Справа № 592/1798/16-а
Суддя: Костенко В. Г.
Дата ухвалення: 2016-03-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа №592/1798/16-а
Провадження №2-а/592/58/16
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 березня 2016 року м.Суми

Ковпаківський районний суд м. Сум в складі головуючого Костенко В.Г., розглянувши у скороченому провадженні справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в місті Сумах про зобовязання провести перерахунок пенсії

В С Т А Н О В И В :

Позивач свої вимоги мотивує тим, що є інвалідом ІІІ групи. Відповідачем з 2012 року їй була призначена і виплачувалася пенсія по інвалідності відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування». З 01.04.2015 року виплата пенсії їй була припинена на підставі ст. 12 Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 року, ст. 47 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», оскільки працює в управлінні Пенсійного фонду України в місті Сумах. Вказаною статтею було передбачено, що тимчасово, у період з 01.04.2015 року по 31.12.2015 року, у період роботи особи на посадах, які дають право на призначення пенсії або щомісячного довічного грошового утримання у порядку та на умовах, передбачених Законом України « Про державну службу», не виплачуються. Відповідно до п.5 Перехідних положень до Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 року у разі неприйняття до 01.06.2015 року закону щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах з 01.06.2015 року скасовуються норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії призначаються відповідно до законів України, у тому числі «Про державну службу». До 01.06.2015 року Верховною Радою України не було прийнято закону щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах, з 01.06.2015 року скасовані норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії призначалися відповідно до ряду законів, в тому числі «Про державну службу».Тому позивач вважає, що з 01.06.2015 року відпали підстави для припинення виплати їй пенсії по інвалідності, оскільки вона з зазначеної дати не є особою, яка має право на призначення пенсії у порядку спеціального закону. Позивач 15.02.2016 року звертався до відповідача з заявою про відновлення виплати раніше призначеної пенсії, але їй було відмовлено. Тому позивач просив визнати протиправними дії відповідача та зобовязати відповідача відновити виплату раніше призначеної пенсії з 01.06.2015 року.

Ухвалою від 22.02.2016 року позов до 18.08.2015 року залишений без розгляду.

Відповідач подав письмові заперечення в яких посилаючись на відсутність підстав у поновленні виплати позивачу пенсії, просить відмовити у задоволенні позову.

Спірні правовідносини врегульовані 2 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування».

Так зазначене положення в редакції Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 2 березня 2015 року № 213-VIII, визначає, що тимчасово, у період з 1 квітня 2015 року по 31 грудня 2015 року у період роботи особи (крім інвалідів I та II груп, інвалідів війни III групи та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія пункту 1 статті 10 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту») на посадах, які дають право на призначення пенсії або щомісячного довічного грошового утримання у порядку та на умовах, передбачених законами України «Про статус народного депутата України», «Про державну службу», «Про прокуратуру», «Про судоустрій та статус суддів», пенсії, призначені відповідно до цього Закону, не виплачуються.

В редакції Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 24.12.2015 року № 911-VIII викладене аналогічне положення на період з 1 січня 2016 року по 31 грудня 2016 року.

Вищезазначені норми Закону є діючими, рішенням Конституційного суду України неконституційними не визнані, а отже підлягають обов'язковому застосуванню органами Пенсійного фонду України та всіма органами державної влади на території України.

Рішенням Конституційного Суду України від 26.12.2011 № 20-рп/2011, визначено, що одним з визначальних елементів у регулюванні суспільних відносин у соціальній сфері є додержання принципу пропорційності між соціальним захистом громадянина та фінансовими можливостями держави, а також гарантування права кожного на достатній життєвий рівень (абзац сьомий підпункту 2.1 пункту 2 Рішення). При цьому Конституційним Судом України взято до уваги статтю 22 Загальної декларації прав людини, за якою розміри соціальних виплат і допомоги встановлюються з урахуванням фінансових можливостей держави. Європейський суд з прав людини у рішенні від 09.10.1979 у справі "Ейрі проти Ірландії" констатував, що здійснення соціально-економічних прав людини значною мірою залежить від становища в державах, особливо фінансового. Такі положення поширюються й на питання допустимості зменшення соціальних виплат, про що зазначено і рішенні цього суду у справі «Кйартан Асмундсон проти Ісландії» від 21.10.2004 (абзац шостий підпункту 2.1 пункту 2 Рішення).

Враховуючи вищенаведене, одним із визначальних елементів у регулюванні суспільних відносин у соціальній сфері є додержання принципу пропорційності між соціальним захистом громадян та фінансовими можливостями держави, а також гарантування права кожного на достатній життєвий рівень.

Конституційний Суд України також зазначив, що передбачені законами соціально - економічні права не є абсолютними. Механізм реалізації цих прав може бути змінений державою, зокрема, через неможливість їх фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження балансу інтересів усього суспільства. Крім того, такі заходи можуть бути обумовлені необхідністю запобігання чи усунення реальних загроз економічній безпеці України, що згідно з частиною першою статті 17 Конституції України є найважливішою функцією держави.

З огляду на зазначене, суд приходить до висновку про те, що оскільки позивач продовжує працювати на посаді державного службовця то на підставі зазначених положень закону йому не повинна виплачується зазначена пенсія.

Таким чином доводи позивача є необґрунтованими і суперечать зазначеним положенням закону.

За наведених вище обставин суд вважає, що відсутні підстави для задоволення позову.

Керуючись ст.ст. 9, 11, 159-163 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Відмовити ОСОБА_1 у задоволенні адміністративного позову за необґрунтованістю вимог.

Постанову суду може бути оскаржено до Харківського апеляційного адміністративного суду через Ковпаківський районний суд м. Сум, шляхом подачі апеляційної скарги в десятиденний строк з дня отримання копії постанови, з подачею копії апеляційної скарги до апеляційного суду.

Постанова суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя В.Г. Костенко