Справа № 825/3448/15-а
Суддя: Епель О.В.
Дата ухвалення: 2016-03-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Головуючий у 1-й інстанції: Поліщук Л.О. Суддя-доповідач: Епель О.В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 березня 2016 року Справа № 825/3448/15-а

Київський апеляційний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді: Епель О.В.,

суддів: Карпушової О.В., Кобаля М.І.,

за участю секретаря Нагорної Н.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Чернігівського окружного адміністративного суду від 16 листопада 2015 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Бобровицької районної державної адміністрації про скасування розпорядження, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 ( далі - позивач ) звернулась до суду з адміністративним позовом до Бобровицької районної державної адміністрації ( далі - відповідач ) про:

- скасування розпорядження виконуючого обов'язки голови Бобровицької районної державної адміністрації від 15.09.2015 р. № 180-ос про звільнення ОСОБА_2 з посади начальника відділу житлово-комунального господарства та будівництва Бобровицької районної державної адміністрації відповідно до п. 1 ст. 40 КЗпП України;

- поновлення позивача на посаді начальника відділу житлово-комунального господарства та будівництва Бобровицької районної державної адміністрації;

- стягнення з відповідача на користь позивача середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 16.09.2015 р. до дня фактичного поновлення на роботі.

Постановою Чернігівського окружного адміністративного суду від 16 листопада 2015 року в задоволенні адміністративного позову було відмовлено.

Не погоджуючись з таким судовим рішенням позивач подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати зазначену постанову суду і ухвалити нову про задоволення позовних вимог, так як, на її думку, оскаржуване рішення суду прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши у межах апеляційної скарги, відповідно до вимог ч. 1 ст. 195 КАС України, повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, юридичної оцінки обставин справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а постанова суду - без змін, з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, 18.05.2005 р. ОСОБА_2 була призначена на посаду начальника відділу житлово-комунального господарства та будівництва Бобровицької районної державної адміністрації.

25.03.2014 р. Кабінетом Міністрів України було прийнято постанову № 91 «Деякі питання діяльності місцевих державних адміністрацій», відповідно до якої встановлено граничну чисельність працівників місцевих державних адміністрацій.

На підставі та на виконання зазначеної постанови КМУ головою Чернігівської обласної державної адміністрації було прийнято розпорядження від 28.04.2014 року № 202 «Про затвердження граничної чисельності працівників структурних підрозділів обласної державної адміністрації та районних державних адміністрацій», яким зокрема затверджено граничну чисельність відповідних районних державних адміністрацій.

22.05.2014 р. та 10.07.2014 р. головою Бобровицької райдержадміністрації було винесено розпорядження № 111 «Про затвердження структури, граничної чисельності працівників апарату та структурних підрозділів районної державної адміністрації» та № 153 «Про внесення змін до розпорядження голови районної державної адміністрації від 22.05.2014 року № 111», відповідно до яких у структурі районної державної адміністрації не передбачено відділ житлово-комунального господарства та будівництва.

08.07.2015 р. розпорядженням Голови Бобровицької районної державної адміністрації № 136, зокрема було затверджено граничну чисельність працівників апарату та структурних підрозділів районної державної адміністрації та її структуру.

10.07.2015 р. Головою Бобровицької районної державної адміністрації було прийнято розпорядження № 130-ос «Про передбачуване вивільнення», яким у зв'язку тим, що в структурі райдержадміністрації, затвердженої розпорядженням від 22.05.2014 р. № 111 зі змінами, внесеними розпорядженням від 10.07.2014 р. № 153, не передбачено відділ житлово-комунального господарства та будівництва, було вирішено попередити ОСОБА_2 про передбачуване вивільнення, запропонувати їй для працевлаштування вакантні посади, наявні в райдержадміністрації, згідно з додатком станом на 10.07.2015 р.

10.07.2015 р. розпорядженням Голови Бобровицької районної державної адміністрації № 131-ос «Про зміни в штатному розписі районної державної адміністрації» з 01.08.2015 р., зокрема до штатного розпису було введено посади: начальника відділу (Центру) надання адміністративних послуг, адміністратора районної державної адміністрації; державного адміністратора відділу (Центру) надання адміністративних послуг районної державної адміністрації; адміністратора відділу (Центру) надання адміністративних послуг районної державної адміністрації.

13.07.2015 р. ОСОБА_2 була ознайомлена з розпорядженням від 10.07.2015 р. № 130-ос та списком вакантних посад, перелічених у додатку до вказаного розпорядження та запропонованих їй для працевлаштування.

