Справа № 825/202/16
Суддя: Клопот С.Л.
Дата ухвалення: 2016-03-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 березня 2016 року Чернігів Справа № 825/202/16

Чернігівський окружний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді - Клопот С.Л.

при секретарі - Роговець М.О.,

за участю представників позивача ОСОБА_1, ОСОБА_2,

представників відповідача ОСОБА_3, ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом Благодійного фонду Дніпровського району м. Києва ''Київський еколого-культурний центр'' до Департаменту екології та природних ресурсів Чернігівської обласної державної адміністрації про визнання протиправним рішення суб'єкта владних повноважень , -

В С Т А Н О В И В:

Благодійний фонд Дніпровського району м. Києва ''Київський еколого-культурний центр'' звернувся до суду з адміністративним позовом до Департаменту екології та природних ресурсів Чернігівської обласної державної адміністрації та просить визнати протиправним наказ Департаменту екології та природних ресурсів Чернігівської обласної державної адміністрації № 38 від 17.09.2014 «Про видачу дозволу на спеціальне використання природних ресурсів у межах територій та об'єктів природно-заповідного фонду загальнодержавного значення».

Свої вимоги обґрунтовує тим, що згідно з ч. 5 ст. 9-1 закону України "Про природно-заповідний фонд України" № 2456-ХІІ, спеціальне використання природних ресурсів у межах територій та об'єктів природно-заповідного фонду місцевого значення здійснюється в межах ліміту на використання природних ресурсів у межах територій та об'єктів природно-заповідного фонду, затвердженого органом виконавчої влади з питань охорони навколишнього природного середовища Автономної Республіки Крим та територіальними органами центрального органу виконавчої влади в галузі охорони навколишнього природного середовища, а також на підставі дозволів.

Тобто повноваження з затвердження вищевказаних лімітів надано саме територіальним органами Міністерства екології та природних ресурсів України, і Департамент екології та природних ресурсів Чернігівської обласної державної адміністрації, виносячи оскаржуване рішення, вийшов за межі визначених йому повноважень.

Представники позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримали у повному обсязі.

Представники відповідача позов не визнали з підстав, викладених у письмовому запереченні.

Суд, заслухавши пояснення представників сторін, вивчивши письмові матеріали справи, вважає, що позов не обґрунтований і задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

В судовому засіданні встановлено, що згідно статутних документів Благодійний фонд Дніпровського району м. Києва "Київський еколого-культурний центр" є добровільним об'єднанням фізичних та юридичних осіб, територією діяльності якого є Дніпровський район м. Києва. Предметом діяльності Фонду є здійснення благодійної діяльності, спрямованої на сприяння охороні природи і розвитку культури.

У зв'язку із запитом позивача від 13.07.2015 за вих. №1307/2015-2, Департамент екології та природних ресурсів Чернігівської обласної державної адміністрації листом від 18.08.2015 року № 04-05/1212 надав інформацію про затвердження лімітів на спеціальне використання природних ресурсів у межах територій та об'єктів природно-заповідного фонду місцевого значення на 2014-2015 роки, в тому числі і наказом № 38 від 17.09.2014 «Про видачу дозволу на спеціальне використання природних ресурсів у межах територій та об'єктів природно-заповідного фонду загальнодержавного значення».

Зважаючи на те, що інформація про наявність в природі оскаржуваного рішення стала відома позивачу після 18.08.2015, позов був поданий до суду 20.01.2016, таким чином позивачем не пропущено строки звернення до суду, визначені ст. 99 КАС України.

Відповідно до ст. 100 Лісового кодексу України порядок охорони, захисту, використання та відтворення лісів на землях природно-заповідного фонду визначається відповідно до Закону України "Про природно-заповідний фонд України", цього Кодексу та інших актів законодавства.

Частиною 1 статті 91 Закону України "Про природно-заповідний фонд України" передбачено, що спеціальне використання природних ресурсів у межах територій та об'єктів природно-заповідного фонду здійснюється в межах ліміту та на підставі дозволу на спеціальне використання природних ресурсів у межах територій та об'єктів природно-заповідного фонду.

Згідно частини 5 вказаної статті, спеціальне використання природних ресурсів у межах територій та об'єктів природно-заповідного фонду місцевого значення здійснюється в межах ліміту на використання природних ресурсів у межах територій та об'єктів природно-заповідного фонду, затвердженого органом виконавчої влади з питань охорони навколишнього природного середовища Автономної Республіки Крим та територіальними органами центрального органу виконавчої влади в галузі охорони навколишнього природного середовища, а також на підставі дозволів.

