Справа № 824/34/16-а
Суддя: Спіжавка Георгій Георгійович
Дата ухвалення: 2016-02-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 лютого 2016 р. м. Чернівці справа № 824/34/16-а

Чернівецький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Спіжавки Г.Г.,

за участю:

секретаря судового засідання Тимофєєва А.О.,

представника позивача ОСОБА_1,

представника відповідача Левчук І.Ю.,

представників відповідача Сидори І.Ю., Варюшина М.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Департаменту охорони здоров'я Чернівецької обласної державної адміністрації, комунальної медичної установи «Обласне бюро судово-медичної експертизи» про відшкодування моральної шкоди завданої незаконними діями, зобов'язання надати інформацію,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1.) звернувся до суду з адміністративним позовом до Департаменту охорони здоров'я Чернівецької обласної державної адміністрації (далі - відповідач-1, Департамент), комунальної медичної установи «Обласне бюро судово-медичної експертизи» (далі - відповідач-2, КМУ ОБСМЕ) про відшкодування моральної шкоди завданої незаконними діями та зобов'язання надати інформацію.

Позов мотивано тим, що позивачу відмовлено у задоволенні запиту про отримані ним тілесні ушкодження, що були зібрані КМУ ОБСМЕ як розпорядником інформації під час проходження позивачем судово-медичної експертизи. Оскарживши дії КМУ ОБСМЕ до Департаменту позивач отримав відмову, в якій повідомлено, що запитувану інформацію він може отримати у разі надання дозволу на таку дію від особи, що призначила експертизу, або прокурора, судді.

Позивач не погоджується з діями відповідачів та вважає їх незаконними, посилаючись на те, що кожному забезпечується вільний доступ до інформації, яка стосується його особисто, кожна особа має право знати, які відомості про неї та з якою метою збираються, а також доступу до інформації про себе, а розпорядники інформації зобов'язані надавати її безперешкодно і безкоштовно на вимогу осіб, яких вона стосується.

Разом з цим, позивач зазначає, що приймальня ОБСМЕ розташована по вул.Кишинівській, 2, а відділ судово-медичної експертизи потерпілих, звинувачених та інших осіб, що здійснював експертизу розташований по вул. Мусоргського, 9, тому він був змушений реєструвати запит у приймальні, а потім відвозити його у відділ на вул.Мусоргського, 9, в результаті чого був відсутній на роботі 12.11.2015 року - 5 годин. Також 26.11.2015 року реєструючи скаргу в Департаменті спочатку йому було відмовлено в реєстрації тому, що у скарзі була зазначена дата фактичного написання скарги, після чого, зазначає позивач, він був змушений скаржитись на урядову гарячу лінію і лише тоді його скарга була зареєстрована. В результаті вказаного, 26.11.2015 року позивач був відсутній на роботі - 3 години та не зміг виконувати свої функціональні обов'язки. На підставі наведеного, стверджує, що своїми незаконними діями відповідачі завдали йому сильних душевних хвилювань, він був відірваний від звичного для себе ритму життя, чим йому була завдана моральна шкода.

З наведених вище підстав, позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить зобов'язати відповідачів відшкодувати йому моральну шкоду в розмірі 2067 грн., заподіяну їхніми незаконними діями та зобов'язати відповідача-2 надати позивачу всю інформацію, що стосується його особисто, яка була зібрана ними під час проходження позивачем судово-медичної експертизи, включаючи фото та відео матеріали.

Відповідач-1 позов не визнав, в письмових запереченнях, наданих суду пояснив, що твердження позивача, що в реєстрації скарги в ДОЗ ОДА йому було відмовлено є неправдивим, адже скарга позивача ОСОБА_1 була зареєстрована з дотриманням вимог закону України «Про звернення громадян» від 02.10.1996 № 393/96-ВР «Інструкції з діловодства за зверненнями громадян в органах державної влади і місцевого самоврядування, об'єднаннях громадян, на підприємствах, в установах, організаціях незалежно від форм власності, в засобах масової інформації» затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 14 квітня 1997 р. № 348.

