Справа № 809/4373/15
Суддя: Гундяк В.Д.
Дата ухвалення: 2016-02-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"25" лютого 2016 р. № 809/4373/15

12 год. 55 хв. м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого - Гундяка В.Д.

при секретарі Хомі О.В.,

за участю: представників позивача Винничука В.Я, Ілляшенко О.В, Поліщук Т.С., Боднарук О.М.,

представників відповідача Бабій Т.С., Мельника Р.Я., Янюка Р.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Продовольча компанія Екопродукт" до Державної податкової інспекції у м. Івано-Франківську Головного управління ДФС в Івано-Франківській області про скасування податкових повідомлень-рішень,-

ВСТАНОВИВ:

04.12.2015 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Продовольча компанія Екопродукт» (надалі - позивач, ТзОВ «ПК Екопродукт») звернулося з адміністративним позовом до Державної податкової інспекції у м. Івано-Франківську ГУ ДФС в Івано-Франківській області (надалі - відповідач, ДПІ в м. Івано-Франківську) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень.

Позовні вимоги мотивовані тим, що висновки ДПІ в м. Івано-Франківську, викладені в акті від 01.07.2015 року, про порушення позивачем податкового законодавства та визначення йому в зв'язку з цим податкових зобов'язань з податку на прибуток приватних підприємств, з авансових внесків з податку на прибуток приватних підприємств та податку на додану вартість не відповідають фактичним обставинам справи і суперечать нормам Податкового кодексу України.

В судовому засіданні представники позивача позовні вимоги підтримали з мотивів, зазначених в позовній заяві та додаткових поясненнях до неї. Суду пояснили, що податковим органом помилково донараховано податок на прибуток приватних підприємств на підставі включення до складу доходу суми безнадійної кредиторської заборгованості за векселями. Зокрема вказали, що після ліквідації попереднього векселедержателя вексель не втрачає своєї сили боргового цінного паперу та може і надалі використовуватися в обігу до закінчення строку платежу за ним. Окрім того, звернули увагу суду на те, що посадовими особами ДПІ в м. Івано-Франківську при проведенні перевірки не було витребувано ліквідаційні баланси підприємств, які були ліквідовані, згідно яких можливо було б стверджувати факт наявності векселів саме у цих підприємств на момент їх ліквідації. Вважають, що лише після закінчення трьох річного терміну позовної давності від дати настання строку платежу за виданими векселями непогашена заборгованість за векселем трансформується у безповоротну фінансову допомогу і у платника-векселедавця виникає обов'язок щодо збільшення валового доходу на суму такої допомоги. Окремо звернули увагу суду, що проведені податковим органом донарахування з податку на прибуток внаслідок виключення з валових витрат сум, пов'язаних з наданням маркетингових послуг, на думку представників позивача проведені неправомірно. Так зазначили, що оскільки чинним законодавством України не встановлено окремого правового регулювання порядку віднесення до валових витрат сум витрат на оплату маркетингових послуг, то при оподаткуванні такі витрати враховуються за умови їх економічної обґрунтованості, документального підтвердження та спрямованості на збільшення доходу. Вважають, що так як первинні документи, які підтверджують витрати на придбання маркетингових послуг, оформленні відповідно до вимог ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», а результат використання в господарській діяльності отриманих послуг призвів до збільшення обсягів продажу продукції і прибутку підприємства, то законних підстав для винесення податкового повідомлення-рішення за № від 16.07.2015 року в податкового органу не було. Водночас представники позивача вважають також неправомірним здійснене ДПІ в м. Івано-Франківську донарахування авансових внесків з податку на прибуток приватних підприємств, так як протиправне збільшення позивачу грошових зобов'язань з авансових внесків з податку на прибуток за минулі звітні періоди призвело до неправомірного збільшення і самих ставок податку за звідні періоди. Окремо звернули увагу суду щодо відсутності правових підстав для винесення податкового повідомлення-рішення №, оскільки суми ПДВ підставно включено до податкового кредиту за відповідні періоди згідно належним чином оформлених податкових накладних. Разом з тим звернули увагу суду на висновок експертного економічного дослідження за №3208 від 24.09.2015 року, проведеного Львівським науково-дослідним інститутом судових експертиз, аудиторський звіт від 13.07.2015 року та висновок комітету з питань запобігання та протидії корупції, контрабанді та з питань діяльності органів фінансових розслідувань і податкової міліції громадської ради при ДФС України від 06.11.2015 року за №6-11/2015К, відповідно до яких всі донарахування сум податків, що визначені оскаржуваними податковими повідомленнями - рішеннями, документально і нормативно не підтверджуються. Просили позов задовольнити повністю.

