Справа № 826/18241/15
Суддя: Василенко Я.М.
Дата ухвалення: 2016-02-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

Іменем України

23 лютого 2016 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого Василенка Я.М.,

суддів Кузьменка В.В., Шурка О.І.,

при секретарі Зубрицькому Д.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Державної податкової інспекції в Оболонському районі Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 09.12.2015 у справі за адміністративним позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «Веріас» до Державної податкової інспекції в Оболонському районі Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,-

В С Т А Н О В И В:

ТОВ «Торговий дім «Веріас» звернулось до суду першої інстанції з позовом, в якому просило: визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Державної податкової інспекції в Оболонському районі Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві від 15.07.2015 № та № .

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 09.12.2015 позов задоволено.

Не погоджуючись з вищезазначеним рішенням відповідач звернувся із апеляційною скаргою, в якій просить скасувати оскаржувану постанову, як таку, що постановлена із порушенням норм матеріального і процесуального права, та ухвалити нову постанову, якою у задоволені позову відмовити.

В судове засідання сторони не з'явились, про день, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, у зв'язку із чим, колегія суддів, на підставі ч. 6 ст. 12, ч. 1 ст. 41, ч. 4 ст. 196 КАС України розглядає справу за їх відсутності без фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи на підставі наказу № 1163 від 09.06.2015, згідно із статтею 20, підпунктом 78.1.1 пункту 78.1 статті 78, пункту 82.2 статті 82 Податкового кодексу України Державною податковою інспекцією в Оболонському районі Головного управління ДФС у м. Києві проведено документальну позапланову виїзну перевірку товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «Веріас» () з питань дотримання вимог податкового законодавства при взаєморозрахунках з ТОВ «Тредомаркс» (код 39236263) за період з 01.01.2014 по 31.12.2014, ТОВ «Компанія «Станіс» (код 39235961) за період з 01.11.2014 по 31.01.2015 та ТОВ «Мак Хаус» (код 19358827) за період з 01.12.2014 по 31.12.2014.

За результатом проведеної перевірки відповідачем складено акт перевірки від 22.06.2015 № 572/26-54-22-02/33346828, в якому встановлені по взаємовідносинам із ТОВ «Тредомаркс», ТОВ «Компанія «Станіс» наступні порушення:

- підпункту 134.1.1 пункту 134.1 статті 134, підпункту 138.1.1 пункту 138.1 статті 138, пункту 138.2 статті 138, підпункту 139.1.9 пункту 139.1 статті 139, пункту 149.1 статті 149 Податкового кодексу України, в результаті чого занижено суму податку на прибуток підприємства, що підлягає нарахуванню та сплаті до бюджету за 2014 рік на суму 234050,00 грн.;

- пункту 44.1 статті 44, пункту 185.1 статті 185, пунктів 198.2, 198.3, 198.6 статті 198, пунктів 200.1, 200.2 статті 200 Податкового кодексу України, в результаті чого занижено податок на додану вартість, що підлягає нарахуванню до сплати в бюджет на загальну суму 345 550,40 грн., у тому числі: вересень 2014 року - 86 409,12 грн., жовтень 2014 року - 39337,03 грн., листопад 2014 року - 98 159,08 грн., грудень 2014 року - 84897,18 грн., січень 2015 року - 36474,99 грн.

На підставі вказаного акту перевірки відповідачем прийнято податкові повідомлення-рішення від 15.07.2015:

- № , яким за порушення пункту 44.1 статті 44, пункту 185.1 статті 185, пунктів 198.2, 198.3, 198.6 статті 198, пунктів 200.1, 200.2 статті 200 Податкового кодексу України товариству з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «Веріас» збільшено грошове зобов'язання з податку на додану вартість на суму 518 325 грн., в тому числі: за основним платежем - 345 550 грн., за штрафними санкціями - 172 775 грн.;

- № , яким за порушення підпункту 134.1.1 пункту 134.1 статті 134, підпункту 138.1.1 пункту 138.1 статті 138, пункту 138.2 статті 138, підпункту 139.1.9 пункту 139.1 статті 139, пункту 149.1 статті 149 Податкового кодексу України товариству з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «Веріас» збільшено грошове зобов'язання з податку на прибуток на загальну суму 292 563 грн., в тому числі: за основним платежем - 234 050 грн., за штрафними санкціями - 58 513 грн.

