Справа № 804/11032/14
Суддя: Костенко М.І.
Дата ухвалення: 2016-02-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"24" лютого 2016 р. м. Київ К/800/26367/15

Вищий адміністративний суд України у складі: суддя Костенко М.І. - головуючий, судді Бухтіярова І.О., Приходько І.В.,

розглянув у письмовому провадженні касаційну скаргу державної податкової інспекції у Жовтневому районі м. Дніпропетровська Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області (далі - Інспекція)

на постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 16.10.2014

та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 14.04.2015

у справі № 804/11032/14

за позовом ОСОБА_1

до Інспекції

про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень.

За результатами розгляду касаційної скарги Вищий адміністративний суд України

ВСТАНОВИВ:

У липні 2014 року ОСОБА_1 звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом, в якому просив визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення від 26.06.2014 № 9758-15, № 9759-15 та № 9760-15, згідно з якими позивачеві визначено грошові зобов'язання із земельного податку в розмірах 444,02 грн., 482,04 грн. та 445,08 грн., відповідно.

Позов мотивований тим, що оскаржувані податкові повідомлення-рішення не містять розрахунку нарахованих грошових зобов'язань із земельного податку, що, на думку позивача, свідчить про неправомірність цих нарахувань.

Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 16.10.2014, залишеною без змін ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 14.04.2015, позов задоволено з тих мотивів, що оспорювані грошові зобов'язання із земельного податку визначені Інспекцією на підставі орієнтованих показників нормативно грошової оцінки земельних ділянок, які перебувають у власності позивача, тоді як рішення податкового органу, яке тягне негативні наслідки для платника у сфері оподаткування, не може ґрунтуватися на пропущеннях, на неточному розрахунку.

Законність ухвалених у справі судових актів перевіряється у порядку глави 2 Кодексу адміністративного судочинства України у зв'язку з касаційною скаргою Інспекції, в якій вона просить скасувати оскаржувані судові рішення та повністю відмовити у задоволенні даного позову. На обґрунтування касаційних вимог скаржник зазначає, що розмір нормативної грошової оцінки спірних земельних ділянок було визначено на підставі інформації, одержаної від Дніпропетровської регіональної філії державного підприємства «Центр державного земельного кадастру» (лист від 09.09.2011 № 2-2/2629) та від Головного управління Держземагенства у Дніпропетровській області.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши відповідність висновків судів наявним у матеріалах справи доказам, правильність застосування судами норм матеріального права та дотримання ними процесуальних норм, обговоривши доводи касаційної скарги, Вищий адміністративний суд України вважає за необхідне частково задовольнити розглядувані касаційні вимоги виходячи з такого.

Судами першої та апеляційної інстанції встановлено, що підставою для прийняття оскаржуваних податкових повідомлень-рішень стала несплата позивачем земельного податку із земельних ділянок, на яких розташовані належні ОСОБА_1 об'єкти нерухомості:

нежиле приміщення № 2 у житловому будинку літ. А-5 площею 48,2 кв.м, що знаходиться у АДРЕСА_1;

нежиле приміщення № 2 у житловому будинку літ. А-5 площею 51,1 кв.м у АДРЕСА_2;

нежиле приміщення у будинку літ. А-9 площею 64,1 кв.м у АДРЕСА_3.

Згідно з частиною першою статті 120 Земельного кодексу України у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об'єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення.

Керуючись наведеною нормою Закону, суди цілком об'єктивно зазначили, що з часу набуття права власності на вказані об'єкти нерухомості у позивача виникло й право користування земельними ділянками, на яких такі об'єкти розташовані, незалежно від порядку оформлення і реєстрації ОСОБА_1 права землекористування.

У той же час, приймаючи рішення про задоволення цього позову, суди виходили з того, що відсутність затвердженої в установленому законом порядку нормативної грошової оцінки земельних ділянок (покладеної в основу донарахування позивачеві оспорюваних сум грошових зобов'язань з земельного податку) виключає можливість обчислення суми цього податку, який підлягає сплаті позивачем.

Втім відсутність нормативної грошової оцінки земельної ділянки дає підстави для віднесення спірної земельної ділянки до категорії земель, нормативну грошову оцінку яких не проведено.

Згідно з пунктом 271.1 статті 271 Податкового кодексу України базою оподаткування є:

нормативна грошова оцінка земельних ділянок з урахуванням коефіцієнта індексації, визначеного відповідно до порядку, встановленого цим розділом;

площа земельних ділянок, нормативну грошову оцінку яких не проведено.

У статті 275 цього Кодексу встановлено ставки податку за земельні ділянки, розташовані в межах населених пунктів, нормативну грошову оцінку яких не проведено.

Таким чином, відсутність установленої нормативної грошової оцінки земельної ділянки не є підставою для звільнення власника такої ділянки від обов'язку зі сплати земельного податку та не є перешкодою для обчислення суми земельного податку.

А відтак у даному разі для правильного вирішення цього спору судам слід було встановити, яку суму земельного податку повинен був сплатити ОСОБА_1 виходячи з площ спірних земельних ділянок та ставки земельного податку, встановленої у Податковому кодексі України в залежності від розташування цих ділянок, та за наслідками встановленого перевірити правильність здійснених Інспекцією нарахувань.

Таким чином, оскільки вирішення цього спору потребує установлення додаткових обставин, тоді як відповідно до частини першої статті 220 Кодексу адміністративного судочинства України касаційна інстанція позбавлена права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні, ухвалені у справі судові акти підлягають скасуванню з направленням справи на новий розгляд для усунення зазначених процесуальних недоліків.

З урахуванням викладеного, керуючись статтями 220, 222, 223, 227, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, Вищий адміністративний суд України

УХВАЛИВ:

1. Касаційну скаргу державної податкової інспекції у Жовтневому районі м. Дніпропетровська Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області задовольнити частково.

2. Постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 16.10.2014 та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 14.04.2015 у справі № 804/11032/14 скасувати.

Справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі.

Головуючий суддя: М.І. Костенко
судді:І.О. Бухтіярова
І.В. Приходько