Представники відповідача просили в задоволенні позову відмовити з підстав, наведених у поданих запереченні, додатковому запереченні та додаткових письмових поясненнях. Вказали, що ДПІ в м. Івано-Франківську правомірно віднесено до валового доходу звітного періоду заборгованість позивача по простих векселях, так як остання є безнадійною відповідно до пп. 14.1.11 п.14.1 ст.14 ПКУ у зв'язку з ліквідацією юридичних осіб-векселедержателів. Крім того вважають, що ТОВ «ПК Екопродукт» безпідставно збільшено валові витрати за рахунок віднесення до них сум за договорами про надання позивачу маркетингових послуг. Зокрема зазначили, що надані Товариством при проведенні перевірки документи, а саме акти прийому-передачі послуг, відповідно до вимог ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансові звітність в Україні» не можуть вважатися первинними. Вказали, що останні не підтверджують факти надання маркетингових послуг, як такі, що не містять інформації про обсяги, одиниці виміру та змісту конкретної послуги, за якою згідно договорів здійснювалися відповідні дослідження. При цьому на думку податкового органу, в податковому обліку позивача не зазначено та жодним чином не підтверджено, в якій саме формі були викладені результати проведених послуг, які Товариство в подальшому могло використовувати в господарській діяльності, що в свою чергу, на думку відповідачів, приводить до висновку про відсутність зв'язку понесених витрат позивача з його господарською діяльністю. Крім того вказали, що встановлені проведеною перевіркою неправомірні дії позивача були спрямовані на мінімізацію об'єкта оподаткування з податку на прибуток за рахунок включення до числа валових витрат сум за договорами про надання маркетингових послуг та невключення до складу іншого доходу сум безнадійної кредиторської заборгованості по векселях, що в подальшому призвело до заниження авансових платежів з даного податку з січня 2013 року по червень 2015 року. В той же час, на думку представників відповідачів, висновок експертного економічного дослідження за №3208 від 24.09.2015 року, який долучений до матеріалів справи Товариством, по своїй правовій природі не є висновком судової експертизи, а відтак не є належним доказом. Окрім того звернули увагу суду на те, що експертом при проведенні економічного дослідження порушено вимоги Інструкції про особливості здійснення судово-експертної діяльності атестованими судовими експертами, що не працюють у державних спеціалізованих експертних установах. Враховуючи встановлені в ході перевірки порушення вимог податкового законодавства, представники відповідача вважають оскаржувані рішення законними, а тому просили суд відмовити в задоволенні адміністративного позову.

Вислухавши представників позивача та відповідача, дослідивши наявні в матеріалах адміністративної справи письмові докази, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд вважає, що позов слід задовольнити повністю з наступних мотивів.

Спірні правовідносини, які виникли між сторонами, регулюються Податковим кодексом України (далі - ПК України).

Судом встановлено, що відповідно до наказу ДПІ в м. Івано-Франківську від 29.04.2015 року за №517 з 12.05.2015 року по 09.06.2015 року ДПІ в м. Івано-Франківську проведена документальна позапланова виїзна перевірка Товариства з обмеженою відповідальністю «Продовольча компанія Екопродукт» з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2012 року по 31.12.2014 року.

За результатами перевірки позивача податковим органом складений акт від 01.07.2015 року за №2791/09-15-22-03/30474971 (а.с. 14-49 т.1), згідно якого перевіркою встановлені наступні порушення: пп. 14.1.27, пп.14.1.36 п.14 ст.14, пп.135.1, пп.135.5.4 п.135.5 ст.135, пп.138.1.1 п.138.1, п.138.2, пп.138.10.2 п.138.10 ст.138, пп.139.1.9 п.139.1 ст.139 Податкового кодексу України в результаті чого відбулось заниження податку на прибуток всього в сумі 3 368 277 грн.; п.57.1 ст.57 ПКУ, в результаті чого збільшено авансові платежі з січня 2013 року по червень 2015 року всього в сумі 2 596 070 грн.; пп.14.1.27 п.14.1 ст.14, п.198.3 ст.198 ПКУ, в наслідок чого донараховано податок на додану вартість в сумі 3 066 824 грн. та зменшено від'ємне значення по податку на додану вартість за грудень 2014 року в сумі 113 793 грн. (а.с. 43-44, т.1).

На підставі акту перевірки 16.07.2015 року ДПІ в м. Івано-Франківську прийняті податкові повідомлення-рішення: за №, відповідно до якого позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з податку на прибуток приватних підприємств в розмірі 3 854 571,25 грн., в тому числі, за основним платежем - в розмірі 3 083 657 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями - в розмірі 770 914,25 грн., за №, яким збільшено суму грошового зобов'язання з авансових внесків із податку на прибуток приватних підприємств в розмірі 3 224 520 грн., в тому числі за основним платежем - 2 579 616 грн. та за штрафними санкціями - 644 904 грн., за № відповідно до якого позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість в розмірі 3 324 263,75 грн., в тому числі за основним платежем 2 659 411 грн., та за штрафними санкціями - 664 852,75 грн. (а.с. 75-77, т.1).