Тому, на думку позивача, затвердження лімітів на використання природних ресурсів у межах територій та об'єктів природно-заповідного фонду відноситься до повноважень територіальних органів Міністерства екології та природних ресурсів України, а не Департаменту екології та природних ресурсів Чернігівської обласної державної адміністрації.

Проте, суд зазначає, що відповідно до пункту 1 Указу Президента України від 09.12.2010 №1085/2010 "Про оптимізацію системи центральних органів виконавчої влади" постановлено утворити Міністерство екології та природних ресурсів України, Державну екологічну інспекцію України, Державну службу геології та надр України, реорганізувавши Міністерство охорони навколишнього природного середовища України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 13.03.2013 року №159 "Про ліквідацію територіальних органів Міністерства охорони навколишнього природного середовища України" визначено, що територіальні органи Міністерства охорони навколишнього природного середовища ліквідуються як юридичні особи публічного права. Територіальні органи, які ліквідуються згідно з пунктом 1 цієї постанови, продовжують виконання своїх повноважень до 17 травня 2013 року.

Згідно з додатком до зазначеної Постанови Кабінету Міністрів України ліквідовано, у тому числі, Державне управління охорони навколишнього природного середовища в Чернігівській області.

Таким чином, територіальні органи Міністерства охорони навколишнього природного середовища є ліквідованими з 17.05.2013 та не можуть виконувати своїх повноважень.

За приписами абз. 2 ч. 3 ст. 81 Цивільного кодексу України порядок утворення та правовий статус юридичних осіб публічного права встановлюються Конституцією України та законом.

Верховний Суд України у постанові від 28.10.2014 у справі №21-484а14 визначив, що ліквідація юридичної особи публічного права здійснюється розпорядчим актом органу державної влади, органу місцевого самоврядування або уповноваженою на це особою. У цьому акті має бути наведено обґрунтування доцільності відмови держави від виконання завдань та функцій такої особи або їх передачі іншим органам виконавчої влади. Якщо таке обґрунтування наведене, то у такому випадку має місце ліквідація юридичної особи публічного права, а якщо ні, то саме посилання на те, що особа ліквідується, є недостатнім.

Враховуючи викладене, суд зазначає, що питання припинення юридичної особи публічного права, на відміну від ліквідації юридичних осіб приватного права, слід розуміти не лише в контексті припинення її майнових зобов'язань, оскільки така особа створювалась для виконання функцій держави чи місцевого самоврядування. Відповідно, функції держави не зникають разом із ліквідацією юридичної особи публічного права, крім випадку повної відмови держави від виконання певних функцій, а тому в будь-якому випадку, з урахуванням принципу безперервності влади, повноваження Державних управлінь охорони навколишнього природного середовища в областях, містах Київ та Севастополь, які фактично не виконують свої встановлені законом функції мають перейти органу до компетенції якого належить вирішення питань з охорони навколишнього природного середовища на місцевому рівні.

У разі ліквідації органів виконавчої влади, в тому числі територіальних органів, їхні права та обов'язки згідно Постанови Кабінету Міністрів України від 20.10.2011 №1074 "Про затвердження Порядку здійснення заходів, пов'язаних з утворенням, реорганізацією або ліквідацією міністерств, інших центральних органів виконавчої влади" переходять іншому органу виконавчої влади.

Питання забезпечення здійснення повноважень з охорони навколишнього природного середовища на місцевому рівні та передачі функцій від територіальних органів Міністерства охорони навколишнього природного середовища України урегульовано Законом України від 16.10.2012 №5456-VI "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації повноважень органів виконавчої влади у сфері екології та природних ресурсів, у тому числі на місцевому рівні".

Вказаним Законом внесено зміни до низки нормативно-правових актів України, згідно яких повноваження територіальних органів центрального органу виконавчої влади з питань охорони навколишнього природного середовища передано обласним, Київській, Севастопольській міським державним адміністраціям.

Так, внесено зміни до частини 2 статті 16 Закону України "Про охорону навколишнього природного середовища", відповідно до яких державне управління в галузі охорони навколишнього природного середовища здійснюють Кабінет Міністрів України, Рада міністрів Автономної Республіки Крим місцеві ради та виконавчі органи сільських, селищних, міських рад, державні органи по охороні навколишнього природного середовища і використанню природних ресурсів та інші державні органи відповідно до законодавства України.