Суду також повідомлено те, що свою відповідь Департамент сформував з урахуванням Статуту ОБСМЕ, в якому зазначено, що в організаційно-методичному відношенні ОБСМЕ підпорядковане Головному бюро судово-медичної експертизи Міністерства охорони здоров'я. Також, свою відповідь відповідач-1 аргументує тим, що згідно вимог Закону України «Про судову експертизу» закріплено принцип незалежності судово-експертної діяльності, та заборону під загрозою передбаченої законом відповідальності втручатися будь-кому в проведення судової експертизи, а Закон України «Про доступ до публічної» відносить до таємної інформації таємницю досудового розслідування.

На підставі вказаного вище, відповідач-1 наполягає на тому, що дії Департаменту не могли завдати моральної шкоди позивачу, так як були здійснені згідно вимог чинного законодавства.

Відповідач-2 також надав суду письмові заперечення, в яких вказав, що на запит позивача йому була надана відповідь, яка полягає у тому, що проведення судово-медичної експертизи є частиною процесуальних слідчих дій, відповідно, інформація отримана при проведенні експертизи не може бути віднесена до публічної інформації, на неї розповсюджується особливий порядок надання.

Позивачу було роз'яснено спеціальний порядок її отримання через відповідні слідчі органи МВС та прокуратури та повідомлено, що без їх дозволу будь-яка інформація не може бути надана. Запитувана позивачем інформація може бути надана лише органами досудового слідства в порядку, передбаченому КПК України. За наведених вище підстав, відповідач-2 вважає безпідставними вимоги позивача, такими, що не підлягають задоволенню.

В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав та просив задовольнити, посилаючись на обставини, викладені в позові. Також додав, що відповідач-2 хибно стверджує, що запитувана ним інформація є публічною, так як є такою, що стосується конкретної особи, яка має право отримати безперешкодний і безкоштовний доступ до інформації про себе.

Представник відповідача-1 в засіданні проти позову заперечив, наполягав на його необґрунтованості та відхиленні в його задоволенні.

Представники відповідача-2 також позов не визнали з підстав, наведених в письмових запереченнях.

Суд, заслухавши пояснення представників сторін, перевіривши матеріали адміністративної справи, проаналізувавши законодавство, що регулює спірні правовідносини, дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню.

Так, судом встановлено, що 26.10.2015 року під час виконання повноважень голови дільничної виборчої комісії №730470 ОСОБА_1 отримав тілесні ушкодження, в зв'язку з чим останній звернувся до Першотравневого РВ УМВС України в м.Чернівці. За даним фактом було відкрито кримінальне провадження та видано постанову про проходження потерпілим судово-медичної експертизи.

З 28.10.2015 року по 27.11.2015 року КМУ «Обласне бюро судово-медичної експертизи» відповідно до направлення Першотравневого РВ УМВС України в м. Чернівці від 27.10.2015 року 3286 та постанови слідчого Першотравневого РВ УМВС України в м. Чернівці Алієвої А.А., а згодом і постанови старшого слідчого прокуратури Першотравневого району м. Чернівці Сорохан Т.М. від 01.12.2015 року було проведено судово-медичне дослідження (обстеження) а далі і судово-медична експертиза ОСОБА_1.

Акт судово-медичного обстеження за №1328 від 28.11.2015 року, висновки експерта №1329втор. від 27.11.2015 року та №1449д від 08.12.2015 року були направлені у вище зазначені органи.

13.11.2015 року позивач звернувся до відповідача-2 з письмовим запитом про надання йому усієї наявної інформації про нанесені тілесні ушкодження, що були зібрані КМУ «Обласне бюро судово-медичної експертизи» як розпорядником інформації 28.10.2015 р. під час проходження ним судово-медичної експертизи.

Листом від 24.11.2015 р. №1989 відповідач-2 надав позивачу відповідь, із змісту якої слідує, що запитувані позивачем документи не являють собою інформації, яка може бути віднесена до публічної, а проведення експертизи і документи, складені за її наслідками частиною слідчих дій та не підпорядковані Закону України "Про публічну інформацію".