За результатами розгляду ДФС України скарги ТзОВ «ПК Екопродукт» в порядку процедури адміністративного оскарження дані рішення були залишені без змін (а.с. 10-13, т.1).

Згідно вимог ч.3 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства (далі- КАС) України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії).

За наслідками судового розгляду суд не погоджується з правомірністю прийняття відповідачем податкових повідомлень-рішень №№ , , від 16.07.2015 року з огляду на нижчевикладене.

Так судом не встановлено наявності достатніх підстав для прийняття податкового повідомлення-рішення № від 16.07.2015 року, яким збільшено суму грошового зобов'язання з податку на прибуток приватних підприємств в загальній сумі 3 854 571,25 грн., в тому числі за основним платежем - 3 083 657 грн., та штрафними санкціями - 770 914,25 грн. (а.с. 75, т. І).

Зокрема в судовому засіданні встановлено, що як вбачається з пояснень представників сторін та наявного в матеріалах справи та дослідженого судом в якості письмового доказу акту перевірки від 01.07.2015 року у ТОВ «ПК Екопродукт» станом на 01.01.2015 року на бухгалтерському рахунку 511 «Довгострокові векселі видані в національній валюті» обліковується заборгованість за векселями, виданими ліквідованим суб'єктам господарювання на загальну суму 2 962 282,22 грн. (а.с. 16, т. І).

На підставі вищенаведеного ДПІ в м. Івано-Франківську вищевказані суми по векселях віднесено до безнадійної кредиторської заборгованості та зроблено висновок, що в порушення п. 135.1, пп.135.5.4 п.135.5 ст.135 Податкового кодексу України за рахунок невключення до складу іншого доходу сум даної заборгованості, яка обліковувалась за ліквідованими юридичними особами, ТОВ «ПК Екопродукт» занижено податок на прибуток на суму 1 810 258,90 грн. (а.с. 17, т.І).

Проте суд не погоджується з таким твердженням податкового органу з огляду на наступне.

Відповідно до пп. 135.5.4 п.135.5 ст.135 ПКУ, в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин, доходи, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування, включають суми безповоротної фінансової допомоги, отриманої платником податку у звітному податковому періоді, безнадійної кредиторської заборгованості, крім випадків, коли операції з надання/отримання безповоротної фінансової допомоги проводяться між платником податку та його відокремленими підрозділами, які не мають статусу юридичної особи.

Згідно з пп. 14.1.257 п.14.1 ст.14 ПКУ безповоротна фінансова допомога - це сума заборгованості одного платника податків перед іншим платником податків, що не стягнута після закінчення строку позовної давності.

Здійснивши системний аналіз вищенаведених норм суд приходить до висновку, що для віднесення грошового зобов'язання ТОВ «ПК Екопродукт» за переданими ліквідованим на даний час юридичним особам векселями до безповоротної фінансової допомоги відповідні зобов'язання повинні відповідати певним вимогам.

Зокрема відповідно до ст. 77 Уніфікованого закону про переказні векселі та прості векселі, запровадженого Конвенцією, до якої приєдналась Україна ЗУ від 06.07.1999, до простих векселів застосовуються такі самі положення, що стосуються переказних векселів, тією мірою, якою вони є сумісними з природою цих документів, а саме положення щодо: індосаменту (статті 11 - 20), строку платежу (статті 33 - 37) та позовної давності (статті 70 і 71).

Нормою ст. 33 Уніфікованого закону встановлено, що переказний вексель може бути виданий із таким строком платежу: за пред'явленням; у визначений строк від пред'явлення; у визначений строк від дати складання; на визначену дату.

Судом встановлено, що вищезгадані векселі у розумінні ст.33 Закону видані зі строком платежу на визначену дату. За векселями, вказаними в акті перевірки від 01.07.2015 року, що видані на адресу: ДП «Технотранс», ПП Торгівельна фірма «Демус», ТОВ «Капітал Менеджмент», ТОВ «Аверс МСГ» , станом на момент проведення перевірки, дати платежів не настали. Дану обставину представники відповідача в судовому засіданні не заперечили.

Таким чином з аналізу змісту ч.1 ст.11 Уніфікованого закону слідує, що будь-який переказний вексель, навіть виданий без прямого застереження про наказ, може бути переданий шляхом індосаменту.

При цьому в судовому засіданні встановлено, що при проведенні перевірки інспекторами податкового органу ліквідаційні баланси підприємств, які були ліквідовані та без яких неможливо стверджувати, що векселі на момент ліквідації знаходилися саме у них, витребувано не було.

Відповідно до ч.1 ст.16 вищевказаного Закону власник переказного векселя вважається його законним держателем, якщо його право на вексель базується на безперервному ряді індосаментів, навіть якщо останній індосамент є бланковим.

Статтею 38 Уніфікованого закону визначено, що держатель переказного векселя зі строком платежу на визначений день або у визначений строк від дати складання чи від пред'явлення повинен пред'явити вексель для платежу або в день, в який він підлягає оплаті, або в один із двох наступних робочих днів.