Суд першої інстанції мотивував своє рішення тим, що оскільки господарські операції підтверджені первинною документацією, то вони були реальними, у зв'язку з чим є підстави для скасування спірних податкових повідомлень-рішень.

Апелянт у своїй скарзі зазначає, що відповідач діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені законодавством України. Податкові повідомлення-рішення є обґрунтованими, оскільки у ході перевірки встановлено порушення вимог податкового законодавства, що свідчить про заниження позивачем податкових зобов'язань.

Колегія суддів погоджується з рішенням суду першої інстанції та вважає доводи апелянта безпідставними, враховуючи наступне.

Як вбачається з матеріалів справи 09.10.2014 між ТОВ «Компанія «Станіс» (постачальник) та ТОВ «Торговий дім «Веріас» (покупець) укладено договір поставки № 548, за умовами якого постачальник постачає, а покупець приймає та оплачує товар, що зазначається у накладних та рахунках-фактурах, що далі іменуються товар. За умовами договору встановлено наступне: кількість поставленого покупцеві товару указується в рахунку, видатковій і податковій накладних. Ціни на товар, що поставляється, обумовлюються окремо на кожну партію поставки і указуються в рахунках-фактурах. Асортимент і кількість товару узгоджуються сторонами при розміщенні заявки на виписку рахунку на кожну партію товару. Покупець здійснює закупівлі товару при умові наявності замовленого товару на складі постачальника. Плата за відвантажений товар здійснюється покупцем протягом 45 (сорока п'яти) календарних днів з моменту оформлення відвантажувальних документів (видаткової накладної). Товар вивозиться покупцем своїми силами та за свій рахунок на умовах ЕХW (Інкотермс, Офіційні правила тлумачення торговельних термінів Міжнародної торгової палати, редакція 2000 року) зі складу постачальника.

Як вбачається з наданих позивачем замовлень, рахунків-фактур та видаткових накладних позивачем придбавався наступний товар: ганчір'я, ламінат, фарба, бренд-скотч «Миргородська Лагідна», «Боржомі» та «Моршинська», етикетки, тощо.

ТОВ «Компанія «Станіс» виписані на адресу позивача податкові накладні із повним переліком придбаного товару.

На підтвердження поставки товару та його отримання, позивачем долучено до матеріалів справи товарно-транспортні накладні та витяги з журналу реєстрації довіреностей за 2012 - 2014 роки.

Оплата товару здійснювалась в порядку безготівкового розрахунку, що підтверджується долученими до матеріалів справи виписками з особового рахунку та копіями платіжних доручень.

Також, 19.08.2014 між ТОВ «Тредомаркс» (постачальник) та ТОВ «Торговий дім «Веріас» (покупець) укладено договір поставки № 2209-к, за умовами якого постачальник зобов'язується в строки та на умовах, викладених в цьому договорі, поставляти та передавати у власність покупця продукцію в асортименті, вказаному у накладних, які є невід'ємним частинами даного договору. За умовами договору встановлено наступне: покупець зобов'язується своєчасно приймати та оплачувати вартість товару, по ціні визначеній у цьому договорі. Загальна кількість, асортимент кожної партії товару узгоджуються сторонами і вказується у рахунках-фактурах, товарно-супровідних документах. Ціна за одиницю, загальна вартість кожної партії товару встановлюється за домовленістю між постачальником та покупцем, з урахуванням ПДВ, вказується в рахунках-фактурах, накладних та інших супровідних документах. Доставка товару за цим договором здійснюється на умовах ЕХW Міжнародних правил тлумачення торгових термінів Інкотермс в редакції 2010 року, а саме: франко завод - склад постачальника, шляхом само вивозу товару покупцем зі складу постачальника транспортом покупця та за його рахунок.