У зв'язку з відмовою позивача від запропонованих їй посад, вказаних у додатку до розпорядження від 10.07.2015 р. № 130-ос, відповідачем в особі голови районної державної адміністрації Супруна М.С., керівника апарату райдержадміністрації Дарагана Л.В. та начальника юридичного відділу апарату райдержадміністрації Бушман І.І. було складено акт, яким зафіксовано, що ОСОБА_2 ознайомилась з розпорядженням від 10.07.2015 р. № 130-ос, однак поставити відмітку про погодження чи відмову від запропонованих посад відмовилась.

09.09.2015 р. та 10.09.2015 р. Департаментом житлово-комунального господарства, регіонального розвитку та інфраструктури Чернігівської обласної державної адміністрації та Чернігівською обласною державною адміністрацією було погоджено звільнення ОСОБА_2 з посади начальника відділу житлово-комунального господарства та будівництва Бобровицької районної державної адміністрації (листи № 01-08/1825 і № 09-05/4195).

14.09.2015 р. в.о. Голови Бобровицької районної державної адміністрації було прийнято розпорядження № 179-ос, відповідно до якого у зв'язку зі спливом 15.09.2015 р. строку попередження ОСОБА_2 про передбачуване вивільнення, з метою забезпечення дотримання прав осіб, що звільняються через скорочення штату і чисельності працюючих, вирішено повторно запропонувати позивачу вакантні посади станом на 14.09.2015 р., згідно з додатком.

14.09.2015 р. працівниками Бобровицької районної державної адміністрації складено акт, в якому зафіксовано, що ОСОБА_2 ознайомилась із запропонованими вакантними посадами, однак, поставити відмітки про погодження чи відмову від запропонованих посад відмовилась, мотивуючи тим, що такий порядок ознайомлення з запропонованими посадами не передбачений законодавством. Жодна із запропонованих посад позивача не вклаштувала.

15.09.2015 р. розпорядженням в.о. голови Бобровицької районної державної адміністрації № 180-ос «Про звільнення ОСОБА_2.» на підставі розпоряджень голови районної державної адміністрації від 10.07.2015 р. № 130-ос, від 22.05.2014 р. № 111, від 10.07.2014 р. № 153, від 14.09.2015 р. № 179-ос, листа-погодження від 10.09.2015 р. з Чернігівською обласною державної адміністрацією та листа-погодження від 09.09.2015 р. № 01-08/1825 з Департаментом житлово-комунального господарства, регіонального розвитку та інфраструктури Чернігівської обласної державної адміністрації ОСОБА_2 було звільнено з посади начальника відділу житлово-комунального господарства та будівництва районної державної адміністрації за п.1 ст. 40 КЗпП України у зв'язку зі скороченням чисельності та штату працюючих.

Вважаючи неправомірним зазначене розпорядження від 15.09.2015 р. № 180-ос позивач звернулась до суду з даним адміністративним позовом.

Судова колегія встановила, що відмовляючи в задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив з того, що розпорядження в.о. голови Бобровицької райдержадміністрації від 15.09.2015 р. № 180-ос «Про звільнення ОСОБА_2.» прийнято відповідачем з дотриманням вимог чинного законодавства України та з урахуванням усіх обставин, що мали значення для його прийняття.

Дослідивши матеріали справи у їх сукупності колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Спірні правовідносини регулюються Конституцією України, Кодексом законів про працю України (далі - КЗпП України), Законами України «Про державну службу» (далі - Закон № 3723-ХІІ), «Про місцеві державні адміністрації» (далі - Закон № 586-ХIV), Порядком призначення на посади та звільнення з посад керівників управлінь, відділів, інших структурних підрозділів місцевих державних адміністрацій, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 28.07.1999 № 1374 (далі - Порядок № 1374), Постановою Кабінету Міністрів України «Про затвердження Типового положення про структурний підрозділ місцевої державної адміністрації» від 26.09.2012 р. № 887 (далі - Постанова № 887).

Так, відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч. 1 ст. 1 Закону № 3723-ХІІ державна служба в Україні - це професійна діяльність осіб, які займають посади в державних органах та їх апараті щодо практичного виконання завдань і функцій держави та одержують заробітну плату за рахунок державних коштів.

У ч. 2 ст. 2 Закону № 3723-ХІІ визначено, що посадовими особами відповідно до цього Закону вважаються керівники та заступники керівників державних органів та їх апарату, інші державні службовці, на яких законами або іншими нормативними актами покладено здійснення організаційно-розпорядчих та консультативно-дорадчих функцій.

Частиною 2 статті 1 Закону № 586-ХIV визначено, що місцева державна адміністрація є місцевим органом виконавчої

влади і входить до системи органів виконавчої влади

У ч. 1, 2 ст. 5 Закону № 586-ХIV визначено, що склад місцевих державних адміністрацій формують голови місцевих державних адміністрацій.

У межах бюджетних асигнувань, виділених на утримання відповідних місцевих державних адміністрацій, а також з урахуванням вимог статті 18 Закону України «Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності», їх голови визначають структуру місцевих державних адміністрацій.