Таким чином, при настанні строків платежів за векселями, виданими ТОВ «ПК Екопродукт», вони повинні бути пред'явлені до оплати держателями, які на цей момент доведуть право власності на векселі наявністю безперервного ряду індосаментів.

В силу вимог частини 1 ст. 70 вищевказаного Закону позовні вимоги до акцептанта, які випливають з переказного векселя, погашаються із закінченням трьох років, які обчислюються від дати настання строку платежу.

Надане дає суду підстави для висновку про те, що початок перебігу позовної давності у три роки щодо погашення грошових зобов'язань за простим векселем, визначений настанням строку платежу за таким векселем. А відтак, лише після закінчення такого строку позовної давності непогашена заборгованість за векселем трансформується у безповоротну фінансову допомогу, що зумовлює виникнення у платника - векселедавця обов'язку збільшити валовий доход на суму такої допомоги.

При цьому податковим органом в порушення вимог ч. 2 ст.71 КАС України не доведено факт вилучення простих векселів, виданих вищевказаним суб'єктам господарювання, з обігу.

Отже кредиторська заборгованість позивача за простими векселями, виданими суб'єктам господарювання, які припинені шляхом ліквідації, не може вважатися безнадійною з дати реєстрації припинення зазначених суб'єктів (перших векселедержателів), оскільки векселі - як засіб платежу могли бути передані цими суб'єктами шляхом індосаменту іншим особам, які на дату настання платежу можуть пред'явити векселі до оплати.

В той же час суд проводить різницю між поняттями «заборгованість перед юридичною особою» та «заборгованість за векселем», так як в першому випадку сплата заборгованості здійснюється конкретній юридичній особі, а в другому - обов'язок по сплаті такої заборгованості виникає у векселедавця при пред'явленні векселя до оплати незалежно від особи попереднього векселедержателя.

Водночас суд не приймає до уваги твердження представників відповідача, що в ході проведення перевірки акти приймання-передачі векселів на адресу кредиторів, які згодом були ліквідовані, не надано. Так вищевказані акти не надані податковому органу, оскільки не стосуються періоду перевірки і були пред'явлені при проведенні перевірок за попередні звітні періоди. Окрім того відповідно до вимог ст.10 Закону України «Про обіг векселів в Україні» та Порядку ведення реєстру виданих векселів, затверджений Рішенням Державної комісії з цінних паперів та фондового ринку за №296 від 03.07.2003 року, зареєстрований в Міністерстві юстиції України 13.08.2003 року за №708/8029, інформація про векселі, видані контрагентам, вноситься до Реєстру виданих векселів, до якого в ДПІ в м. Івано-Франківську при проведенні перевірки жодних зауважень не було.

Одночасно суд не погоджується з висновком податкового органу стосовно завищення ТОВ «ПК Екопродукт» сум витрат, пов'язаних з наданням маркетингових послуг, та штучного збільшення за рахунок цього валових витрат на суму 15 858 633 грн. виходячи з наступного.

Відповідно до пп.138.10.3 п.138.10 ст.138 ПКУ витратами на збут, які включають витрати, пов'язані з реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, є: витрати на рекламу та дослідження ринку (маркетинг), на передпродажну підготовку товарів; інші витрати, пов'язані зі збутом товарів, виконанням робіт, наданням послуг.

В той же час до складу витрат не включаються у повному обсязі витрати, понесені у звітному періоді у зв'язку з придбанням у нерезидента послуг з консалтингу, маркетингу, реклами у випадку, якщо особа, на користь якої здійснюються відповідні платежі, є нерезидентом, що має офшорний статус з урахуванням положень п.161.3 ст. 161 ПКУ.

При цьому суд звертає увагу, що чинним законодавством України, зокрема ПКУ, не передбачено жодних інших обмежень щодо обсягу послуг з маркетингу, які можна відносити до складу витрат при визначенні об'єкта оподаткування податком на прибуток платниками цього податку.

Дослідженням наданих договорів про надання маркетингових послуг судом встановлено, що маркетингові послуги, згідно переліку (Додаток №13 до акту перевірки від 01.07.2015), які контролюючим органом не визнаються витратами, що враховуються при визначенні об'єкта оподаткування податком на прибуток ТОВ «ПК Екопродукт», отримані ним за договорами з резидентами України - платниками податку на прибуток на загальних умовах. Інформація про платників податку на прибуток на загальних умовах Виконавців за договорами надання послуг вказана у договорах надання вказаних послуг (а.с. 1-243 т.ІІ, а.с.1-134 т. ІІІ).