Як вбачається з заявок-підтверджень на поставку партій товару, повідомлень про зміну ціни, рахунків-фактур та видаткових накладних позивачем придбавались етикетки різних брендів.

ТОВ «Тредомаркс» виписані на адресу позивача податкові накладні із повним переліком придбаного товару.

На підтвердження поставки товару та його отримання позивачем долучено до матеріалів справи товарно-транспортні накладні, витяги з журналу реєстрації довіреностей за 2012 - 2014 роки та копії актів прийняття - передачі продукції.

Оплата товару здійснювалась в порядку безготівкового розрахунку, що підтверджується долученими до матеріалів справи виписками з особового рахунку та копіями платіжних доручень.

Придбаний у ТОВ «Компанія Станіс» товар використаний для подальшого продажу (Етикетка в асортименті, бренд - скотч, упаковка для масла) згідно договору поставки №648 від 11.03.2012 ТОВ «Рекламна Група «Кристал» , договору поставки № 822 від 26.03.2014 ТОВ «Тараща Молоко», договору поставки № 710 від 02.01.2013 ТОВ «Ньютон Продакшн», договору поставки № 2-9 від 30.08.2013 ТОВ «Клуб сиру», договору поставки № 711 від 02.01.2013 ПАТ «Літинський молочний завод» та використані у господарській діяльності підприємства (фарби в асортименті, кліше, ламінат, ганчір'я) про що свідчать оборотно - сальдові відомості по рах. 63.631, 36.361 та завірені належним чином копії первинних документів по взаємовідносинам позивача та ТОВ «Рекламна Група «Кристал», ТОВ «Тараща Молоко», ТОВ «Ньютон Продакшн», ПАТ «Літинський молочний завод».

Також, матеріали справи місять акт звірки взаєморозрахунків із ТОВ «Компанія Станіс» та зразки придбаних у ТОВ «Компанія Станіс» та виготовлених позивачем товарів.

Придбаний у ТОВ «Тредомаркс» товар використаний для подальшого продажу (Етикетка в асортименті) згідно договору поставки № 648 від 11.03.2012 ТОВ «Рекламна Група «Кристал», договору поставки № 815 від 12.03.2014 ТОВ «Хелапланет Плюс» та використані у господарській діяльності підприємства (фарби в асортименті) про що свідчать оборотно - сальдові відомості по рах. 63.631, 36.361 та завірені належним чином копії первинних документів по взаємовідносинам позивача та ТОВ «Рекламна Група «Кристал», ТОВ «Хелапланет Плюс».

Також, матеріали справи містять акт зірки взаєморозрахунків із ТОВ «Тредомаркс» та зразки придбаних у ТОВ «Тредомаркс» та виготовлених позивачем товарів.

Згідно з п. 198.1 ст.198 ПК України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з: придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг;придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.

Відповідно до п. 138.2 ст. 138 Податкового кодексу України витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

Підпунктом 139.1.9 п. 139.1 ст. 139 Податкового кодексу України передбачено, що не включаються до складу витрат витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

Відповідно до п. 198.2 ст.198 ПК України датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Згідно з до п. 199.1 ст.199 ПК України у разі якщо придбані та/або виготовлені товари/послуги частково використовуються в оподатковуваних операціях, а частково - ні, до сум податку, які платник має право віднести до податкового кредиту, включається та частка сплаченого (нарахованого) податку під час їх придбання або виготовлення, яка відповідає частці використання таких товарів/послуг в оподатковуваних операціях.

Колегія суддів зазначає, що відповідно до п.198.6 ст. 198 ПК України не підлягають включенню до складу податкового кредиту суми сплаченого (нарахованого) податку у зв'язку з придбанням товарів (послуг), не підтверджені податковими накладними чи митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з підпунктом 7.2.6 цього пункту).

Законом України «Про бухгалтерський обік та фінансову звітність в Україні» передбачено, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій.

