Справа № 2а-5330/10/1770
Суддя: Лосєв А.М.
Дата ухвалення: 2016-03-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 березня 2016 року м. Київ К/800/10055/15

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:

Лосєва А.М.,

Бившевої Т.М.,

Шипуліної Т.М.,

за участю секретаря Титенко М.П.

представників сторін:

позивача ОСОБА_4

відповідача Бідзян А.К.

розглянувши у відкритому судовому засіданні

касаційну скаргуСарненської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Рівненській області
на постановуРівненського окружного адміністративного суду від 08 грудня 2014 року
та ухвалуЖитомирського апеляційного адміністративного суду від 10 лютого 2015 року
у справі№2а-5330/10/1770
за позовомФізичної особи - підприємця ОСОБА_6
доСарненської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Рівненській області
провизнання протиправними та скасування податкових повідомлень - рішень,

В С Т А Н О В И В:

Фізична особа - підприємець ОСОБА_6 (далі по тексту - позивач, ФОП ОСОБА_6.) звернувся до Рівненського окружного адміністративного суду з позовом до Сарненської міжрайонної державної податкової інспекції Рівненської області, правонаступником якої є Сарненська об'єднана державна податкова інспекція Головного управління Міндоходів у Рівненській області (далі по тексту - відповідач, Сарненська ОДПІ ГУ Міндоходів у Рівненській області), в якому, з урахуванням уточнень позовних вимог, просив визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення - рішення Сарненської МДПІ від 15 листопада 2010 року №/2, №/2, №0/2, рішення від 15 листопада 2010 року №/2 та від 04 серпня 2010 року №000962343.

Постановою Рівненського окружного адміністративного суду від 08 грудня 20114 року, яка залишена без змін ухвалою Житомирського апеляційного адміністративного суду від 10 лютого 2015 року, позов задоволено.

Не погоджуючись із рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій, відповідач звернувся до Вищого адміністративного суду України з касаційною скаргою, в якій просить скасувати постанову Рівненського окружного адміністративного суду від 08 грудня 2014 року та ухвалу Житомирського апеляційного адміністративного суду від 10 лютого 2015 року і постановити нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити.

Позивач в письмових запереченнях на касаційну скаргу просив в її задоволенні відмовити.

Як вбачається із матеріалів справи та встановлено судами першої та апеляційної інстанцій, відповідачем було проведено позапланову виїзну документальну перевірку ФОП ОСОБА_6 з питань дотримання вимог податкового та іншого законодавства за період з 01 січня 2008 року по 30 червня 2010 року.

За результатом перевірки 21 липня 2010 року складено акт №51/17/НОМЕР_1.

Перевіркою встановлено порушення позивачем:

- частини 2 статті 13 Декрету Кабінету Міністрів України «Про прибутковий податок з громадян», у результаті чого донараховано податок з доходів фізичних осіб від підприємницької діяльності всього у розмірі 2992577,70 грн. (в т.ч. за 2009 рік у сумі 1990913,25 грн., за 2010 рік у сумі 1001644,45 грн.);

- підпункту 2.3.1 пункту 2.3 статті 2, підпункту 7.3.1 пункту 7.3, підпункту 7.8.1 пункту 7.8 статті 7, пункту 9.4 статті 9, пункту 10.2 статті 10 Закону України «Про податок на додану вартість» - позивач не зареєструвався платником податку на додану вартість та занизив податок на додану вартість у розмірі 5320256,00 грн. (в т.ч. за квітень-грудень 2009 року у сумі 3539514,00 грн., за січень-червень 2010 року у сумі 1780742,00 грн.);

- частини 1 статті 3 Закону України «Про патентування деяких видів підприємницької діяльності», проведення торгівельної діяльності (реалізація будівельних матеріалів) без наявності торгового патенту за період з 01 квітня 2009 року по 25 червня 2010 року;

- пункту 1 статті 3, пункту 2 статті 3 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг», а саме: проведення операцій (надання послуг по оренді складських приміщень) без застосування реєстратора розрахункових операцій та без видачі відповідних розрахункових документів встановленої форми на загальну суму 40782,00 грн.