Відповідно до пп.14.1.108 п. 14.1 ст. 14 маркетингові послуги (маркетинг) - послуги, що забезпечують функціонування діяльності платника податків у сфері вивчання ринку, стимулювання збуту продукції (робіт, послуг), політики цін, організації та управлінні руху продукції (робіт, послуг) до споживача та післяпродажного обслуговування споживача в межах господарської діяльності такого платника податків. До маркетингових послуг належать, у тому числі: послуги з розміщення продукції платника податку в місцях продажу, послуги з вивчення, дослідження та аналізу споживчого попиту, внесення продукції (робіт, послуг) платника податку до інформаційних баз продажу, послуги зі збору та розповсюдження інформації про продукцію (роботи, послуги).

Тобто, за своїм змістом маркетингова послуга являє собою діяльність, результати якої не мають матеріального виразу, а реалізуються та споживаються у процесі її здійснення.

Так як чинним законодавством не встановлено окремого правового регулювання порядку віднесення понесених підприємством витрат на оплату маркетингових послуг до складу валових як і в інших господарських операціях для можливості їх врахування визначальним є економічна обґрунтованість, спрямованість на збільшення доходу та правильне оформлення первинних документів, якими є договори про надання послуг, акти приймання-передачі.

Відповідно до вимог п.138.2 ст.138 ПК витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

Згідно пп.139.1.9 п.139.1 ст.139 ПКУ не включаються до складу витрат витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

Загальні вимоги до первинних документів, які є підставою для бухгалтерського та податкового обліку, встановлені ст. 9 ЗУ «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні». Згідно з даною нормою підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення.

Необхідність підтвердження господарських операцій первинними документами визначена підпунктом 1.2 пункту 1, підпунктом 2.1 пункту 2 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995р. №88 і зареєстрованого в Міністерстві юстиції України від 05.06.1995р. за №168/704, відповідно до якого первинні документи - це письмові свідоцтва, що фіксують та підтверджують господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації на їх проведення.

Згідно з пунктом 2.4 зазначеного Положення, первинні документи (на паперових і машинозчитуваних носіях інформації) для надання їм юридичної сили і доказовості повинні мати такі обов'язкові реквізити; назва підприємства, установи, від імені яких складений документ, назва документа (форми), код форми, дата і місце складання, зміст господарської операції та її вимірники (у натуральному і вартісному виразі), посади, прізвища і підписи осіб, відповідальних за дозвіл та здійснення господарської операції і складання первинного документа.

Як вбачається з наявних в матеріалах справи договорів про надання послуг та актів прийому-передачі наданих послуг, дані документи, якими зафіксовано здійснення отримання маркетингових послуг ТОВ «ПК Екопродукт» від постачальників відповідних послуг, перелік яких відображено у додатку №13 до акту перевірки від 01.07.2015 року, повністю відповідають вимогам до документів, передбаченим нормами п.2 ст.9 вищевказаного Закону (а.с. 1-243 т.ІІ, а.с. 1-134 т.ІІІ).

Ні в судовому засіданні, ні представником відповідачем в акті перевірки не було зазначено чому саме первинні документи не відповідають вимогам п.2 ст.9 ЗУ «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», п.2.4 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку та ПКУ.

У свою чергу, придбання маркетингових послуг повинно бути спрямоване на обслуговування господарської діяльності підприємства.

Результат використання в господарській діяльності отриманих послуг носить в основному оціночний характер, зокрема, це покращення умов ведення бізнесу, виявлення та попередження ризиків ведення господарської діяльності, приріст попиту споживачів на продукцію товариства, що в кінцевому результаті призвело до збільшення обсягів продажу та прибутку підприємства.

Порядок виникнення та припинення зобов'язань за договорами про надання послуг визначений Главою 63 Цивільного кодексу України.

Нормами даного Кодексу не передбачено якими саме документами оформляється передача результатів надання таких послуг.

Умовами договорів про надання інформаційно-маркетингових послуг між Товариством та постачальниками визначено, що одержання маркетингових послуг замовником щомісячно оформляється звітами та актами приймання-передачі наданих послуг, які є невід'ємною частиною договору і підтверджують ступінь дотримання виконавцем своїх зобов'язань (а.с. 1-243 т.ІІ, а.с. 1-134 т.ІІІ).

Судом встановлено, що контрагентами на виконання умов договорів були надані ТОВ «ПК Екопродукт» відповідні звіти, а одержані маркетингові послуги оформлялися актами прийому-передачі (а.с. 135-250 т.ІІІ, т.ІV-VІІІ).

З огляду на вищевикладене суд залишає без уваги твердження представників відповідача щодо неможливості встановлення фактів виконання договорів із наданих позивачу контрагентами звіту за надані послуги, так як чинним законодавством України не встановлено ні форми звітності, ні вимог до такої звітності, а тому документальне оформлення наданих послуг здійснюється за домовленістю сторін.

Як вбачається з досліджених судом письмових доказів у актах приймання-передачі маркетингових послуг, отриманих позивачем від виконавців за перевірений період, наявні усі реквізити, передбачені нормативними актами, які регламентують питання складання документів при проведенні господарських операцій.

