Справа № 461/867/16-а
Суддя: Зубачик Н. Б.
Дата ухвалення: 2016-02-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 461/867/16-а
Провадження № 2-а/461/176/16
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.02.2016 року м.Львів

Галицький районний суд міста Львова у складі:

головуючої судді Зубачик Н.Б.

при секретарі Пелех О.А.,

з участю

позивача ОСОБА_1,

представника відповідача Берегової Т.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у місті Львові справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Галицької районної адміністрації Львівської міської ради, з участю третьої особи Львівського комунального підприємства «Княже місто» про скасування розпорядження -

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Галицької районної адміністрації Львівської міської ради, за участю третьої особи Львівське комунальне підприємство «Княже місто» про скасування розпорядження Галицької районної адміністрації Львівської міської ради №397 від 21.09.2015 року «Про демонтаж самовільно влаштованого металевого каркасу з пластиковим покриттям в межах квартири НОМЕР_1 на дворовому фасаді будинку АДРЕСА_1».

В обґрунтування позову покликається на те, що розпорядженням Галицької районної адміністрації Львівської міської ради №397 від 21.09.2015 року, виданого на підставі листа ЛКП «Княже місто» від 28.08.2015р. №31-1137, позивача зобов'язано за власні кошти здійснити демонтаж самовільно влаштованого металевого каркасу з пластиковим покриттям в межах квартири НОМЕР_1 на дворовому фасаді будинку АДРЕСА_1 у зв'язку з відсутністю у нього погодженої документації. Не погоджується із розпорядженням, оскільки таке винесене на підставі Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій, затверджених Наказом Держжитлокомунгоспу України від 17.05.2005р. №76, проте, не зазначено, який саме пункт Правил порушений. На думку позивача, встановлення ним дашка над балконом власної квартири не є ні переобладнанням, ні переплануванням жилих будинків в контексті Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій, на які посилається відповідач. Також, зазначив, що необхідність встановлення такого накриття була зумовлена руйнуванням стіни будинку та огородження балкону. Підлога балкону другого поверху, що знаходиться над входом у його квартиру є досить вузькою та не захищає від потрапляння на його балкон атмосферних опадів та голубиного посліду, який працівники ЛКП «Княже місто» ніколи не прибирали. Окрім цього, від його сусідів, що проживають поверхами вище, попадало сміття на балкон позивача. Без накриття балкон перед входом до його квартири, незалежно від частоти прибирання, постійно брудний, плитка, що покриває його загородження, внаслідок замокання, місцями розкололась, хоча покладена була зовсім нещодавно. Просить суд визнати протиправним та скасувати розпорядження Галицької районної адміністрації Львівської міської ради №397 від 21.09.2015 року «Про демонтаж самовільно влаштованого металевого каркасу з пластиковим покриттям в межах квартири НОМЕР_1 на дворовому фасаді будинку АДРЕСА_1».

Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав повністю, дав пояснення, аналогічні мотивам позову. Просив позов задоволити.

Представник відповідача Галицької районної адміністрації Львівської міської ради в судовому засіданні проти задоволення позову заперечила. Зокрема зазначила, що розпорядження Галицької районної адміністрації Львівської міської ради №397 від 21.09.2015 року «Про демонтаж самовільно влаштованого металевого каркасу з пластиковим покриттям в межах квартири НОМЕР_1 на дворовому фасаді будинку АДРЕСА_1» є законним, винесене в межах повноважень в.о. голови адміністрації та відповідно до «Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій». У задоволенні позову просить відмовити.

Представник третьої особи Львівське комунальне підприємство «Княже місто», будучи належним чином повідомленим, у судове засідання повторно не з'явився з невідомих суду причин, клопотань про слухання справи у його відсутності, або відкладення слухання справи не подав, тому його неявка в суд не перешкоджає розглядові справи.

Заслухавши пояснення сторін, подані докази, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов необхідно задоволити, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 є власником кв.НОМЕР_1 у будинку АДРЕСА_1. Вказана обставина не заперечується відповідачем.