Таким чином, враховуючи викладені законодавчі норми, для підтвердження включення до складу податкового кредиту сум податку, сплачених у складі ціни за придбаний товар (роботи, послуги), необхідні первинні документи (податкові накладні, видаткові накладні, акти здачі-прийняття товару тощо), оформлені відповідно до вимог Закону України «Про бухгалтерській облік та фінансову звітність в Україні».

Закон України «Про бухгалтерській облік та фінансову звітність в Україні» (далі - Закон) поширюється на всіх юридичних осіб, створених відповідно до законодавства України, незалежно від їх організаційно-правових форм і форм власності, а також на представництва іноземних суб'єктів господарської діяльності, які зобов'язані вести бухгалтерський облік та подавати фінансову звітність згідно з законодавством (ст. 2).

Частиною 2 ст. 3 Закону визначено, що бухгалтерський облік є обов'язковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.

Відповідно до ст. 1 Закону первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Згідно ст. 9 Закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Згідно п. 2.4 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 № 88, первинні документи (на паперових і машинозчитуваних носіях інформації) для надання їм юридичної сили і доказовості повинні мати такі обов'язкові реквізити: назва підприємства, установи, від імені яких складений документ, назва документа (форми), код форми, дата і місце складання, зміст господарської операції та її вимірники (у натуральному і вартісному виразі), посади, прізвища і підписи осіб, відповідальних за дозвіл та здійснення господарської операції і складання первинного документа.

Відповідно до п. 2.15 та п. 2.16 вищевказаного Положення, забороняється приймати до виконання первинні документи на операції, що суперечать законодавчим та нормативним актам.

Таким чином, для надання юридичної сили і доказовості, первинні документи повинні бути складені відповідно до вимог чинного законодавства та не порушувати публічний порядок, встановлений Законом України «Про бухгалтерській облік та фінансову звітність в Україні».

Колегія суддів зазначає, що позивачем надано суду документи первинного обліку, що містять всі необхідні реквізити, належним чином підписані та скріплені печатками сторін і не суперечать законодавчим та нормативним актам, а отже доведено факт реального виконання умов договору, що надає йому право на формування податкового кредиту та валових витрат по господарських операціях з ТОВ «Тредомаркс», ТОВ «Компанія «Станіс».

Доводи апелянта про порушення контрагентом позивача податкового законодавства є безпідставними, оскільки за дане порушення податкового законодавства передбачена індивідуальна відповідальність саме для контрагента, а не для позивача.

У довідці Вищого адміністративного суду України від 15.04.2010 «Про результати вивчення та узагальнення практики застосування адміністративними судами окремих норм Закону «Про податок на додану вартість» роз'яснено, зокрема, що ведення податкового обліку покладено на кожного окремого платника податку, при цьому такий платник несе самостійну відповідальність за порушення правил ведення податкового обліку. Зазначена відповідальність стосується кожного окремого платника податку і не може автоматично поширюватися на третіх осіб, у тому числі на його контрагентів.

Аналогічна правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду України від 31.01.2011 у справі № 21-47а10, відповідно до якої чинне законодавство не ставить у залежність право платника податків на податковий кредит від дотримання вимог податкового законодавства його контрагентом.

Згідно до ч. 2 ст. 161 КАС України при виборі правової норми, що підлягає застосуванню до спірних правовідносин, суд зобов'язаний враховувати висновки Верховного Суду України, викладені у рішеннях, прийнятих за результатами розгляду заяв про перегляд судового рішення з підстави, передбаченої пунктом 1 частини першої статті 237 цього Кодексу.

Крім того, згідно з ст. 207 Господарського кодексу України, господарське зобов'язання, що не відповідає вимогам закону, або вчинено з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, або укладено учасниками господарських відносин з порушенням хоча б одним з них господарської компетенції (спеціальної правосуб'єктності), може бути на вимогу однієї із сторін, або відповідного органу державної влади визнано судом недійсним повністю або в частині.

Наведену норму слід застосовувати з урахуванням того, що відповідно до ст. 228 ЦК України правочин, учинений з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, водночас є таким, що порушує публічний порядок, а отже, - нікчемним.