Крім того суд вважає безпідставними доводи податкового органу щодо застосування до договорів про надання маркетингових послуг, укладених між позивачем та 37 суб'єктами господарювання, наслідків удаваного правочину, передбачених ст.235 Цивільного кодексу України з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 204 ЦКУ діє презумпція правомірності правочину, тобто правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або він не визнаний судом недійсним.

Надання маркетингових послуг дозволено законом та порядок їх надання регулюється Главою 63 ЦКУ.

Водночас чинними нормами цивільного законодавства України не заборонено одночасно укладати договори про надання послуг та договори поставок з одними і тими ж контрагентами.

Крім того ДПІ в м. Івано-Франківську в порушення вимог ч.2 ст.71 КАС України жодних фактів, які б свідчили про наявність удаваного правочину чи відмінність змісту отриманих послуг від документального оформлення, суду не повідомлено.

З огляду на наведене підстав для визнання договорів про надання маркетингових послуг недійсними немає.

У свою чергу суд залишає без уваги посилання представника відповідача на норми Міжнародного кодексу маркетингових досліджень, так як останній не ратифікований Україною та відповідно не є частиною внутрішнього законодавства України, а тому не може бути застосованим у спірних правовідносинах.

З урахуванням викладеного, оскільки судом встановлена реальність надання маркетингових послуг та їх безпосередній зв'язок з господарською діяльністю Товариства, то висновок контролюючого органу щодо завищення ТОВ «ПК Екопродукт» витрат, що враховуються при визначенні об'єкта оподаткування, зокрема витрат на збут в сумі 15 858 633 грн. за рахунок віднесення маркетингових послуг, перелік яких наведений у додатку №13 до акту перевірки від 01.07.2015 року, є безпідставним.

Враховуючи наведене дане податкове повідомлення-рішення слід визнати протиправним та скасувати.

На переконання суду до скасування підлягає і податкове повідомлення-рішення за № від 16.07.2015 року (а.с. 76, т.І).

В судовому засіданні встановлено, що в результаті проведення перевірки податковим органом встановлено порушення п.57.1 ст.57 ПКУ в результаті чого збільшено авансові внески з січня 2013 року по червень 2015 року в сумі 2 596 070 грн. (а.с. 43 т.І).

Суд не погоджується з такими висновками ДПІ в м. Івано-Франківську з огляду на наступне.

Відповідно до положень п.57.1 ст.57 ПКУ платники податку на прибуток (крім новостворених, виробників сільськогосподарської продукції, неприбуткових установ (організацій) та платників податків, у яких доходи, що враховуються при визначенні об'єкта оподаткування, за останній річний звітний податковий період не перевищують 10 мільйонів гривень) щомісяця сплачують авансовий внесок з податку на прибуток у порядку і в строки, які встановлені для місячного податкового періоду, у розмірі не менше 1/12 нарахованої до сплати суми податку за попередній звітний (податковий) рік без подання податкової декларації.

У складі річної податкової декларації платником податку подається розрахунок щомісячних авансових внесків, які мають сплачуватися у наступні дванадцять місяців. Визначена в розрахунку сума авансових внесків вважається узгодженою сумою грошових зобов'язань.

При цьому дванадцятимісячний період для сплати авансових внесків визначається починаючи з березня поточного звітного (податкового) року по лютий наступного звітного (податкового) року включно.

Форма розрахунку, передбачена у цьому пункті, затверджується у порядку, встановленому цим Кодексом.

Податкова декларація та розрахунок щомісячних авансових внесків за базовий звітний (податковий) рік подаються протягом 60 календарних днів, що настають за останнім календарним днем звітного (податкового) року.

Відповідно до Порядків заповнення податкової декларації з податку на прибуток підприємств, затвердженого Наказами Міністерства фінансів України за №12313 від 28.09.2011 року, №87 від 30.12.2013, зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 20.10.2011 року за №1215/19953 та 20.01.2014 року за №103/24880, у разі сплати авансових внесків з податку на прибуток, сума податку звітного періоду зменшується на суму авансових внесків, нарахованих упродовж зазначеного звітного періоду.

Авансовий внесок з податку на прибуток не є окремим документом - він є сплатою податку на прибуток в майбутні періоди, який визначається самим порядком сплати. На це вказує і той факт, що на підставі Наказу Державного казначейства України за №12 від 20.01.2015 року з переліку Довідника відповідності символу звітності коду класифікації доходів бюджету виключений код 11024000 «Авансові внески з податку на прибуток приватних підприємств» - за яким ДПІ здійснено збільшення грошових зобов'язань ТОВ «ПК Екопродукт».

В той же час згідно із вищевказаними Порядками, у разі нарахування авансових внесків, податок на прибуток за звітний період визначається як різниця податку на прибуток від різних видів діяльності зменшена на суму, в тому числі з авансових внесків.