Також, Законом України від 16.10.2012 №5456-VI "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації повноважень органів виконавчої влади у сфері екології та природних ресурсів, у тому числі на місцевому рівні" доповнено Закон України "Про охорону навколишнього природного середовища" статтею 20-4, згідно якої до компетенції обласних, Київської та Севастопольської міських державних адміністрацій у сфері охорони навколишнього природного середовища належить, окрім іншого: забезпечення реалізації державної політики у сфері заповідної справи, формування, збереження та використання екологічної мережі, здійснення управління та регулювання у сфері охорони і використання територій та об'єктів природно-заповідного фонду України на відповідній території; затвердження за поданням центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони навколишнього природного середовища, для підприємств, установ і організацій лімітів використання природних ресурсів (крім природних ресурсів загальнодержавного значення), скидів забруднюючих речовин у навколишнє природне середовище (крім скидів, що призводять до забруднення природних ресурсів загальнодержавного значення, навколишнього природного середовища за межами відповідної території) та лімітів на утворення і розміщення відходів; вирішення інших питань у сфері охорони навколишнього природного середовища відповідно до Закону.

З метою забезпечення передачі повноважень від територіальних органів Міністерства охорони навколишнього природного середовища України обласним, Київській та Севастопольській міським державним адміністраціям в місцевих держадміністраціях створено структурні підрозділи екології та природних ресурсів відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 15.03.2013 №338 "Про збільшення граничної чисельності працівників обласних, Київської та Севастопольської міських державних адміністрацій" та Постанови Кабінету Міністрів України від 18.04.2012 №606 "Про затвердження рекомендаційних переліків структурних підрозділів обласної, Київської та Севастопольської міської, районної, районної в містах Києві та Севастополі державних адміністрацій".

Крім того, згідно з пунктом 9 частини 1 статті 31 Лісового кодексу України Рада міністрів Автономної Республіки Крим, обласні, Київська та Севастопольська міські державні адміністрації у сфері лісових відносин у межах своїх повноважень на їх території встановлюють ліміт використання лісових ресурсів при заготівлі другорядних лісових матеріалів та здійсненні побічних лісових користувань.

Відповідно до пункту 20 Правил поліпшення якісного складу лісів, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 12.05.2007 року №724 (зі змінами, внесеними Постановою Кабінету Міністрів України від 07.08.2013 року №748), санітарні рубки призначаються на підставі матеріалів лісовпорядкування, санітарного або лісопатологічного обстеження, а на територіях природно-заповідного фонду (за винятком заказників та господарських зон національних природних і регіональних ландшафтних парків) - за погодженням з органом виконавчої влади з питань охорони навколишнього природного середовища Автономної Республіки Крим, обласною, Київською та Севастопольською міськими держадміністраціями.

Згідно з приписами Санітарних правил в лісах України, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 27.07.1995р. №555 (зі змінами, внесеними Постановою Кабінету Міністрів України від 07.08.2013 №748), Плани санітарно-оздоровчих заходів затверджуються органом виконавчої влади Автономної Республіки Крим з питань лісового та мисливського господарства, територіальними органами Держлісагентства (на територіях природно-заповідного фонду - погоджуються з обласними, Київською та Севастопольською міськими держадміністраціями, а на території Автономної Республіки Крим - органом виконавчої влади Автономної Республіки Крим з питань охорони навколишнього природного середовища) (п. 5).

Вибіркові санітарні рубки здійснюються лісокористувачами шляхом вилучення з насаджень сухостійних, усихаючих, сильно ослаблених, пошкоджених шкідниками, хворобами та внаслідок стихійних природних явищ і техногенних впливів окремих дерев або їх груп запасом 5 і більше куб. метрів з гектара за умови, що вилучення цих дерев не призведе до зменшення повноти (всіх ярусів) нижче ніж 0,5 пристигаючих, стиглих та перестійних деревостанів і нижче 0,4 - інших насаджень. З метою збереження цінних насаджень орган виконавчої влади Автономної Республіки Крим з питань лісового та мисливського господарства, територіальні органи Держлісагентства можуть визначати з урахуванням породного складу, цільового призначення лісів, природних особливостей регіону інші граничні величини повноти насаджень та їх запасу. На територіях природно-заповідного фонду таке визначення здійснюється за погодженням з обласними, Київською та Севастопольською міськими держадміністраціями, а на території Автономної Республіки Крим - органом виконавчої влади Автономної Республіки Крим з питань охорони навколишнього природного середовища (п. 10).

Вибіркові санітарні рубки призначаються постійними лісокористувачами на основі матеріалів лісовпорядкування, санітарного та лісопатологічного обстеження за поданням лісничого, а на територіях природно-заповідного фонду (за винятком заказників та господарських зон національних природних і регіональних ландшафтних парків) - за погодженням з обласними, Київською та Севастопольською міськими держадміністраціями, а на території Автономної Республіки Крим - органом виконавчої влади Автономної Республіки Крим з питань охорони навколишнього природного середовища (п. 11).