Позивач не погодившись з наданою відповідачем-2 відповіддю звернувся зі скаргою до Департаменту, в якій просив надати інформацію про нанесені йому тілесні ушкодження, що була зібрана ОБСМЕ, як розпорядником інформації 28.10.2015 р. за направленням Першотравневого РВ УМВС України в Чернівецькій області під час проходження ним судово-медичної експертизи.

Листом від 01.12.2015 №ЗПІ/С-54 Департамент повідомив позивачу, що він може отримати копію "заключення експерта" на власне ім'я у разі надання дозволу на таку дію від особи, що призначила цю експертизу, прокурора, судді. Також, повідомлено, що провадження судово-медичної експертизи стосовно спричинення позивачу тілесних ушкоджень завершена, однак "висновок експерта №1329" від 27.11.2015 року не витребуваний і знаходиться у відділі судово-медичної експертизи потерпілих, звинувачених та інших осіб КМУ "ОБСМЕ".

Позивач в свою чергу вважає дії відповідачів щодо не надання йому зазначеної вище інформації незаконними та просить суд зобов'язати відповідачів відшкодувати йому моральну шкоду в розмірі 2067 грн., заподіяну їхніми незаконними діями та зобов'язати відповідача-2 надати позивачу всю інформацію, що стосується його особисто, яка була зібрана ними під час проходження позивачем судово-медичної експертизи, включаючи фото та відео матеріали.

Дослідивши та проаналізувавши спірні правовідносини, судом встановлено, що спір між сторонами виник навколо питання щодо визначення статусу запитуваної позивачами інформації та порядку доступу до неї.

Так, позивач стверджує, що згідно Закону України "Про інформацію" кожному забезпечується вільний доступ до інформації, яка стосується його особисто, а Законом України "Про публічну інформацію" встановлюється механізм доступу до інформації про особу, а саме, кожна особа має право знати, які відомості про неї та з якою метою збираються, а також доступу до інформації про себе, а розпорядники інформації, які володіють інформацією про особу свою чергу зобов'язані надавати її безперешкодно і безкоштовно на вимогу осіб, яких вона стосується.

Натомість, позиція відповідачів зводиться до того, що доступ до інформації, яка є предметом даного позову регулюється КПК України, положення якого забороняє розголошувати без дозволу сторони кримінального провадження чи суду відомості, що стали йому відомі у зв'язку з виконанням його обов'язків та не повідомляти будь-кому крім особи, яка його залучила чи суду

Правові, організаційні і фінансові основи судово-експертної діяльності з метою забезпечення правосуддя України незалежною, кваліфікованою і об'єктивною експертизою, орієнтованою на максимальне використання досягнень науки і техніки визначається Законом України "Про судову експертизу" від 25.02.1994 № 4038-XII (далі - Закон № 4038-XII).

Статтею 1 Закону № 4038-XII надано визначення судової експертизи, відповідно до якого - це дослідження експертом на основі спеціальних знань матеріальних об'єктів, явищ і процесів, які містять інформацію про обставини справи, що перебуває у провадженні органів досудового розслідування чи суду.

Згідно статті 7 Закону № 4038-XII судово-експертну діяльність здійснюють державні спеціалізовані установи, а також у випадках і на умовах, визначених цим Законом, судові експерти, які не є працівниками зазначених установ.

В свою чергу, до державних спеціалізованих установ належать, зокрема, науково-дослідні установи судових експертиз, судово-медичні та судово-психіатричні установи Міністерства охорони здоров'я України.

У відповідності до статті 12 Закону № 4038-XII незалежно від виду судочинства судовий експерт зобов'язаний: 1) провести повне дослідження і дати обґрунтований та об'єктивний письмовий висновок; 2) на вимогу особи або органу, які залучили експерта, судді, суду дати роз'яснення щодо даного ним висновку; 3) заявляти самовідвід за наявності передбачених законодавством підстав, які виключають його участь у справі.

Інші обов'язки судового експерта передбачаються процесуальним законодавством.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про доступ до публічної інформації» від 13.01.2011 року № 2939-VI (далі - Закон № 2939-VI), публічна інформація - це відображена та задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація, що була отримана або створена в процесі виконання суб'єктами владних повноважень своїх обов'язків, передбачених чинним законодавством, або яка знаходиться у володінні суб'єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом.