Розпорядженням Галицької районної адміністрації Львівської міської ради №397 від 21.09.2015 року «Про демонтаж самовільно влаштованого металевого каркасу з пластиковим покриттям в межах квартири НОМЕР_1 на дворовому фасаді будинку АДРЕСА_1», було затверджено висновок міжвідомчої комісії Галицького району (протокол №34 від 08.09.2015 року №4) та зобов'язано власника квартири НОМЕР_1 на АДРЕСА_1, за власні кошти демонтувати самовільно влаштований металевий каркас з пластиковим покриттям на рівні першого поверху в межах квартири НОМЕР_1 на дворовому фасаді будинку АДРЕСА_1.

Згідно витягу з протоколу №34 засідання міжвідомчої комісії Галицького району від 08.09.2015 року, ОСОБА_1, як власника квартири НОМЕР_1 на АДРЕСА_1, зобов'язано за власні кошти демонтувати самовільно влаштований металевийкаркас з пластиковим покриттям на рівні першого поверху в межах квартири НОМЕР_1 на дворовому фасаді будинку АДРЕСА_1.

Відповідно до акту обстеження технічного стану квартири АДРЕСА_1 від 28.08.2015 року, виявлено перепланування, а саме: самовільно встановлено дашок з металевого каркасу та пластикового покриття над квартирою.

Постановою Адміністративної комісії Галицької районної адміністрації Львівської міської ради від 20.08.2015 року, на ОСОБА_1 накладено штраф у зв'язку із здійсненням ним самовільного перепланування жилого будинку і жилого приміщення, а саме у липні 2015 року ним було встановлено дашок з металевого каркасу та пластикового покриття над входом у свою квартиру НОМЕР_1 будинку АДРЕСА_1.

Згідно ст.10 ЖК України громадяни зобов'язані дбайливо ставитися до будинку, в якому вони проживають, використовувати жиле приміщення відповідно до його призначення, додержуватись правил користування жилими приміщеннями, економно витрачати воду, газ, електричну і теплову енергію.

Частиною 2 ст.319 ЦК України передбачено, що власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов'язків власник зобов'язаний додержуватися моральних засад суспільства.

Відповідно до п.1.4.1 «Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій», затверджених наказом Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства від 17.05.2005 року №76, переобладнання і перепланування жилих будинків, жилих і нежилих у жилих будинках приміщень дозволяється робити після одержання дозволу виконавчого комітету місцевої Ради народних депутатів відповідно до законодавства.

Згідно з п.4 «Правил користування приміщеннями житлових будинків і гуртожитків», затверджених постановою КМУ від 08.10.1992 року, власники, наймачі (орендарі) приміщень житлових будинків і гуртожитків мають право на переобладнання і перепланування житлових і підсобних приміщень, балконів і лоджій за відповідними проектами без обмеження інтересів інших громадян, які проживають у будинку, гуртожитку, з дозволу власника будинку (квартири), власника гуртожитку (житлового приміщення у гуртожитку) та органу місцевого самоврядування, що видається в установленому порядку.

Згідно п.7 Правил користування приміщеннями житлових будинків, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 24 січня 2006 року №45 власник та наймач (орендар) квартири зобов'язаний використовувати приміщення житлового будинку за призначенням, забезпечувати збереження житлових і підсобних приміщень та технічного обладнання; не захаращувати сходові клітки, позаквартирні коридори, колясочні ліфтові шахти, горища, підвали та інші допоміжні приміщення будинку, підтримувати чистоту і порядок в ньому.

Пунктом 2 Постанови Пленуму Верховного суду України від 04.10.1991 року «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок», передбачено одержання дозволу виконкому місцевої ради та згоди решти учасників спільної власності при проведенні прибудови, надбудови або перебудови жилих і підсобних приміщень будинку.

Відповідно до визначення термінів, що вживаються в Правилах утримання жилих будинків та прибудинкових територій»: реконструкція жилого будинку - комплекс будівельних робіт, спрямованих на поліпшення експлуатаційних показників приміщень житлового будинку шляхом їх перепланування та переобладнання, надбудови, вбудови, прибудови з одночасним приведенням їх показників відповідно до нормативно-технічних вимог; перепланування - до елементів перепланування жилих приміщень належать: перенесення і розбирання перегородок, перенесення і влаштування дверних прорізів, улаштування і переустаткування тамбурів, прибудова балконів на рівні перших поверхів багатоповерхових будинків; переобладнання - улаштування в окремих квартирах багатоквартирних будинків індивідуального опалення та іншого інженерного обладнання, перенесення нагрівальних, сантехнічних і газових приладів; влаштування і переустаткування туалетів, ванних кімнат, вентиляційних каналів.