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд також зазначає, що Конституційний Суд України в рішенні від 25.11.1997 №6-зп (у справі за конституційним зверненням громадянки ОСОБА-4 щодо офіційного тлумачення частини другої статті 55 Конституції України та статті 248-2 Цивільного процесуального кодексу України (справа громадянки ОСОБА-4 щодо права на оскарження в суді неправомірних дій посадової особи)) зазначив: "частину другу статті 55 Конституції України необхідно розуміти так, що кожен громадянин України, іноземець, особа без громадянства має гарантоване державою право оскаржити в суді загальної юрисдикції рішення, дії чи бездіяльність будь-якого органу державної влади, органу місцевого самоврядування, посадових і службових осіб, якщо вважають, що ці рішення, дія чи бездіяльність порушують їхні права і свободи або перешкоджають здійсненню цих прав і свобод, а тому потребують правового захисту в суді.".

Рішенням Конституційного Суду України від 01.12.2004р. у справі №1-10/2004 розтлумачено поняття "охоронюваний законом інтерес", що вживається в частині першій статті 4 Цивільного процесуального кодексу України та інших законах України у логічно-смисловому зв'язку з поняттям "права", а саме зазначено цей термін треба розуміти як прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, як зумовлений загальним змістом об'єктивного і прямо не опосередкований у суб'єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об'єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загально правовим засадам. Відповідно до частини 1 статті 6 КАС кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Тобто, умовою для звернення особи до адміністративного суду з позовом щодо оскарження рішення, дії чи бездіяльності будь-якого органу державної влади, органу місцевого самоврядування, посадових і службових осіб таких органів є наявність у позивача суб'єктивного переконання в порушенні його прав або свобод чи в існуванні перешкод у здійсненні цих прав.

У свою чергу, порушенням суб'єктивного права особи є створення будь-яких перепон у реалізації нею такого права, що унеможливлюють одержання особою того, на що вона може розраховувати в разі належної поведінки зобов'язаної особи. Отже, неодмінною ознакою порушення права особи є зміна стану суб'єктивних прав та обов'язків такої особи, тобто припинення чи неможливість реалізації її права та/або виникнення додаткового обов'язку. При цьому, виходячи з наведених вище положень частини другої ст. 55 Конституції України, особа-позивач на власний розсуд визначає, чи порушені її права рішеннями, дією або бездіяльністю суб'єкта владних повноважень. Водночас задоволення відповідних позовних вимог особи можливе лише в разі об'єктивної наявності порушення, тобто встановлення, що рішення, дія або бездіяльність протиправно породжують, змінюють або припиняють права та обов'язки у сфері публічно-правових відносин.

Повноваження громадських організацій у галузі навколишнього природного середовища визначено статтею 21 Закону України "Про охорону навколишнього природного середовища", згідно з частиною другою якої діяльність громадських організацій в галузі охорони навколишнього природного середовища здійснюється відповідно до законодавства України на основі їх статутів.

Позивач - Благодійний фонд Дніпровського району м. Києва "Київський еколого-культурний центр" є добровільним об'єднанням фізичних та юридичних осіб, територією діяльності якого є Дніпровський район м. Києва.

Предметом діяльності позивача є здійснення благодійної діяльності, спрямованої на сприяння охороні природи і розвитку культури (пункт 2.1. Статуту Благодійного фонду Дніпровського району м. Києва "Київський еколого-культурний центр").

В судовому засіданні позивач на надав доказів порушень його прав, визначених п. г) ч. 1 ст. 4, ч. 2 ст. ст.7 Закону України "Про екологічну мережу".

Враховуючи викладене, суд вважає, що рішенням Департаменту екології та природних ресурсів Чернігівській обласної державної адміністрації № 38 від17.09. 2014 «Про видачу дозволу на спеціальне використання природних ресурсів у межах територій та об'єктів природно-заповідного фонду загальнодержавного значення» не допущено будь-яких порушень прав та законних інтересів позивача у сфері публічно-правових відносин.

Таким чином у суду відсутні підстави для визнання оскаржуваного рішення Департаменту екології та природних ресурсів Чернігівської обласної державної адміністрації протиправним та його скасування.

За таких підстав у задоволенні адміністративного позову Благодійного фонду Дніпровського району м. Києва ''Київський еколого-культурний центр'' необхідно відмовити в повному обсязі.

Керуючись ст., ст. 122, 158 - 163, 167, Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

В задоволенні адміністративного позову Благодійного фонду Дніпровського району м. Києва ''Київський еколого-культурний центр'' - відмовити в повному обсязі.

Постанова суду набирає законної сили в порядку статей 167,186 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена до Київського апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня отримання її копії.

Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення.

Суддя С.Л. Клопот