Справа № 826/7696/13-а
Суддя: Іщук І.О.
Дата ухвалення: 2016-02-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

18 лютого 2016 року 15:58 № 826/7696/13-а

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Іщука І.О., при секретарі судового засідання Мині І.І., розглянув у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовомТовариства з обмеженою відповідальністю «ПНС ГЕМ»
до Державної податкової інспекції у Шевченківському районі ГУ ДФС у м. Києві
про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 16.05.2013 р. № , № ,

за участю представників сторін:

від позивача: Маслюк А.А.;

від відповідача: Гайдай В.М.

На підставі частини третьої статті 160 Кодексу адміністративного судочинства України в судовому засіданні 18 лютого 2016 року проголошено вступну та резолютивну частини постанови. Виготовлення постанови у повному обсязі відкладено, про що повідомлено осіб, які брали участь у розгляді справи, з урахуванням вимог частини другої статті 167 Кодексу адміністративного судочинства України. Під час проголошення вступної та резолютивної частин постанови сторонам роз'яснено зміст судового рішення, порядок і строк його оскарження, а також порядок отримання повного тексту постанови, визначеного статтею 167 Кодексу адміністративного судочинства України.

В С Т А Н О В И В:

Товариство з обмеженою відповідальністю «ПНС ГЕМ» звернулось до Окружного адміністративного суду м. Києва з позовом до Державної податкової інспекції у Шевченківському районі ГУ ДФС у м. Києві про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 16.05.2013 р. № , № .

Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 07.10.2013 в задоволенні позовних вимог відмовлено.

Ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 17.12.2013 постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 07.10.2013 залишено без змін.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 27.08.2015 р. касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю „ПНС-ГЕМ" задоволено частково. Постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 07.10.2013 та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 17.12.2013 у справі № 826/7696/13-а скасовано. Справу № 826/7696/13-а направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

Судом касаційної інстанції зазначено, що під час розгляду справи судам першої та апеляційної інстанції слід було встановити реальне виконання спірних господарських операцій, дослідити досягнення учасниками договору мети його укладення, вжиття податковими органами заходів щодо фіктивного підприємства, зокрема, зняття з податкового обліку, закриття рахунків в установах банків тощо. Судами не встановлено чи були дії узгодженими між платником та його контрагентом, які свідчать про здійснення операцій без наміру створити відповідні цим операціям правові наслідки з метою отримати податкову вигоду, чи діяв платник податку з належною обачністю й обережністю, чи було йому відомо про порушення, які допускав його контрагент, або що діяльність платника податку спрямована на здійснення операцій, пов'язаних з наданням податкової вигоди, переважно з контрагентами, які не виконують своїх податкових зобов'язань.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав та просив суд задовольнити їх в повному обсязі з підстав, викладених в позовній заяві.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог, вважає господарські операції позивача такими, що не спрямовані на реальне настання наслідків, обумовлених укладеними правочинами.

Розглянувши подані сторонами документи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку про наступне.

Державною податковою інспекцією у Шевченківському районі м. Києва ДПС проведено документальну позапланову невиїзну перевірку ТОВ «ПНС-ГЕМ» щодо підтвердження фінансово-господарських операцій по взаємовідносинах з ТОВ «Трейд-Ком.Ін», ТОВ «Компанія «Мармур» за період з 01.01.2010 р. по 31.12.2012 р.

Перевіркою встановлено порушення:

1) п. 198.3, п. 198.6 ст. 198, п. 201.10 ст. 201 Податкового кодексу України, в результаті чого занижено податок на додану вартість, що підлягає сплаті в бюджет на загальну суму 802 622,00 грн., в тому числі по періодах: за березень 2012 р. на 16 618,00 грн., за липень 2012 р. на 7235,00 грн., за серпень 2012 р. на 645 655,00 грн., за листопад 2012 р. на 27 984,00 грн., за грудень 2012 р. на 105 130,00 грн.

2) пп. 14.1.27 та пп. 14.1.36 п. 14.1 ст. 14, п. 138.2 ст. 138 Податкового кодексу України, в результаті чого занижено податок на прибуток за 2012 р. на 842 753,00 грн.