За наслідками проведеної перевірки Сарненською МДПІ було прийнято:

- податкове повідомлення - рішення від 04 серпня 2010 року №/0, яким позивачу визначено суму податкового зобов'язання (з урахуванням штрафних (фінансових) санкцій) за платежем: податок з доходів фізичних осіб - суб'єктів підприємницької діяльності і незалежної професійної діяльності у розмірі 2992577,70 грн. (в т.ч. за основним платежем - 2992577,70 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями - 0,0 грн.);

- податкове повідомлення-рішення від 04 серпня 2010 року №/0, яким ФОП ОСОБА_6 визначено суму податкового зобов'язання (з урахуванням штрафних (фінансових) санкцій) за платежем: податок на додану вартість по вітчизняних товарах у розмірі 10640512,00 грн. (в т.ч. за основним платежем - 5320256,00 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями - 5320256,00 грн.);

- рішення про застосування штрафних (фінансових) санкцій від 04 серпня 2010 року №, яким до позивача застосовано суму штрафних (фінансових) санкцій у розмірі 4800,00 грн. за здійснення торгівельної діяльності без наявності торгового патенту;

- рішення про застосування штрафних (фінансових) санкцій від 04 серпня 2010 року №, яким до ФОП ОСОБА_6 застосовано суму штрафних (фінансових) санкцій у розмірі 203910,00 грн.

За результатами адміністративного оскарження зазначених рішень податковим органом було прийнято:

- податкове повідомлення-рішення від 15 листопада 2010 року №/2, яким ФОП ОСОБА_6 визначено суму податкового зобов'язання (з урахуванням штрафних (фінансових) санкцій) за платежем: податок з доходів фізичних осіб - суб'єктів підприємницької діяльності і незалежної професійної діяльності у розмірі 2992577,70 грн. (в т.ч. за основним платежем - 2992577,70 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями - 0,0 грн.);

- податкове повідомлення-рішення від 15 листопада 2010 року №/2, яким позивачу визначено суму податкового зобов'язання (з урахуванням штрафних (фінансових) санкцій) за платежем: податок з доходів фізичних осіб - суб'єктів підприємницької діяльності і незалежної професійної діяльності у розмірі 26679,45 грн. (в т.ч. за основним платежем - 26679,45 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями - 0,0 грн.);

- податкове повідомлення-рішення форми «Р» від 15 листопада 2010 року №/2, яким ФОП ОСОБА_6 визначено суму податкового зобов'язання (з урахуванням штрафних (фінансових) санкцій) за платежем: податок на додану вартість по вітчизняних товарах у розмірі 7629545,00 грн. (в т.ч. за основним платежем - 5084663,00 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями - 2544882,00 грн.);

- рішення про застосування штрафних (фінансових) санкцій від 15 листопада 2010 року №/2, яким до позивача застосовано суму штрафних (фінансових) санкцій у розмірі 4800,00 грн. за здійснення торгівельної діяльності без наявності торгового патенту.

Задовольняючи позовні вимоги, суди першої та апеляційної інстанцій зазначили, що висновки, викладені в акті перевірки про допущенні позивачем порушення вимог податкового законодавства, не ґрунтуються на первинних документах.

Перевіривши правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, юридичної оцінки обставин справи, колегія суддів Вищого адміністративного суду України приходить до наступного.

Основним нормативно - правовим актом, що врегульовує спірні правовідносини та запроваджував спеціальний режим оподаткування, обліку та звітності, спрямований на підтримку суб'єктів малого підприємництва був указ Президента України від 03 липня 1998 року №727/98 «Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності суб'єктів малого підприємництва» з наступними змінами та доповненнями у відповідній редакції (далі по тексту - Указ №727/98).