Аналіз наведених норм дає підстави вважати, що у разі збільшення контролюючим органом за результатами перевірки грошових зобов'язань за авансовими внесками з податку на прибуток, то суми грошових зобов'язань з податку на прибуток підлягали зменшенню на зазначені суми авансових внесків, а не збільшенню.

В той же час суд звертає увагу на те, що у разі якщо платник податків не сплачує узгоджену суму грошового зобов'язання та/або авансових внесків з податку на прибуток підприємств протягом строків, визначених Кодексом, такий платник податків притягується до відповідальності у вигляді штрафу, передбаченого п.126.1 ст.126 Кодексу, та відповідно до пп. 129.1.1. п. 129.1 ст.129 Кодексу на суму податкового боргу нараховується пеня. У разі заниження суми грошового зобов'язання платники несуть відповідальність відповідно до п.123.1 ст.123 ПКУ.

Таким чином, у випадку виявлення заниження податкового зобов'язання за 2012-2014 роки з податку на прибуток, відбувається нарахування штрафних санкцій та пені за заниження щомісячних авансових внесків з податку на прибуток за відповідний період.

Отже, збільшення грошових зобов'язань за авансовими внесками з податку на прибуток за минулі звітні періоди (2013 - 2014 роки) свідчить про некоректне застосування норм ПКУ, яке призвело до збільшення ставок податку на прибуток за звітні періоди.

Одночасно суд вважає протиправним збільшення грошових зобов'язань за авансовими внесками з податку на прибуток за звітні періоди 2015 року.

Так, як вбачається з акту перевірки та пояснень представників сторін по справі, підставою для такого збільшення були висновки податкового органу щодо заниження Товариством податку на прибуток за 2012-2014 роки в сумі 3 351 724 грн., внаслідок невключення до складу доходів, що враховуються при визначенні об'єкта оподаткування, суми безнадійної кредиторської заборгованості за простими векселями та виключення з складу витрат, що враховуються при визначенні об'єкта оподаткування, сум за надані позивачу маркетингові послуги.

Оскільки судом визнано безпідставним збільшення грошових зобов'язань з податку на прибуток за вказані періоди, відповідно і збільшення грошових зобов'язань за авансовими внесками з податку на прибуток за звітні періоди 2015 року є незаконним.

З урахуванням викладеного податкове повідомлення-рішення за № від 16.07.2015 року, на переконання суду, слід визнати протиправним та скасувати.

За висновком суду підлягають до задоволення і позовні вимоги в частині визнання протиправним та скасування податкового повідомлення - рішення за № від 16.07.2015 року.

В судовому засіданні встановлено, що на підставі висновку акта перевірки про порушення позивачем пп.14.1.27 п.14.1 ст.14, п.198.3 ст.198 ПКУ податковим органом прийнято податкове повідомлення - рішення за № в результаті чого збільшено суму грошового зобов'язання по податку на додану вартість на 3 324 263,75 грн., в тому числі за основним платежем - 2 659 411 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями - 664 852,75 (а.с. 77, т.І).

Суд не погоджується з такими висновками ДПІ в м. Івано-Франківську з огляду на наступне.

Як вбачається з наявного в матеріалах справи та дослідженого судом в якості письмового доказу акту перевірки ТОВ «ПК Екопродукт» від 01.07.2015 року висновок контролюючого органу щодо завищення податкового кредиту позивачем за перевірений період базується на твердженні про те, що при визначенні розміру податкового кредиту за звітні періоди з 01.01.2012 по 31.12.2014 року до його складу Товариством віднесені суми податку на додану вартість, нараховані за операціями з придбання маркетингових послуг, які, на думку перевіряючих, не підлягають включенню до складу витрат при визначенні об'єкта оподаткування податком на прибуток (а.с. 27-34, т. І).

Відповідно до п.198.2 ст. 198 ПКУ датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Згідно ст. 201 ПКУ 201.1 в редакції на момент виникнення спірних правовідносин, платник податку зобов'язаний надати покупцю (отримувачу) на його вимогу підписану уповноваженою платником особою та скріплену печаткою (за наявності) податкову накладну, складену за вибором покупця (отримувача) в один з таких способів: а) у паперовому вигляді; б) в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, електронного підпису уповноваженої платником особи та умови реєстрації податкової накладної у Єдиному реєстрі податкових накладних. У такому разі складання податкової накладної у паперовому вигляді не є обов'язковим.