Санкції застосовуються за вчинення правочину з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства. Разом із тим, за змістом частини 1 статті 208 ГК застосування цих санкцій можливе не за сам факт укладення зазначеної угоди, а лише в разі виконання правочину хоча б однією стороною. Санкції, встановлені частиною 1 статті 208 ГК, не можуть застосовуватися за сам факт несплати податків (зборів, інших обов'язкових платежів), зокрема однією зі сторін договору, що є самостійним правопорушенням. Для застосування санкцій, передбачених частиною 1 статті 208 цього Кодексу, необхідним є умисел на укладення угоди з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства.

Виходячи із вищезазначених обставин справи, а також з того, що санкції є похідними від учинення нікчемного правочину, у даному випадку вони не можуть бути застосовані через недоведеність направленості спірних договорів на досягнення мети, що суперечить інтересам держави та суспільства, що вірно враховано судом першої інстанції.

Колегія суддів вважає безпідставними посилання апелянта на проведення слідства у кримінальній справі по відношенню службових осіб позивача з огляду на наступне.

Відповідно до статті 62 Конституції України особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Обвинувачення не може грунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Відповідно до ч. 4 ст. 70 КАС України обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування, крім випадків, коли щодо таких обставин не виникає спору.

Отже, відкриття кримінального провадження не може мати наслідком визнання правочинів, укладених раніше, недійсними, якщо це не буде прямо зазначено у вироку, винесеному судом за результатами розгляду такої справи.

При цьому, апелянтом не надано суду вирок суду, яким би було встановлено, що ТОВ «Торговий дім «Веріас» було зареєстровано з метою прикриття незаконної діяльності, а не з метою здійснення господарської діяльності, передбаченої чинним законодавством України; що між позивачем та його контрагентами укладались фіктивні господарські угоди, в тому числі з метою, що суперечить інтересам держави і суспільства, пошкодження майна чи незаконного заволодіння ним тощо, підроблялись первинні документи або що послуги фактично не надавались.

Колегія суддів не бере до уваги, також, посилання апелянта на пояснення директора ТОВ «Тредомаркс», який начеб-то заперечив свою участь у створенні і діяльності вказаного підприємства, оскільки це не є допустимими та беззаперечними доказами, які є безумовною та достатньою підставою для висновків про відсутність фактичного виконання договорів та для позбавлення покупця права на відображення у податковому обліку понесених (нарахованих) витрат за наслідками придбання товарів (робіт, послуг) у спірного постачальника.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Вищого адміністративного суду України від 14.04.2015 у справі №826/8010/14.

Більш того, протокол допиту директора ТОВ «Тредомаркс» в матеріалах справи був відсутній, у зв'язку з чим витребовувався Київським апеляційним адміністративним судом у відповідача в якості доказу. Однак, ні до початку судового розгляду справи, ні під час такого розгляду відповідачем не надано доказів існування протоколу допиту директора ТОВ «Тредомаркс».

Також, колегія суддів вважає безпідставними посилання апелянта на акти про неможливість проведення зустрічної звірки контрагентів позивача, якими встановлено відсутність в останніх умов для здійснення фінансово-господарських операцій, оскільки податковими органами не перевірялися такі товариства на предмет наявності господарсько-правових відносин з іншими суб'єктами господарювання у зв'язку з укладанням договорів оренди основних засобів виробництва, складських приміщень, транспортних засобів; наявність правовідносин по зберіганню матеріальних цінностей; по перевезенню матеріальних цінностей із залученням сторонніх перевізників; наявність укладених цивільно-правових угод з іншими суб'єктами господарювання, щодо надання послуг або виконання робіт, а сам по собі факт неможливості проведення контролюючим органом зустрічної звірки контрагента не може однозначно свідчити про невиконання цим суб`єктом договірних зобов`язань перед позивачем, оскільки на момент виникнення спірних правовідносин вказана юридична особа не була позбавлена права укладати з іншими суб`єктами господарювання субпідрядних договорів, договорів оренди обладнання, транспортних засобів тощо з метою використання відповідних основних фондів, устаткування та інших ресурсів для забезпечення власної господарської діяльності.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що позивачем правомірно сформовано податковий кредит та валові витрати з ТОВ «Тредомаркс», ТОВ «Компанія «Станіс», а тому оскаржувані податкові повідомлення-рішення є протиправними та такими, що підлягають скасуванню, що вірно встановлено судом першої інстанції.