За змістом статті 1 названого Указу єдиний податок сплачується виключно з доходів, одержаних фізичною особою-суб'єктом підприємницької діяльності з додержанням вимог Указу, зокрема, якщо виручка платника єдиного податку за рік не перевищує 500 тис. грн.

Частиною 3 цієї статті встановлено, що виручкою від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг) вважається сума, фактично отримана суб'єктом підприємницької діяльності на розрахунковий рахунок або (та) в касу за здійснення операцій з продажу продукції (товарів, робіт, послуг).

Відповідно до статті 5 Указу №727/98 у разі порушення вимог, установлених статтею 1 цього Указу, платник єдиного податку повинен перейти на загальну систему оподаткування, обліку та звітності, починаючи з наступного звітного періоду (кварталу).

Якщо суб'єкт підприємницької діяльності, який обрав спрощену систему оподаткування, обліку та звітності, отримує доходи за умов, відмінних ніж встановлено Указом для провадження спрощеної системи оподаткування, зокрема, якщо дохід (виручка) перевищує 500 тис. грн. на рік, то сума такого перевищення, у період виникнення спірних правовідносин, підлягає оподаткуванню у порядку, встановленому розділом IV декрету Кабінету Міністрів України «Про прибутковий податок з громадян» від 26 грудня 1992 року №13-92.

Аналіз наведених положень Указу №727/98 дає підстави для висновку, що визначальним питанням для вирішення справи є встановлення отримання позивачем доходу (виручки) у розмірі, що перевищує 500000,00 грн. на рік.

Як вбачається із матеріалів справи та вірно встановлено судами, на обґрунтування правомірності визначення суми доходу, яку отримано позивачем, податковий орган посилається на докази, які були отримані та досліджені судом в рамках розгляду кримінальної справи по обвинуваченню ОСОБА_6 та інших у вчиненні злочинів, передбачених частиною 3 статті 28, частиною 3 статті 229, частиною 1 статті 388 КК України.

Зокрема, податковий орган посилається на інформацію, отриману з бази даних комп'ютера (системний блок ASUS диск С:/Program Files/1CV77).

Тим часом, посилання на зазначену інформацію судами правомірно не прийнято до уваги з посиланням на приписи Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», відповідно до яких така інформація не підтверджується належним чином оформленими первинними документами.

Також колегія суддів не приймає до уваги посилання відповідача на вирок Володимирського районного суду Рівненської області від 11 квітня 2014 року у справі №1702/1473/2012, яким позивача визнано винним у вчиненні названих вище злочинів.

Як вбачається зі змісту зазначеного вироку, судом встановлено здійснення протиправних діянь групою осіб, до складу якої, окрім позивача, входив ще один суб'єкт підприємницької діяльності.

За таких обставин твердження про отримання виручки за реалізований цемент виключно позивачем є помилковим.

Крім того, у вироку суду зазначено про те, що прокурор відмовився від обвинувачення позивача за частиною 3 статті 209, частиною 3 статті 212 КК України.

З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновками судів про відсутність підстав для застосування до зазначеного вироку приписів частини 4 статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України.

Доводи касаційної скарги не спростовують правильність висновків судів та не дають підстав вважати, що при прийнятті оскаржуваних рішень судами першої та апеляційної інстанцій було порушено норми матеріального та процесуального права.

Відповідно до статті 224 Кодексу адміністративного судочинства України, суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанції не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Керуючись частиною 3 статті 160, статтями 210, 214, 215, 220, 221, 223, 224, 230, 231, частиною 5 статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

У Х В А Л И В:

1. Касаційну скаргу Сарненської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Рівненській області залишити без задоволення.

2. Постанову Рівненського окружного адміністративного суду від 08 грудня 2014 року та ухвалу Житомирського апеляційного адміністративного суду від 10 лютого 2015 року у справі №2а-5330/10/1770 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути переглянута Верховним Судом України з підстав, у порядку та в строки, встановлені статтями 236 - 238, 2391 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя: А.М. Лосєв

Судді: Л.І. Бившева

Т.М. Шипуліна