За результатами перевірки складено акт від 24.04.2013 р. № 1220/22-90/19492052 та винесено податкові повідомлення-рішення:

- від 16.05.2013 р. № , яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з податку на прибуток приватних підприємств на загальну суму 1 053 441,00 грн., в тому числі за основним платежем в розмірі 842 753,00 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями - 210 688,00 грн.

- від 16.05.2013 р. № , яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість на загальну суму 1 003 278,00 грн., в тому числі за основним платежем в розмірі 802 622,00 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями - 200 656,00 грн.

За результатами розгляду заперечень на акт перевірки, ДПІ у Шевченківському районі м. Києва ДПС надано відповідь від 14.05.2013 р. № 5432/10/22-9-23, яким висновки акту перевірки від 24.04.2013 р. № 1220/22-90/19492052 залишено без змін.

Досліджуючи надані сторонами докази, аналізуючи наведені міркування та заперечення, оцінюючи їх в сукупності, суд бере до уваги наступне.

Підпунктом 14.1.27 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України, визначено, що витрати - сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних для провадження господарської діяльності платника податку, в результаті яких відбувається зменшення економічних вигод у вигляді вибуття активів або збільшення зобов'язань, внаслідок чого відбувається зменшення власного капіталу (крім змін капіталу за рахунок його вилучення або розподілу власником).

Відповідно до п. 138.2 ст. 138 Податкового кодексу України, витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

У разі якщо платник податку здійснює виробництво товарів, виконання робіт, надання послуг з довготривалим (більше одного року) технологічним циклом виробництва за умови, що договорами, укладеними на виробництво таких товарів, виконання робіт, надання послуг, не передбачено поетапної їх здачі, до витрат звітного податкового періоду включаються витрати, пов'язані з виробництвом таких товарів, виконанням робіт, наданням послуг у цьому періоді.

В силу ж п. 138.8 ст. 138 Податкового кодексу України собівартість виготовлених та реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг складається з витрат, прямо пов'язаних з виробництвом таких товарів, виконанням робіт, наданням послуг, а саме:

прямих матеріальних витрат;

прямих витрат на оплату праці;

амортизації виробничих основних засобів та нематеріальних активів, безпосередньо пов'язаних з виробництвом товарів, виконанням робіт, наданням послуг;

загальновиробничі витрати, які відносяться на собівартість виготовлених та реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг відповідно до положень (стандартів) бухгалтерського обліку;

вартості придбаних послуг, прямо пов'язаних з виробництвом товарів, виконанням робіт, наданням послуг;

інших прямих витрат, у тому числі витрат з придбання електричної енергії (включаючи реактивну).

Відповідно до пп. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139 Податкового кодексу України витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку не враховуються при визначенні оподаткованого прибутку.

Відповідно до пп. 14.1.181 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Згідно з п. 198.2 ст. 198 Податкового кодексу України датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Відповідно до п. 198.3 ст. 198 Податкового кодексу України, податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з:

придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку;

придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Отже, наведені правові норми дозволяють платнику податку формувати податковий кредит у зв'язку з реальним придбанням товарів (робіт, послуг) та на підставі відповідних розрахункових, платіжних та інших документів, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення податкового обліку.

Виходячи із системного аналізу вищенаведених правових норм для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Згідно з п. 198.6 ст.198 Податкового кодексу України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Відповідно до п. 201.1 ст. 201 Податкового кодексу України платник податку зобов'язаний надати покупцю (отримувачу) на його вимогу підписану уповноваженою платником особою та скріплену печаткою (за наявності) податкову накладну, складену за вибором покупця (отримувача) в один з таких способів:

а) у паперовому вигляді;

б) в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, електронного підпису уповноваженої платником особи та умови реєстрації податкової накладної у Єдиному реєстрі податкових накладних. У такому разі складання податкової накладної у паперовому вигляді не є обов'язковим.