Таким чином, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції ухвалив законне та обґрунтоване рішення, з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Апелянт не надав до суду належних доказів, що б підтверджували факт протиправності рішення суду першої інстанції.

Таким чином, колегія суддів вирішила згідно ст. 200 КАС України залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін, з урахуванням того, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Разом з тим, вирішуючи питання про стягнення з апелянта судового збору, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до пп. 1 п. 3 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» (в редакції на момент подання позову від 19.09.2013 № 590-VII, яка набрала чинності 23.10.2013) за подання до адміністративного суду адміністративного позову майнового характеру ставка судового збору встановлюється у розмірі 2 відсотки розміру майнових вимог, але не менше 1,5 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 4 розмірів мінімальної заробітної плати; немайнового характеру 0,06 розміру мінімальної заробітної плати.

З 01.09.2015 набрав чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо сплати судового збору» від 22.05.2015 № 484-VIII, яким внесено зміни до Закону України «Про судовий збір» від 08.07.2011 № 3674-VI.

Згідно з п.п. 2 п. 3 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» (в редакції на момент подання апеляційної скарги від 22.05.2015 № 484-VIII, яка набрала чинності 01.09.2015) ставка судового збору встановлюється у таких розмірах, зокрема: за подання до адміністративного суду апеляційної скарги на рішення суду, заяви про приєднання до апеляційної скарги на рішення суду, заяви про перегляд судового рішення у зв'язку з нововиявленими обставинами - 110 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви, іншої заяви і скарги.

Згідно з ч. 1 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» судовий збір справляється у відповідному розмірі від мінімальної заробітної плати у місячному розмірі, встановленої законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Розмір мінімальної заробітної плати станом на 01.01.2015 відповідно до Закону України «Про Державний бюджет України на 2015 рік» становив 1218 грн.

Як вбачається з матеріалів справи предметом спору є визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень № , яким позивачу збільшено грошове зобов'язання з ПДВ на суму 518 325 грн. та № , яким позивачузбільшено грошове зобов'язання з податку на прибуток на загальну суму 292 563 грн. Отже, даний спір має майновий характер. Оспорювана сума 810 888 грн.

Отже, ставка судового збору за подачу позову становила: (1218 грн. х 4 м.з.п) = 4 872 грн.

Враховуючи, що ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 18.01.2016 було відстрочено сплату судового збору за подання апеляційної скарги до ухвалення судового рішення апеляційним судом, то у відповідності до п.п. 2 п. 3 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» (в редакції на момент подання апеляційної скарги від 22.05.2015 № 484-VIII, який набрав чинності 01.09.2015) відповідачу потрібно сплатити судовий збір за подачу апеляційної скарги у розмірі 5 359, 2 грн. (4 872 грн. х 110 %)

Керуючись ст. ст. 41, 160, 195, 196, 198, 200, 205, 206 КАС України, суд

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Державної податкової інспекції в Оболонському районі Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві залишити без задоволення, а постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 09.12.2015 - без змін.

Стягнути з Державної податкової інспекції в Оболонському районі Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві на користь Державного бюджету України (отримувач коштів - УДКСУ у Печерському районі м. Києва, код 38004897, банк отримувача - ГУ ДКСУ у м. Києві, код банку 820019, р/р 1007, код класифікації 22030001) судовий збір за подання до суду апеляційної скарги в розмірі 5 359, 2 грн.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України в порядку та строки, встановлені статтею 212 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий: Василенко Я.М.

Судді: Кузьменко В.В.

Шурко О.І.

.

Головуючий суддя Василенко Я.М.

Судді: Шурко О.І.

Кузьменко В. В.