Частиною 2 статті 11 Закону № 586-ХIV передбачено, що керівники структурних підрозділів місцевих державних адміністрацій призначаються на посаду та звільняються з посади головами відповідних державних адміністрацій за погодженням з органами виконавчої влади вищого рівня.

Аналогічна правова норми викладена в п. 1 Порядку № 1374 та в п. 9 Постанови № 887.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Згідно з ч. 1 ст. 42 КЗпП України при скороченні чисельності чи штату працівників у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці.

У ч. 1, 2, 3 ст. 49-2 КЗпП України визначено, що про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці.

При вивільненні працівників у випадках змін в організації виробництва і праці враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством.

Одночасно з попередженням про звільнення у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації. При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації працівник, на власний розсуд, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно. У разі якщо вивільнення є масовим відповідно до статті 48 Закону України «Про зайнятість населення», власник або уповноважений ним орган доводить до відома державної служби зайнятості про заплановане вивільнення працівників.

Таким чином, з викладених правових норм вбачається, що районна державна адміністрація є державним органом виконавчої влади, а посадові особи, зокрема керівники її структурних підрозділів, мають статус державних службовців і перебувають на державній службі.

При цьому, звільнення зазначених посадових осіб здійснюється за загальними правилами, регламентованими КЗпП України, зокрема на підставі п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України у зв'язку зі скороченням чисельності або штату працівників, та при дотриманні вимог ч. 2 ст. 11 Закону № 586-ХIV, тобто за погодженням з органами виконавчої влади вищого рівня.

Разом з тим, слід враховувати, що єдиною та необхідною правовою підставою для звільнення працівника на підставі п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України є одночасна сукупність наступних умов: 1) факт проведення змін в організації виробництва і праці, зокрема скорочення чисельності або штату працівників; 2) забезпечення роботодавцем права працівника, посада якого скорочується, на працю шляхом попередження його про наступне вивільнення не пізніше ніж за два місяці та запропонування йому всіх посад, які вакантні на цей час; 3) відмова працівника від запропонованих посад.

Аналогічний правовий підхід викладено в постанові Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року № 9.

Виходячи з цього, колегія суддів звертає увагу на те, що посада начальника відділу житлово-комунального господарства та будівництва Бобровицької райдержадміністрації (далі - РДА), яку займала позивач, була скорочена і виведена зі структури РДА на підставі відповідних розпоряджень Голови РДА, позивача було завчасно повідомлено про наступне вивільнення з одночасним запропонуванням всіх вакантних посад, зокрема керівних посад начальника відділу з організації агропромислового виробництва, завідувача сектору опіки та піклування служби у справах дітей, заступника начальника управління соцзахисту тощо, згоди на жодну з яких вона не надала, та отримано згоду облдержадміністрації на її звільнення, а отже, відповідачем поетапно дотримано визначений законодавством порядок звільнення керівника структурного підрозділу РДА за п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України.

Крім того, в оскаржуваному розпорядженні від 15.09.2015 р. № 180-ос «Про звільнення ОСОБА_2.» підставами для звільнення позивача із займаної посади, зокрема вказано розпорядження від 22.05.2014 р. № 111 «Про затвердження структури, граничної чисельності працівників апарату та структурних підрозділів районної державної адміністрації» та від 10.07.2014 р. № 153, законність яких встановлена постановою Чернігівського окружного адміністративного суду від 20 жовтня 2014 року у справі № 825/3178/14, яка набрала законної сили /Т.2 а.с. 33-35 /.

Колегія суддів відзначає й те, що 14.09.2015 р., тобто за день до звільнення, позивачу було повторно запропоновано вакантні посади, на які вона також не погодилася, що зафіксовано в акті від 14.09.2015 р. / а.с. 73 /.

Враховуючи вищевикладене, судова колегія вважає, що оскаржуване розпорядження від 15.09.2015 р. № 180-ос «Про звільнення ОСОБА_2.» прийнято відповідачем на підставі, у спосіб та в межах повноважень, визначених законодавством.

Доводи апелянта про те, що при ознайомленні з розпорядженням від 10.07.2015 р. № 130-ос їй не було запропоновано посади, що вводились в РДА, згідно з розпорядженням від 10.07.2015 р. № 131-ос, з 01.08.2015 р., колегія суддів вважає такими, що не спростовують правильності висновків суду першої інстанції, оскільки такі посади фактично не були створені та, відповідно, не були внесені до штатного розпису РДА, який діяв станом на 10.07.2015 р., тобто на момент ознайомлення позивача з розпорядженням про наступне вивільнення, і жодною нормою чинного законодавства не регламентовано ані право, ані обов'язок роботодавця пропонувати працівнику одночасно з попередженням про його вивільнення на підставі п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України посади, які ймовірно будуть створені ним в майбутньому.