У податковій накладній зазначаються в окремих рядках такі обов'язкові реквізити:

а) порядковий номер податкової накладної;

б) дата виписування податкової накладної;

в) повна або скорочена назва, зазначена у статутних документах юридичної особи або прізвище, ім'я та по батькові фізичної особи, зареєстрованої як платник податку на додану вартість, - продавця товарів/послуг;

г) податковий номер платника податку (продавця та покупця);

ґ) місцезнаходження юридичної особи-продавця або податкова адреса фізичної особи - продавця, зареєстрованої як платник податку;

д) повна або скорочена назва, зазначена у статутних документах юридичної особи або прізвище, ім'я та по батькові фізичної особи, зареєстрованої як платник податку на додану вартість, - покупця (отримувача) товарів/послуг;

е) опис (номенклатура) товарів/послуг та їх кількість, обсяг;

є) ціна постачання без урахування податку;

ж) ставка податку та відповідна сума податку в цифровому значенні;

з) загальна сума коштів, що підлягають сплаті з урахуванням податку;

и) вид цивільно-правового договору;

і) код товару згідно з УКТ ЗЕД (для підакцизних товарів та товарів, ввезених на митну територію України).

Форма та порядок заповнення податкової накладної затверджуються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику.

Податкова накладна складається у двох примірниках у день виникнення податкових зобов'язань продавця. Один примірник видається покупцю, а другий залишається у продавця. У разі складання податкової накладної у паперовому вигляді покупцю видається оригінал, а копія залишається у продавця.

Податкова накладна є податковим документом і одночасно відображається у податкових зобов'язаннях і реєстрі виданих податкових накладних продавця та реєстрі отриманих податкових накладних покупця.

Податкова накладна видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

При здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов'язаний надати покупцю податкову накладну та зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних.

Так з наявних в матеріалах справи податкових накладних, отриманих у зв'язку з наданням Товариству маркетингових послуг, вбачається, що останні оформленні у відповідності до вимог ст.201 ПКУ та містять всі необхідні реквізити.

Вище, а саме при дослідженні правових підстав для прийняття податкового повідомлення-рішення за №№ від 16.07.2015 року, судом вже було зроблено висновок що придбання ТОВ «ПК Екопродукт» маркетингових послуг, перелік яких наведений у додатку №13 до акту перевірки від 01.07.2015 року, було здійснено з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності.

Отже суми податку на додану вартість, нараховані при придбанні вищевказаних маркетингових послуг та підтверджені належним чином оформленими податковими накладними постачальників підлягають включенню до складу податкового кредиту за відповідні звітні (податкові) періоди.

При цьому суд звертає увагу на те, що як вбачається з наявного в матеріалах справи акту ДПІ в м. Івано-Франківську про результати планової виїзної перевірки ТОВ «ПК Екопродукт» із питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.04.2010 року по 31.03.2011 рік, жодних зауважень до наданих маркетингових послуг від контрагентів, перелік яких відображено у додатку №13 до акту перевірки від 01.07.2015 року, у податкового органу не було.

Таким чином податкове повідомлення-рішення за № від 16.07.2015 року слід визнати протиправним та скасувати.

У свою чергу суд залишає без уваги рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду № 2а-118/12/0970 від 14.05.2015 року в справі за позовом ТОВ «ПК Екопродукт» до ДПІ в м. Івано-Франківську про скасування податкових повідомлень-рішень, так як останнє стосується договорів про надання маркетингових послуг іншими контрагентами (а.с. 158-163, т.ХV).

Крім того суд залишає без уваги і надане відповідачем рішення Верховного Суду України від 17.03.2015 року, оскільки жодних висновків щодо застосування норм матеріального права, які відповідно до ч.1 ст.244-2 КАС України є обов'язкові для судів України, в останньому не міститься, так як ВСУ взагалі не переглядав відповідно судове рішення в зв'язку з невстановленням неоднакового застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що потягло ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах (а.с. 148 т.ХV).

Враховуючи зазначені обставини, суд вважає, що підстави для винесення податкових повідомлень - рішень відсутні, а відтак вимоги позивача є правомірними та такими, що повністю відповідають положенням діючого законодавства України, належним чином обґрунтовані, і тому підлягають до задоволення у повному обсязі.

Стосовно судових витрат, то відповідно до ч.1 ст.94 КАС України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

А тому підлягає стягненню за рахунок бюджетних асигнувань Державної податкової інспекції у м. Івано-Франківську Головного управління ДФС в Івано-Франківській області на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Продовольча компанія Екопродукт" 156 050 грн. 33 коп. судових витрат, сплачених згідно платіжного доручення за №36894 від 02.12.2015 року.

На підставі ст. 124 Конституції України, керуючись ст. ст. 158-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд ,-

ПОСТАНОВИВ:

позов задовольнити повністю.

Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення за №№, №, № від 16.07.2015 року.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Державної податкової інспекції у м. Івано-Франківську Головного управління ДФС в Івано-Франківській області на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Продовольча компанія Екопродукт" 156 050 (сто п'ятдесят шість тисяч п'ятдесят) грн. 33 коп. судових витрат.

Згідно ст.254 КАС України постанова набирає законної сили після закінчення встановлених строків подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена до Львівського апеляційного адміністративного суду через Івано-Франківський окружний адміністративний суд шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя Гундяк В.Д.

Постанова складена в повному обсязі 10.03.2016 року.