Справа № 826/24536/15
Суддя: Данилишин В.М.
Дата ухвалення: 2016-02-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

про відмову у вжитті заходів забезпечення адміністративного позову

03 лютого 2016 року м. Київ № 826/24536/15

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі колегії суддів: головуючого судді Данилишина В.М., суддів Качура І.А., Келеберди В.І., при секретарі судових засідань Савченко А.А., за участю представників позивача, відповідача та третіх осіб 2, 3, без участі представника третьої особи-1, розглянув у відкритому судовому засіданні клопотання ОСОБА_2 про вжиття заходів забезпечення адміністративного позову.

На підставі ч.ч. 3, 7 ст. 160 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) у судовому засіданні 03 лютого 2016 року проголошено вступну та резолютивну частини ухвали.

Всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються заявлене клопотання, об'єктивно оцінивши наявні у матеріалах справи докази, які мають юридичне значення для його розгляду та вирішення, суд -

ВСТАНОВИВ:

У провадженні Окружного адміністративного суду міста Києва (також далі - суд) знаходиться об'єднана адміністративна справа №826/24536/15 (далі - справа) за позовами товариства з обмеженою відповідальністю "Група компаній "Содружество" (далі - позивач-1), публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Гадячгаз" (далі - позивач-2), ОСОБА_2 (далі - позивач-3) та публічного акціонерного товариства "Херсонгаз" (далі - позивач-4) до Кабінету Міністрів України (далі - відповідач), треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача: публічне акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (далі - третя особа-1), Міністерство енергетики та вугільної промисловості України (далі - третя особа-2) та Фонд державного майна України (далі - третя особа-3), про визнання протиправним та скасування постанови відповідача від 30 вересня 2015 року №796 "Про скасування пунктів 1 і 3 постанови Кабінету Міністрів України від 20 серпня 2012 р. №770 та внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 25 травня 1998 р. №747" (далі - оскаржувана постанова).

У ході розгляду справи до суду через канцелярію від позивача-3 надійшло письмове клопотання про вжиття заходів забезпечення позову шляхом зупинення дії оскаржуваної постанови до прийняття у справі судового рішення по суті (далі - заявлене клопотання).

В обґрунтування заявленого клопотання зазначено, зокрема, що позивач-3 є діючим акціонером публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Полтавагаз" (далі - ПАТ "Полтавагаз"). Позивач-3 набула право власності на акції ПАТ "Полтавагаз" за підсумками конкурсу із використанням відкритості пропонування ціни за принципом аукціону із продажу державних пакетів акцій, у процесі приватизації відповідно до норм Закону України "Про приватизацію державного майна". Викладене підтверджується наявним у матеріалах справи договором від 29 серпня 2012 року №КПП-604 купівлі-продажу пакета акцій ПАТ "Полтавагаз" за конкурсом.

Згідно з ч. 1 ст. 4, ч. 2 ст. 5 Закону України "Про інвестиційну діяльність", об'єктами інвестиційної діяльності можуть бути будь-яке майно, в тому числі основні фонди і оборотні кошти в усіх галузях економіки, цінні папери (крім векселів), цільові грошові вклади, науково-технічна продукція, інтелектуальні цінності, інші об'єкти власності, а також майнові права.

Інвестори - суб'єкти інвестиційної діяльності, які приймають рішення про вкладення власних, позичкових і залучених майнових та інтелектуальних цінностей в об'єкти інвестування.

Отже, позивач-3 є інвестором у державні пакети акцій ПАТ "Полтавагаз".

Відповідно до ч. 1 ст. 18, ч. 1 ст. 19 Закону України "Про інвестиційну діяльність", держава гарантує стабільність умов здійснення інвестиційної діяльності, додержання прав і законних інтересів її суб'єктів.

Захист інвестицій - це комплекс організаційних, технічних та правових заходів, спрямованих на створення умов, які сприяють збереженню інвестицій, досягненню цілі внесення інвестицій, ефективній діяльності об'єктів інвестування та реінвестування, захисту законних прав та інтересів інвесторів, у тому числі права на отримання прибутку (доходу) від інвестицій.

Шляхом прийняття оскаржуваної постанови, згідно з якою, майно, яке використовується для забезпечення розподілу природного газу, передано у користування третьої особи-1, відповідач передав частину основних фондів ПАТ "Полтавагаз", що закріплені за вказаним товариством на праві господарського відання, у користування третьої особи-1.

Разом з тим, третя особа-1 не може одночасно провадити діяльність із розподілу та постачання природного газу.

Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, відповідно до рішення від 24 вересня 2015 року №2453, третій особі-1 видано ліцензію на право провадження господарської діяльності з постачання природного газу, газу (метану) вугільних родовищ за регульованим тарифом.