За змістом ч. 1 ст. 1 Закону № 2939-VI публічна інформація отримується або створюється в процесі виконання суб'єктами владних повноважень своїх обов'язків, передбачених чинним законодавством.

Визначальним для публічної інформації є те, щоб вона була заздалегідь готовим, зафіксованим продуктом, отриманим або створеним лише суб'єктом владних повноважень у процесі виконання своїх обов'язків. Щодо тих, хто не є суб'єктами владних повноважень, то вони можуть бути тільки розпорядниками такої інформації.

Для з'ясування того, чи є запитувана інформація публічною, дослідженню підлягають підстави одержання чи створення такої інформації суб'єктами владних повноважень. Для вирішення цього питання з'ясовуються підстави отримання чи створення запитуваної інформації та враховується те, що публічна інформація одержується чи створюється суб'єктами владних повноважень на виконання обов'язків, визначених чинним законодавством.

Таким чином, в розумінні Закону № 2939-VI відповідач є розпорядником публічної інформації, створеної в процесі виконання суб'єктами владних повноважень своїх обов'язків, визначених процесуальним законодавством.

Поряд із цим, слід зауважити, що статтею 10 Закону № 2939-VI гарантоване право кожного знати у період збирання інформації, але до початку її використання, які відомості про неї та з якою метою збираються, як, ким і з якою метою вони використовуються, передаються чи поширюються, крім випадків, встановлених законом; право на доступ до інформації про неї, яка збирається та зберігається.

Цією ж статтею Закону № 2939-VI визначено обов'язок розпорядників інформації, які володіють інформацією про особу надавати її безперешкодно і безкоштовно на вимогу осіб, яких вона стосується, крім випадків, передбачених законом.

В тім, слід звернути увагу не те, що твердження позивача щодо його права на доступ до інформації про нього, яка збирається та зберігається, яке закріплене статтею 10 Закону №2939-VI не заперечувалося відповідачами при розгляді запитів та не ставиться під сумнів судом.

Водночас, посилання позивача на положення статті 11 Закону України "Про інформацію" в частині забезпечення кожному права на доступ до інформації, які стосуються його особисто судом не беруться до уваги, так як вказані положення зазначеного Закону стосуються інформації про фізичну особу (персональні дані) - відомості чи сукупність відомостей про фізичну особу, яка ідентифікована або може бути конкретно ідентифікована.

Так, специфікою інформації, що є предметом спору є те, що вона містить відомості про обставини справи, яка перебуває у провадженні органів досудового розслідування.

Закон № 2939-VI серед іншої виділяє публічну інформацію з обмеженим доступом, якою згідно статті 6 Закону є:

1) конфіденційна інформація;

2) таємна інформація;

3) службова інформація.

Інформація з обмеженим доступом має надаватися розпорядником інформації, якщо немає законних підстав для обмеження у доступі до такої інформації, які існували раніше.

Частиною першою статті 8 Закону № 2939-VI визначено, що таємна інформація - інформація, доступ до якої обмежується відповідно до частини другої статті 6 цього Закону, розголошення якої може завдати шкоди особі, суспільству і державі. Таємною визнається інформація, яка містить державну, професійну, банківську таємницю, таємницю досудового розслідування та іншу передбачену законом таємницю.

Так, в ході виконання постанови слідчого Першотравневого РВ УМВС України в Чернівецькій області та постанови старшого слідчого прокуратури Першотравневого району м. Чернівці про проходження судово-медичної експертизи позивачем, відповідачем-2 здійснено експертизу, яка засвідчена висновком експерта та є частиною слідчих дій, вчинених в ході кримінального провадження.

Порядок кримінального провадження на території України згідно частини першої статті 1 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК України) визначається лише кримінальним процесуальним законодавством України.