Більш того, з положень ч. 3 ст. 49-2 КЗпП України вбачається, що роботодавець повинен запропонувати працівнику саме наявні в нього вакантні посади.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 10 березня 2015 року у справі № 21-52а15.

Посилання апелянта на те, що переведення завідувача сектором (Центру) надання адміністративних послуг ОСОБА_6 на посаду начальника відділу (Центру) надання адміністративних послуг було здійснено без проведення конкурсу та незаконно, а також на те, що судом першої інстанції було безпідставно прирівняно посади завідувача сектора та начальника відділу, колегія суддів вважає такими, що не можуть бути прийняті до уваги, оскільки предметом спору у цій справі є розпорядження від 15.09.2015 р. № 180-ос, а не розпорядження відповідача про призначення на посаду ОСОБА_6

Водночас, у відповідності до ч. 4 ст. 195 КАС України, суд апеляційної інстанції не може розглядати позовні вимоги, що не були заявлені в суді першої інстанції.

Крім того, судова колегія зазначає, що посада, на яку було переведено ОСОБА_6, фактично не існувала на момент ознайомлення позивача з розпорядженням від 10.07.2015 р. № 130-ос про наступне вивільнення і пропонування їй вакантних посад в РДА, тобто 13.07.2015 р., і ОСОБА_6 було призначено на вказану посаду лише 12.08.2015 р.

При цьому, у відповідності до ст. 25 Закону України «Про державну службу» ці обидві посади належать до керівних посад держслужбовців шостої категорії.

Твердження апелянта про те, що відповідач не забезпечив її право на працевлаштування, колегія суддів також вважає необґрунтованими з підстав, зазначених вище, та звертає увагу на те, що посада, яку займала позивач, була скорочена, тож, достатнім і необхідним засобом забезпечення її права на працевлаштування є запропонування їй роботодавцем наявних в нього вакансій саме на момент повідомлення про наступне вивільнення.

При цьому, слід відзначити, що переважне право на працевлаштування особи, яке регламентовано ч. 3 ст. 49-2 КЗпП України та має забезпечуватися в разі скорочення посади (штатної одиниці), на якій працювала особа, не є тотожним переважному праву особи на залишення на роботі, що передбачено у ст. 42 КЗпП України та має забезпечуватися в разі вивільнення особи через скорочення чисельності працівників.

Тож, оскільки в даному випадку мало місце саме скорочення посади (штатної одиниці), на якій працювала позивач, то відповідачем було правильно обрано спосіб захисту її права на працю та забезпечення подальшого працевлаштування.

Щодо посилань апелянта на роз'яснення Міністерства соціальної політики України та Національного агентства України з питань державної служби колегія суддів зазначає, що такі роз'яснення мають виключно рекомендаційний характер та не є законодавчими актами, якими має керуватися апеляційний суд, перевіряючи доводи апеляційної скарги та рішення суду першої інстанції.

Посилання апелянта на те, що їй було незаконно відмовлено у призначенні на посаду заступника голови РДА та за наявності на вакантну посаду начальника відділу структурного підрозділу, колегія суддів також вважає не обґрунтованими з підстав, наведених вище.

Крім того, слід відзначити, що законодавством, а саме ч. 2 ст. 10 Закону № 586-ХIV, регламентовано спеціальний порядок призначення заступників голів РДА - головою обласної державної адміністрації за погодженням з Кабінетом Міністрів України.

Доводи апелянта про те, що вона не погодилась на жодну із запропонованих їй посад у зв'язку з тим, що не хотіла вступати в конфлікт з керівництвом, яке її запевнило в тому, що ці посади не будуть заповнюватися через відсутність коштів, колегія суддів вважає голослівними і такими, що не ґрунтуються на жодній правовій нормі та до уваги суду не приймаються.

Таким чином, дослідивши ці та всі інші доводи апеляційної скарги, судова колегія вважає їх такими, що не спростовують правильності висновків суду першої інстанції.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції було повно та правильно встановлено обставини справи, а рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального права, згідно з вимогами ст. 159 КАС України.

Відповідно до ст. 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на це, судова колегія вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_2 підлягає залишенню без задоволення, а постанова Чернігівського окружного адміністративного суду від 16 листопада 2015 року - без змін.

Керуючись ст.ст. 159, 160, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС -України,

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а постанову Чернігівського окружного адміністративного суду від 16 листопада 2015 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня її складання в повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Повний текст рішення, відповідно до ч. 3 ст. 160 КАС України, виготовлено 03.03.2016 р.

Головуючий суддя:

Судді:

Головуючий суддя Епель О.В.

Судді: Кобаль М.І.

Карпушова О.В.