Згідно з п.1.4.3. Правил, до елементів перепланування жилих приміщень належать: перенесення і розбирання перегородок, перенесення і влаштування дверних прорізів, улаштування і переустаткування тамбурів, прибудова балконів на рівні перших поверхів багатоповерхових будинків.

Згідно п.1.4.1 Правил, переобладнання і перепланування жилих будинків, жилих і нежилих, у жилих будинках приміщень, що призводять до порушення тривкості або руйнації несучих конструкції будинку, погіршення цілісності і зовнішнього вигляду фасадів, порушення вимог протипожежної безпеки та засобів протипожежного захисту, не допускається.

У листі Міністерства будівництва, архітектури та житлово-комунального господарства України від 11.09.2006 року, вказано, що роботи з перепланування повинні проводитися відповідно до проекту, розробленого з дотриманням вимог чинних будівельних норм і правил (ДБН В.2.2-15-2005 «Житлові будинки. Основні положення», ДБН В.2.5-20-2001 «Газопостачання», ДБН А.22-3-97 «Склад, порядок, розроблення, погодження та затвердження проектної документації для будівництва»).

З вказаного вбачається, що влаштування металевого каркасу з пластиковим покриттям на рівні першого поверху в межах квартири НОМЕР_1 на дворовому фасаді будинку АДРЕСА_1 - влаштованого позивачем дашка від опадів над входом в його квартиру - не є реконструкцією, переплануванням чи переобладнанням, відповідно до положень «Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій», затверджених наказом Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства від 17.05.2005 року №76.

Разом з тим, згідно рішення Конституційного Суду України у справі за конституційним поданням Харківської міської ради щодо офіційного тлумачення положень частини другої статті 19, статті 144 Конституції України, статті 25, частини чотирнадцятої статті 46, частин першої, десятої статті 59 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" (справа про скасування актів органів місцевого самоврядування) від 16 квітня 2009 року/справа №7-рп/2009/, відповідно до Конституції України народ здійснює владу безпосередньо і через органи державної влади та органи місцевого самоврядування (частина друга статті 5). В Основному Законі України встановлено, що місцеве самоврядування є правом територіальної громади - жителів села чи добровільного об'єднання у сільську громаду жителів кількох сіл, селища та міста - самостійно вирішувати питання місцевого значення в межах Конституції і законів України (частина перша статті 140). Виходячи з цих конституційних положень у системному зв'язку з положеннями статті 6 Конституції України про те, що державна влада в Україні здійснюється на засадах її поділу на законодавчу, виконавчу та судову, Конституційний Суд України у своєму Рішенні від 26 березня 2002 року визначив політико-правову природу органів місцевого самоврядування, які не є органами державної влади, а є представницькими органами, через які здійснюється право територіальної громади самостійно вирішувати не будь-які питання суспільного життя, а питання саме місцевого значення, тобто такі, які пов'язані передусім з життєдіяльністю територіальних громад і перелік яких визначено у Конституції і законах України (пункти 4, 5 мотивувальної частини Рішення від 26 березня 2002 року № 6-рп/2002 у справі про охорону трудових прав депутатів місцевих рад).

Гарантоване державою місцеве самоврядування здійснюється територіальною громадою через сільські, селищні, міські ради та їх виконавчі органи і передбачає правову, організаційну та матеріально-фінансову самостійність, яка має певні конституційно-правові межі, встановлені, зокрема, приписами статей 19, 140, 143, 144, 146 Основного Закону України. З аналізу вказаних конституційних положень вбачається, що ці органи місцевого самоврядування, здійснюючи владу і самостійно вирішуючи питання місцевого значення, віднесені законом до їх компетенції, та приймаючи рішення, які є обов'язковими до виконання на відповідній території, зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Такі ж положення закріплені у статті 4 Європейської хартії місцевого самоврядування, яка встановлює, що головні повноваження і функції органів місцевого самоврядування визначаються конституцією або законом; органи місцевого самоврядування в межах закону мають повне право вільно вирішувати будь-яке питання, яке не вилучене із сфери їхньої компетенції і вирішення якого не доручене жодному іншому органу; повноваження, якими наділяються органи місцевого самоврядування, як правило, мають бути повними і виключними.

