Суддя: Усенко Є.А.
Дата ухвалення: 2016-02-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 лютого 2016 року м. Київ К/9991/33115/12

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:

головуючого судді-доповідача: Усенко Є.А.,

суддів: Веденяпіна О.А., Зайцева М.П.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні

касаційні скарги Рубіжанської об'єднаної державної податкової інспекції у Луганській області

на постанову Луганського окружного адміністративного суду від 21.12.2011

та ухвалу Донецького апеляційного адміністративного суду від 13.04.2012

у справі № 2а-8352/11/1270 Луганського окружного адміністративного суду

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Лізінвест" (далі - ТОВ "Лізінвест")

до Рубіжанської об'єднаної державної податкової інспекції у Луганській області (далі - ОДПІ)

про визнання протиправним скасування податкового повідомлення-рішення,

В С Т А Н О В И В:

Постановою Луганського окружного адміністративного суду від 21.12.2011, залишеною без змін ухвалою Донецького апеляційного адміністративного суду від 13.04.2012, позов ТОВ "Лізінвест" задоволено: визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення - рішення ОДПІ від 20.12.2010 № /0, яким позивачеві зменшено бюджетне відшкодування з ПДВ за травень - вересень 2009 року на суму 91 899,00 грн. та застосовано штрафні (фінансові) санкції - 16 042,00 грн.

В касаційній скарзі ОДПІ, посилаючись на порушення судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, просить скасувати ухвалені у справі судові рішення та прийняти нове рішення про відмову в задоволенні позову.

Заперечуючи проти касаційної скарги, позивач просить залишити скаргу без задоволення як безпідставну.

Перевіривши правильність застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, юридичної оцінки обставин справи, Вищий адміністративний суд України приходить до висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню.

Судом встановлено, що фактичною підставою для прийняття податковим органом податкового повідомлення-рішення, з приводу правомірності якого виник спір, слугував висновок контролюючого органу, викладений в акті від 17.12.2010 № 1516-2301-34933894 про результати планової виїзної перевірки ТОВ "Лізінвест" з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.04.2009 по 30.06.2010. Згідно з висновками цього акту ТОВ "Лізінвест" було встановлено ряд порушень позивачем встановленого законом порядку ведення податкового обліку, в тому числі, порушення підпункту 7.4.1 пункту 7.4, підпунктів 7.7.1, 7.7.2 пункту 7.7 статті 7 Закону України від 03.04.1997 № 168/97-ВР "Про податок на додану вартість" (втратив чинність з 01.01.2011 у зв'язку з набранням чинності Податковим кодексом України; далі - Закон № 168/97-ВР), що полягало у безпідставному формуванні податкового кредиту на підставі податкових накладних, виданих ПП "Європорт".

Висновок ОДПІ про безпідставність формування позивачем податкового кредиту вмотивований фіктивністю господарських операцій із ПП "Європорт", оскільки на момент проведення перевірки позивач на надав документи про перевезення (ТТН, подорожні листи) придбаного у ПП "Європорт" товару та звітів щодо надання ПП "Європорт" маркетингових послуг; провести податкову перевірку ПП "Європорт" через відсутність підприємства за місцезнаходження неможливо; ПП "Європорт" не має матеріально-технічних ресурсів, об'єктивно необхідних для здійснення підприємницької діяльності, що встановлено за результатами аналізу документів податкової звітності вказаного підприємства.

Висновок судів першої та апеляційної інстанцій про задоволення позову вмотивований неправомірністю зменшення позивачу суми бюджетного відшкодування за травень - вересень 2009 року, оскільки в судовому процесі підтверджено здійснення позивачем господарських операцій з ПП "Європорт" щодо придбання товарів та послуг, фінансові показники яких вплинули на розмір від'ємного значення суми ПДВ, яка ТОВ "Лізінвест" була заявлена до бюджетного відшкодування.

Згідно з підпунктом 7.7.2 пункту 7.7 статті 7 Закону № 168/97ВР якщо у наступному податковому періоді сума, розрахована згідно з підпунктом 7.7.1 цього пункту, має від'ємне значення (різниця між податковими зобов'язаннями та податковим кредитом), то бюджетному відшкодуванню підлягає частина такого від'ємного значення, яка дорівнює сумі податку, фактично сплаченій отримувачем товарів (послуг) у попередніх податкових періодах постачальникам таких товарів (послуг).

Відповідно до положень підпункту 7.4.1 пункту 7.4 статті 7 Закону № 168/97ВР покупець має право відобразити сплачені суми податку у податковому кредиті за умови використання отриманих товарів (послуг) в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності.