Крім того, згідно зі ст. 7 Закону України "Про трубопровідний транспорт", відчуження основних фондів, акцій та часток у статутному капіталі державних підприємств, що провадять діяльність з транспортування магістральними трубопроводами і зберігання у підземних газосховищах, а також підприємств, установ, організацій, утворених внаслідок їх реорганізації, передача їх з балансу на баланс, у концесію, оренду, лізинг, заставу, управління, до статутного фонду інших юридичних осіб, вчинення інших правочинів, що можуть призвести до відчуження основних фондів, акцій та часток у статутному капіталі цих підприємств, а також основних фондів та акцій Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України", дочірніх та заснованих нею підприємств, забороняється, крім випадків, коли результатом таких дій є: передача основних фондів, акцій та часток у статутному капіталі таких підприємств виключно бюджетній установі, державному підприємству або акціонерному товариству, 100 відсотків акцій якого перебуває в державній власності України; створення державних підприємств або акціонерних товариств, 100 відсотків акцій та часток у статутному капіталі яких перебуває в державній власності України.

До того ж, наказом третьої особи-2 від 08 липня 2015 року №435 утворено державне підприємство "Українські газорозподільні мережі". Основним видом діяльності вказаного підприємства є розподілення газоподібного палива через місцеві (локальні) трубопроводи.

Присутні у судовому засіданні 03 лютого 2016 року представники позивачів підтримали заявлене клопотання та просили задовольнити його, а представники відповідача та третіх осіб 2, 3 заперечували проти заявленого клопотання та просили відмовити у його задоволенні.

Представник третьої особи-1 у судове засідання 03 лютого 2016 року не прибув, хоча про дату, час та місце судового розгляду справи сторона третьої особи-1 повідомлена належним чином, заява про розгляд справи за відсутності представника третьої особи-1 до суду не надійшла.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 117, ч.ч. 1, 3 ст. 118 КАС України, суд за клопотанням позивача або з власної ініціативи може постановити ухвалу про вжиття заходів забезпечення адміністративного позову, якщо існує очевидна небезпека заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення в адміністративній справі, або захист цих прав, свобод та інтересів стане неможливим без вжиття таких заходів, або для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат, а також якщо очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень.

Клопотання про забезпечення адміністративного позову розглядається не пізніше наступного дня після його одержання й у разі обґрунтованості та терміновості вирішується ухвалою негайно без повідомлення відповідача та інших осіб, які беруть участь у справі.

Питання про забезпечення адміністративного позову, крім випадків, встановлених ч. 1 цієї статті, вирішується в судовому засіданні з повідомленням осіб, які беруть участь у справі. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені, не перешкоджає розглядові таких питань.

Згідно з ч. 1 ст. 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 72 цього Кодексу.

Розглядаючи та вирішуючи заявлене клопотання, суд зазначає, що вжиття заходів забезпечення позову допускається, якщо невжиття таких заходів може ускладнити або призвести до неможливості виконання судового рішення.

Забезпечення позову - це вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, до прийняття у справі судового рішення по суті заходів щодо створення можливості реального виконання у майбутньому постанови суду, якщо її буде прийнято на користь позивача.

У вирішенні питання про вжиття заходів забезпечення позову суд повинен здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності їх вжиття з урахуванням: розумності, обґрунтованості та адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв'язку між конкретним заходом забезпечення позову та його предметом; ймовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду у разі невжиття заходів забезпечення позову; запобігання порушенню охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками судового процесу, у разі вжиття заходів забезпечення позову.

Таким чином, перевіривши зазначені у заявленому клопотанні доводи на предмет їх відповідності вище викладеним нормам та з'ясованим судом обставинам, вислухавши думку присутніх у судовому засіданні представників осіб, які беруть участь у справі, а також оцінивши докази, які уже містяться у матеріалах справи, суд прийшов до висновку про необґрунтованість заявленого клопотання та, як наслідок, про відсутність підстав для його задоволення, оскільки, за переконанням суду, позивачем-3 не обґрунтовано та не доведено, що до прийняття у справі судового рішення по суті дійсно існує очевидна небезпека заподіяння шкоди її правам та інтересам, що захист цих прав та інтересів стане неможливим без вжиття заходів забезпечення позову, що для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат.

Суд вважає, що зазначені у заявленому клопотанні доводи позивача-3 є тільки її припущеннями, оскільки належних і допустимих доказів, на підставі яких суд міг би прийти до висновку про існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди її правам та інтересам, до заявленого клопотання не додано.

Керуючись ст.ст. 24, 25, 117, 118, 122, 160, 165 КАС України, суд -

УХВАЛИВ:

Відмовити у задоволенні клопотання ОСОБА_2 про вжиття заходів забезпечення адміністративного позову в адміністративній справі №826/24536/15.

Копії ухвали у повному обсязі направити (вручити) сторонам та третім особам (їх уповноваженим представникам), роз'яснивши, що ухвала може бути оскаржена. Оскарження ухвали не перешкоджає подальшому розгляду справи.

Згідно зі ст.ст. 185, 186 КАС України, ухвала може бути оскаржена повністю або частково шляхом подання до Київського апеляційного адміністративного суду через Окружний адміністративний суд міста Києва апеляційної скарги протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Київського апеляційного адміністративного суду.

Відповідно до ст. 254 КАС України, ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Головуючий суддя В.М. Данилишин

Суддя І.А. Качур

Суддя В.І. Келеберда

Ухвала у повному обсязі складена 10 лютого 2016 року,

а усім складом суду підписана 15 лютого 2016 року