В Основному Законі України передбачено форми та засоби реалізації права територіальних громад на місцеве самоврядування, і вказано, що органи місцевого самоврядування в межах повноважень, визначених законом, приймають рішення, які є обов'язковими до виконання на відповідній території (частина перша статті 144). На основі цього положення Конституції України в Законі визначено, що у формі рішень рада приймає нормативні та інші акти (частина перша статті 59). Проаналізувавши функції і повноваження органів місцевого самоврядування, врегульовані Конституцією України та іншими законами України, Конституційний Суд України дійшов висновку, що органи місцевого самоврядування, вирішуючи питання місцевого значення, представляючи спільні інтереси територіальних громад сіл, селищ та міст, приймають нормативні та ненормативні акти. До нормативних належать акти, які встановлюють, змінюють чи припиняють норми права, мають локальний характер, розраховані на широке коло осіб та застосовуються неодноразово, а ненормативні акти передбачають конкретні приписи, звернені до окремого суб'єкта чи юридичної особи, застосовуються одноразово і після реалізації вичерпують свою дію. Такий висновок узгоджується із правовими позиціями Конституційного Суду України, викладеними у рішеннях від 27 грудня 2001 року № 20-рп/2001 у справі про укази Президії Верховної Ради України щодо Компартії України, зареєстрованої 22 липня 1991 року (абзац перший пункту 6 мотивувальної частини), від 23 червня 1997 року № 2-зпу справі про акти органів Верховної Ради України (абзац четвертий пункту 1 мотивувальної частини).

Відповідно до ст.71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до ст.86 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Отже, виходячи із наведених норм та представлених сторонами доказів, суд констатує факт, що позивач не порушивши інтереси сусідів, які проживають у будинку, не спричинивши руйнування чи пошкодження несучих конструкцій будинку, не погіршивши цілісності фасаду, встановив дашок з металевого каркасу та пластикового покриття на рівні першого поверху в межах квартири НОМЕР_1 будинку АДРЕСА_1, і за наслідками таких дій, органу місцевого самоврядування належить реагувати лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Право зобов'язувати особу, яка здійснила будівництво, провести відповідну перебудову, належить суду, за позовом відповідного органу державної влади або органу місцевого самоврядування, а не органу місцевого самоврядування, ненормативні акти якого передбачають конкретні приписи, звернені до окремого суб'єкта чи юридичної особи, застосовуються одноразово і після реалізації вичерпують свою дію, а в даному випадку не можуть бути виконані органом місцевого самоврядування, без звернення до суду. Така позиція узгоджується з п.4 оскаржуваного розпорядження, де зазначено, що у випадку невиконання п.2 в добровільному порядку, юридичному відділу адміністрації звернутися з позовною заявою в суд про демонтаж самовільно влаштованого металевогокаркасу з пластиковим покриттям на рівні першого поверху в межах квартири НОМЕР_1 на будинку АДРЕСА_1. З даного пункту випливає, що адміністрації належало запропонувати позивачу в добровільному порядку демонтувати самовільно влаштований дашок з металевого каркасу з пластиковим покриттям, а у випадку невиконання в добровільному порядку, - звернутися з позовною заявою в суд.

Таким чином, оцінюючи докази у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення.

Судові витрати залишити за позивачем, оскільки останній не просив про стягнення з відповідача таких.

Керуючись ст.ст.19, 140, 143, 144, 146 Конституції України, ст.10 ЖК України, ст.319 ЦК України, ст.ст.7-12, 71, 86, 94, 160, 161, 162, 167 КАС України, суд -

П О С Т А Н О В И В :

Позов задоволити.

Визнати протиправною та скасувати розпорядження Галицької районної адміністрації Львівської міської ради №397 від 21.09.2015 року «Про демонтаж самовільно влаштованого металевого каркасу з пластиковим покриттям в межах квартири НОМЕР_1 на дворовому фасаді будинку АДРЕСА_1».

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Львівського апеляційного адміністративного суду через Галицький районний суд м. Львова шляхом подачі протягом десяти днів з дня її проголошення апеляційної скарги. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цієї постанови.

Суддя Зубачик Н.Б.