Пунктом 4 частини п'ятої статті 69 КПК України закріплено обов'язки експерта, яким, серед інших, є не розголошення без дозволу сторони кримінального провадження, яка його залучила, чи суду відомості, що стали йому відомі у зв'язку з виконанням обов'язків, або не повідомляти будь-кому, крім особи, яка його залучила.

Згідно статті 70 КПК України, за завідомо неправдивий висновок, відмову без поважних причин від виконання покладених обов'язків у суді, невиконання інших обов'язків експерт несе відповідальність, встановлену законом.

У відповідності до статті 14 Закону України "Про судову експертизу" судовий експерт на підставах і в порядку, передбаченими законодавством, може бути притягнутий до дисциплінарної, матеріальної, адміністративної чи кримінальної відповідальності.

Аналізуючи наведені вище положення чинного законодавства, суд приходить до висновку, що інформація, яку просив надати позивач є таємною інформацією, що містить таємницю досудового розслідування та може бути надана розпорядником інформації, в даному випадку комунальною медичною установою «Обласне бюро судово-медичної експертизи» лише за дозволом осіб, які його залучили.

Згідно частини другої статті 23 Закону № 2939-VI рішення, дії чи бездіяльність розпорядників інформації можуть бути оскаржені до керівника розпорядника, вищого органу або суду.

Оскарження рішень, дій чи бездіяльності розпорядників інформації до суду здійснюється відповідно до Кодексу адміністративного судочинства України (ч. 3 ст. 23 Закону № 2939-VI).

Згідно статті 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Перевіряючи дії відповідачів що стосуються розгляду запитів позивача на предмет відповідності статті 2 КАС України, судом встановлено наступне.

Листом від 24.11.2015 р. №1989 комунальною медичною установою «Обласне бюро судово-медичної експертизи» надано позивачу відповідь, якою зазначено, що документи, які виконуються підрозділами Бюро СМЕ не являють собою інформації, що може бути віднесена до публічної, проведення експертизи є частиною слідчих дій, як підпорядковані іншій законодавчій базі. Окрім того, повідомлено, що з огляду на ненадходження у відділ судово-медичних експертиз потерпілих, звинувачених та інших осіб, оригіналів медичних документів на ім'я позивача, проведення обстеження призупинене.

Листом від 01.12.2015 №ЗПІ/С-54 Департамент охорони здоров'я Чернівецької обласної державної адміністрації надав позивачу відповідь, в якій вказано, що копію "заключення експерта" на власне ім'я може отримати у разі надання дозволу на таку дію особи, що призначила цю експертизу, прокурора, судді.

Аналізуючи зміст вказаних листів, суд встановив, що розпорядник публічної інформації, а згодом і вищий орган в порядку розгляду скарги, правильно класифікували зміст запиту та надали обґрунтовану відповідь, а тому, на переконання суду, в діях відповідачів відсутні порушення прав заявника на одержання публічної інформації.

Врахувавши зазначені вище положення чинного законодавства, дослідивши дії відповідачів на предмет відповідності зазначеним положенням, встановивши правомірність дій останніх, суд відмовляє в задоволенні позовної вимоги про відшкодування позивачу моральної шкоди, завданої незаконними діями відповідачів.

Як вже зазначалося вище, надання позивачу інформації, що зібрана відповідачем-2 під час проходження позивачем судово-медичної експертизи можливе з дозволу особи, яка залучила експерта, а тому підстав для задоволення позовної вимоги про зобов'язання комунальної медичної установи «Обласне бюро судово-медичної експертизи» надати вказану інформацію, включаючи фото та відео матеріали є безпідставною.

Таким чином, суд відмовляє в задоволенні адміністративного позову повністю.

На підставі викладеного, керуючись статтями 11, 70, 71, 86, 94, 158-163, 167 КАС України, суд -

П О С Т А Н О В И В:

В задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

У відповідності до ст.ст. 185-186 КАС України апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення до Вінницького апеляційного адміністративного суду через Чернівецький окружний адміністративний суд. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, проголошення вступної та резолютивної частини рішення, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дні отримання копії постанови.

Згідно статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України постанова, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмовити у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова в повному обсязі складена 23 лютого 2016 р.

Суддя Г.Г. Спіжавка