Згідно з підпунктом 7.4.5 цієї статті не дозволяється включення до податкового кредиту будь-яких витрат по сплаті податку, що не підтверджені податковими накладними, митними деклараціями (іншими документами, перелік яких встановлений підпунктом 7.2.6 пункту 7.2 цієї статті).

За змістом наведених норм сплати платником ПДВ покупцем суми податку в ціні товару (послуги), для цілей податкового обліку мають бути здійснені в межах господарської діяльності платника податків та підтверджені первинними документами згідно з вимогами законодавства.

Водночас, будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції.

Якщо господарська операція з поставки товару (послуги) фактично не відбулася, первинні документи, складені платником податку та його контрагентом на підтвердження такої операції, не відповідають дійсності та не можуть бути підставою для збільшення в податковому обліку суми податкового кредиту.

При цьому, вищенаведені норми податкового законодавства не ставлять у залежність достовірність даних податкового обліку платника податків від дотримання податкової дисципліни його контрагентів, якщо цей платник (покупець) мав реальні витрати у зв'язку з придбанням товарів (послуг), призначених для використання у його господарській діяльності. Порушення певним постачальником товару (робіт, послуг) у ланцюгу постачання вимог податкового законодавства чи правил ведення господарської діяльності не може бути підставою для висновку про порушення покупцем товару (робіт, послуг) вимог закону щодо формування податкового кредиту та валових витрат, тому платник податків (покупець товарів (робіт, послуг)) не повинен в зазнавати негативних наслідків у вигляді позбавлення права на податковий кредит за можливу неправомірну діяльність його контрагентів у ланцюгу за умови, якщо судом не встановлено фактів, які свідчать про обізнаність платника податків щодо такої поведінки контрагентів та злагодженість дій між ними.

Суди попередніх інстанцій, зробивши з дотриманням норм статті 86 Кодексу адміністративного судочинства України оцінку доказів, наданих позивачем на спростування доводів податкового органу про недостовірність даних податкового обліку, задекларованих за наслідками господарських операцій з ПП "Європорт", а саме: договорів на поставку товарно-матеріальних цінностей, укладених між ПП "Європорт" (продавець) та ТОВ "Лізінвест" (покупцем), які містять умову, що датою постачання товару вважається дата відмітки на накладній при отриманні товару уповноваженим представником покупця на складі продавця; рахунків-фактур до вказаних договорів, видаткових накладних, платіжних доручень та банківських виписок з рахунків; звітів по вивченню ситуації та перспектив ринку щодо складу та змісту наданих позивачу ПП "Європорт" маркетингових послуг, відсутність яких під час перевірки була обумовлена фактом виїмки документів органами податкової міліції, що зафіксовано протоколом від 25.06.2011; внесення запису до ЄДР 01.11.2010 про відсутність ПП "Європорт" за адресою місцезнаходження, тоді як господарські відносини позивача із вказаним контрагентом мали місце протягом 2009 року, та з огляду на відсутність належних доказів з боку ОДПІ щодо спростування достовірності вище зазначених документів, - дійшли обґрунтованого висновку, що господарські операції позивача з ПП "Європорт" мали реальний характер, і у зв'язку з цим, що податкове повідомлення-рішення, з приводу правомірності якого виник спір у цій справі, є неправомірним.

Враховуючи межі перегляду справи судом касаційної інстанції, визначені нормою частини першої статті 220 Кодексу адміністративного судочинства України, в тому числі і обмеження щодо оцінки доказів, та з огляду на вимоги частини 2 статті 71 цього ж Кодексу, згідно з якою в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову, суд касаційної інстанції приходить до висновку, що суди попередніх інстанцій правомірно задовольнили позовні вимоги.

Доводи ОДПІ, викладені у касаційній скарзі, не спростовують правильність висновків судів попередніх інстанцій, у зв'язку з чим підстави для скасування судових рішень першої та апеляційної інстанцій відсутні.

Керуючись статтями 220, 2201, 223, 224, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, Вищий адміністративний суд України

У Х В А Л И В :

Касаційну скаргу Рубіжанської об'єднаної державної податкової інспекції у Луганській області залишити без задоволення, а постанову Луганського окружного адміністративного суду від 21.12.2011 та ухвалу Донецького апеляційного адміністративного суду від 13.04.2012 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути переглянута Верховним Судом України в порядку та з підстав, визначених статтями 237-2391 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя Є.А. Усенко

Судді О.А. Веденяпін

М.П. Зайцев