Справа № 303/6550/15-а,2а/303/283/15
Суддя: Нос Степан Петрович
Дата ухвалення: 2016-03-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 березня 2016 р. Справа № 876/12105/15

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді - Носа С. П.,

суддів - Яворського І. О., Кухтея Р. В.;

за участю секретаря судового засідання - Гелецького П. В.;

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 19 листопада 2015 року про залишення без розгляду позовної заяви в справі за позовом ОСОБА_1 до Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області управління Державної виконавчої служби відділу примусового виконання рішень про визнання дій протиправними та скасування постанови, -

ВСТАНОВИВ:

13 жовтня 2015 року Мукачівським міськрайонним судом Закарпатської області зареєстровано позовну заяву ОСОБА_1 до Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області управління Державної виконавчої служби відділу примусового виконання рішень про визнання дій протиправними та скасування постанови державного виконавця відділу примусового виконання рішень Головного територіального управління юстиції Закарпатській області Ярош С. І. від 20 липня 2015 року про закінчення виконавчого провадження № 2583579 по виконанню виконавчого листа № 2-а-1098/06, виданого Мукачівським міськрайонним судом 05 грудня 2006 року.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що у відповідача не було передбачених законодавством підстав для винесення постанови про закінчення виконавчого провадження, так як рішення суду не виконане в повному обсязі.

Ухвалою Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 19 листопада 2015 року позовну заяву залишено без розгляду.

Зазначену ухвалу мотивовано тим, що позивачем пропущено 10-денний строк звернення до суду.

Не погоджуючись з постановленою ухвалою, позивачем - ОСОБА_1, подано апеляційну скаргу до Львівського апеляційного адміністративного суду, в якій висловлено прохання скасувати оскаржувану ухвалу та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги вказано, що оскаржуване рішення суду першої інстанції є незаконним, необґрунтованим та прийнятим з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не прибули, про дату, час і місце апеляційного розгляду повідомлені належним чином, а тому, суд апеляційної інстанції, відповідно до ч. 1 ст. 41 та ч. 4 ст. 196 КАС України, вважає можливим проведення розгляду справи за їхньої відсутності без здійснення фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та проаналізувавши доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити, ухвалу суду першої інстанції скасувати і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Згідно із ч. 1 ст. 99 КАС України адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Зокрема, ч. 1 ст. 181 КАС України визначено, що учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця) та особи, які залучаються для проведення виконавчих дій, мають право звернутись до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.

Згідно ч. 2 зазначеної статті, позовну заяву можу бути подано до суду у десятиденний строк з дня, коли особа дізналась або повинна була дізнатись про порушення її прав, свобод чи інтересів.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач отримав оскаржувану постанову про закінчення виконавчого провадження 30 липня 2015 року, яку 05 серпня 2015 року оскаржив до начальника відділу примусового виконання рішень управління Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області.

В силу приписів ч. 6 ст. 24 Закону України «Про виконавче провадження» (далі - Закон) постанова про відкриття виконавчого провадження може бути оскаржена сторонами у десятиденний строк у порядку, встановленому цим Законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 82 Закону боржник має право оскаржувати рішення, дії чи бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби виключно в судовому порядку.

В свою чергу, колегія суддів не може не звернути увагу на те, оспорювана постанова про закінчення виконавчого провадження містила порядок її оскарження, зокрема в ній зазначено: «Постанова може бути оскаржена начальнику відповідного відділу державної виконавчої служби або до суду в 10-денний строк з моменту її одержання.».

Таким чином, роз'яснивши зазначений вище порядок оскарження спірної постанови, відповідач дезорієнтував ОСОБА_1 щодо процедури такого оскарження, в зв'язку з чим він звернувся не до суду, як того вимагає Закон, а до начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, що, на думку суду апеляційної інстанції, не може бути перешкодою для захисту прав та інтересів позивача з огляду на нижченаведене.

Згідно зі ст. 6 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов'язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб.

Згідно ст. 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Звертаючись до суду з позовом про скасування постанови державного виконавця позивач посилався на те, що оскаржувана постанова є незаконною, порушує його права та інтереси.

Отже, залишення позовних вимог без розгляду з підстав пропуску строку звернення до суду призведе до порушення права позивача, передбаченого Конституцією України, на судовий розгляд.

Також суд апеляційної інстанції враховує те, що Європейський суд з прав людини акцентує увагу на тому, що право на доступ до суду має бути ефективним. Реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух. У зв'язку з наведеним, залишення позову без розгляду з підстав, передбачених законом (пропуск строку звернення до адміністравтиного суду) не є порушенням права на справедливий судовий захист. Разом з тим, суд зазначає, що не повинно бути занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, так як доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але і реальним (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Жоффр де ля Прадель проти Франції» від 16 грудня 1992р.).

У справі «Іліан проти Туреччини» Європейський Суд з прав людини зазначає, що правило встановлення обмежень доступу до суду у зв'язку з пропуском строку звернення повинно застосовуватися з певною гнучкістю і без надзвичайного формалізму, воно не застосовується автоматично і не має абсолютного характеру; перевіряючи його виконання слід звертати увагу на обставини справи.

В рішеннях у справі «Мірагаль Есколано та інші проти Іспанії» від 13 січня 2000 року та у справі «Перес де Рада Каваніллес проти Іспанії» від 28 жовтня 1998 року, Європейський суд з прав людини зазначив, що надто суворе тлумачення внутрішніми судами процесуальної норми позбавило заявників права доступу до суду і завадило розгляду їхніх позовних вимог. Це слід вважати як порушення п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Відповідно до ч. 2 ст. 8 Кодексу адміністративного судочинства України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, а ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачає, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що суд першої інстанції, залишивши без розгляду позовну заяву позивача, позбавив його можливості захистити свої права та інтереси, відповідно порушив його право на захист прав, свобод та інтересів і розгляд справи в адміністративному суді, гарантовані ст. 6 КАС України.

Враховуючи вищенаведене, суд апеляційної інстанції вважає, що ухвала суду першої інстанції ґрунтується на неповно, необ'єктивно і всебічно не з'ясованих обставинах, доводи апеляційної скарги спростовують висновки суду першої інстанції, а тому таку слід скасувати і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 41, 158-160, 195, 196, п. 3 ч. 1 ст. 199, ст. ст. 202, 205, 206, ч. 2 ст. 211, ст. 254 КАС України, суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Ухвалу Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 19 листопада 2015 року про залишення без розгляду позовної заяви в справі № 303/6550/15-а - скасувати.

Справу № 303/6550/15-а направити для продовження розгляду до Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення.

Ухвала оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий суддя: С. П. Нос

Судді: Р. В. Кухтей

І. О. Яворський

Ухвалу складено в повному обсязі 04 березня 2016 року.