіт), отриманих від ТОВ ВКФ «Рекар» та ПП ОСОБА_1, які не відповідають Правилам, затвердженими Наказом Міністерства транспорту України №792 від 11 листопада 2002 року, що не може свідчити про фактичне отримання послуг ремонту та обслуговування автомобілів, а також їх використання у власній господарській діяльності, що призвело до завищення значення рядку 04.1 Декларацій «витрати на придбання товарів (робіт, послуг), крім визначених у 04.11» на загальну суму 8034 грн. та завищення значення рядку 05.1 Декларацій «собівартість придбаних (виготовлених) та реалізованих товарів (робіт, послуг)» на загальну суму 154 703 грн. у період з 01.04.2011р. по 31.12.2012р.

Апеляційний суд такі висновки акту перевірки вважає необґрунтованими, оскільки Наказ Міністерства транспорту України №792 від 11 листопада 2002 року «Про затвердження Правил надання послуг з технічного обслуговування і ремонту автомобільних транспортних засобів» не встановлює вимог щодо оформлення первинних документів, зокрема, актів виконаних робіт. Положення цього Наказу встановлюють вимоги щодо оформлення розрахункових документів, таких як: акт передання - прийняття дорожньо-транспортного засобу, наряд - замовлення тощо.

Вказаним Наказом, серед іншого, передбачено, що послуги з технічного обслуговування і ремонту транспортних засобів чи його складових частин надаються замовникові за письмовим договором чи за усною угодою.

Виходячи зі змісту ст.ст. 138, 139, 198, 200, 201 Податкового кодексу України, право на віднесення сум витрат до складу валових, а сум ПДВ, сплачених при придбанні товару (робіт, послуг), до податкового кредиту, виникає у суб'єкта господарювання у разі дотримання ним наступних умов: 1) фактичності придбання такого товару (роботи, послуги), тобто, реальності відповідної господарської операції; 2) наявності податкових накладних, складених особою, зареєстрованою платником податку, чи митних декларацій на підтвердження придбання такого товару та сплати відповідної суми ПДВ; 3) подальшого використання придбаного товару (роботи, послуги) в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності підприємства.

Факт вчинення певних господарських операцій, та правомірність подальшого відображення їх у бухгалтерському та податковому обліку, можливо досліджувати лише на підставі вивчення первинних документів платника податків.

При цьому, з урахуванням норм статей 61 та 44 Податкового кодексу України, саме на контролюючі органи покладається обов'язок контролювати правильність формування даних податкового обліку платників податків, у тому числі щодо правильності складення та достовірності первинних документів.

Факт надання ТОВ ВКФ «Рекар» та ПП ОСОБА_1 послуг з технічного обслуговування і ремонту автомобільних транспортних засобів підтверджується актами виконаних робіт, які мають усі обов'язкові реквізити, передбачені ч. 2 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність».

Оцінивши наявні в матеріалах справи копії первинних документів колегія суддів доходить висновку, що зазначені документи не мають дефекту форми, змісту або походження, котрі в силу ч.2 ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність», п.2.4 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995р. №88, спричиняють втрату первинними документами юридичної сили і доказовості. А відтак, вказані документи підтверджують здійснення господарських операцій між позивачем та ТОВ ВКФ «Рекар» та ПП ОСОБА_1

Судова колегія вважає, що позивачем виконано всі зобов'язання за договорами: отримано послуги та сплачено грошові кошти, про що свідчать належним чином оформлені первинні документи. Зазначені обставини ні суду першої, а ні суду апеляційної інстанції відповідачем не спростовано.

Перевіркою повноти визначення доходів, що враховуються при визначенні об'єкта оподаткування за період з 01.04.2011р. по 31.12.2012р. встановлено його заниження на загальну суму 168 837 грн. Зокрема, в акті перевірки відповідачем зафіксовано, що сума від агентських послуг, наданих Чорноморським головним морським агентством «Інфлот» у розмірі 168 837 грн., не була визначена як дохід та, відповідно, не внесена до складу рядку 01.1 «Доходи від продажу товарів (робіт, послуг)» Декларацій з податку на прибуток.

Такі висновки податкового органу суд першої інстанції не взяв до уваги та зазначив, що вони спростовуються наданими позивачем документами, з яких вбачається, що у 2 та 3 кварталах 2011 року позивачем надавалися агентські послуги суб'єктам господарювання - нерезидентам на загальну суму 168 837 грн., яка була визначена як дохід та віднесена підприємством до складу рядку 01.1 «Доходи від продажу товарів (робіт, послуг)» Декларацій з податку на прибуток в 2 та 3 кварталах 2011 року.

В апеляційній скарзі апелянт, на якому лежить тягар доказування в адміністративному суді правомірності прийнятих ним рішень, не спростовує таких висновків суду першої інстанції, а лише дублює висновки акту перевірки №1492/15-53-22-04/01180568 від 12.03.2014р., яким судом надано правильну правову оцінку. При цьому, наявність у Чорноморського головного морського агентства «Інфлот» первинних документів щодо надання послуг з міжнародних перевезень пасажирів, їхнього багажу, вантажів чи міжнародних відправлень (дисбурсментських рахунків) не заперечується відповідачем.

Доходи позивача за надані агентські послуги у 2 та 3 кварталах 2011 року підтверджуються, також, балансами за червень, липень, серпень 2011 року та аналітичними відомостями за цей період.

На підставі вищевикладеного, колегія суддів знаходить правильним висновок Одеського окружного адміністративного суду про незаконність податкових повідомлень-рішень ДПІ у Приморському районі м.Одеси Головного управління Міндоходів в Одеській області від 26 березня 2014 року № про збільшення грошового зобов'язання з податку на прибуток на 182 805 грн. і № про збільшення грошового зобов'язання з податку на додану вартість на 106 547 грн. та, у зв'язку з цим, про наявність підстав для їх скасування.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, підстав для скасування рішення суду та задоволення апеляційної скарги не вбачається.

Оскільки судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи та постановлено судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому, відповідно до ст. 200 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін.

Керуючись ст. ст. 185, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 254 КАС України, апеляційний суд

УХВАЛИВ :

Апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у Приморському районі м.Одеси Головного управління Міндоходів в Одеській області залишити без задоволення, а постанову Одеського окружного адміністративного суду від 30 травня 2014 року за адміністративним позовом Чорноморського головного морського агентства «Інфлот» до Державної податкової інспекції у Приморському районі м.Одеси Головного управління Міндоходів в Одеській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень № та № від 26 березня 2014 року - залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили негайно після її проголошення та може бути оскаржена безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів.

Суддя-доповідач: Димерлій О.О.

Судді: Романішин В.Л.

Єщенко О.В.