У податковій накладній зазначаються в окремих рядках такі обов'язкові реквізити:

а) порядковий номер податкової накладної;

б) дата виписування податкової накладної;

в) повна або скорочена назва, зазначена у статутних документах юридичної особи або прізвище, ім'я та по батькові фізичної особи, зареєстрованої як платник податку на додану вартість, - продавця товарів/послуг;

г) податковий номер платника податку (продавця та покупця);

ґ) місцезнаходження юридичної особи - продавця або податкова адреса фізичної особи - продавця, зареєстрованої як платник податку;

д) повна або скорочена назва, зазначена у статутних документах юридичної особи або прізвище, ім'я та по батькові фізичної особи, зареєстрованої як платник податку на додану вартість, - покупця (отримувача) товарів/послуг;

е) опис (номенклатура) товарів/послуг та їх кількість, обсяг;

є) ціна постачання без урахування податку;

ж) ставка податку та відповідна сума податку в цифровому значенні;

з) загальна сума коштів, що підлягають сплаті з урахуванням податку;

и) вид цивільно-правового договору;

і) код товару згідно з УКТ ЗЕД (для підакцизних товарів та товарів, ввезених на митну територію України);

ї) номер та дата митної декларації, за якою було здійснено митне оформлення товару, ввезеного на митну територію України.

Відповідно до п. 201.6 ст. 201 Податкового кодексу України, податкова накладна є податковим документом і одночасно відображається у податкових зобов'язаннях і реєстрі виданих податкових накладних продавця та реєстрі отриманих податкових накладних покупця.

Відповідно до п. 201.10 ст. 201 Податкового кодексу України податкова накладна видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

При здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов'язаний надати покупцю податкову накладну та зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних.

Згідно п. 5 «Порядку заповнення податкової накладної» затверджено Наказом Міністерства фінансів України від 01.11.2011 N 1379, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 22 листопада 2011 р. за N 1333/20071, сплачена (нарахована) сума податку на додану вартість у податковій накладній повинна відповідати сумі податкових зобов'язань з постачання товарів/послуг продавця у реєстрі виданих та отриманих податкових накладних.

Виходячи з вищенаведеного, відображенню в бухгалтерському обліку та податковій звітності підлягає лише та господарська операція, яка фактично відбулась, при наявності первинного документу, що підтверджує таку господарську операцію.

Згідно з абзацом 11 статті 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Відповідно до частини першої статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення.

Відповідно до абзацу другого пункту 2.1 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 №88 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 05.06.1995 за номером 168/704, господарські операції - це факти підприємницької та іншої діяльності, що впливають на стан майна, капіталу, зобов'язань і фінансових результатів.

Аналіз вказаних норм свідчить про те, що будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції. Якщо ж фактичне здійснення господарської операції відсутнє, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені законодавством.

Визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

Товариство з обмеженою відповідальністю «ПНС-ГЕМ» зареєстровано Шевченківською районною у м. Києві державною адміністрацією, взято на податковий облік у ДПІ Шевченківського району м. Києва ДПС. На час проведення перевірки було зареєстровано платником ПДВ.

Основними видами діяльності ТОВ «ПНС-ГЕМ» є:

- пусконаладжувальні роботи електрообладнання підприємств поливано-енергетичного комплексу, промислових підприємств та соціальної сфери;

- електромонтажні роботи електрообладнання, внутрішніх та зовнішніх інженерних мереж, систем, пристроїв та засобів виміру;

- профілактичне сервісне обслуговування електротехнічного обладнання різної складності на протязі всього строку служби по рекомендаціям компаній-виробників.

В ході співпраці, між ТОВ «ПНС-ГЕМ» та ДП «Національна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» ВП «Южноукрїанська АЕС» було укладено договір на виконання робіт з реконструкції (відновлення) комунікаційного сервісу елегазових вимикачів 1QM, 2QM Ташлицької ГАЕС від 18.06.2012 № 1/72-14-1-12-2182.

Для проведення реконструкції (відновлення) комунікаційного ресурсу елегазових вимикачів 1QM, 2QM Ташлицької ГАЕС необхідно було придбати комплектуючі матеріали зарубіжного виробництва, які б мали відповідну сертифікацію.

На підтвердження передачі обладнання від ТОВ «ПНС-ГЕМ» до НАЕК «Енергоатом» позивачем надано акти приймання-передачі обладнання та матеріалів (а.с. 113-116 Том 1). На підтвердження розрахунків позивачем надано банківські виписки (а.с. 23-30 Том 2).

Як вбачається з пояснень позивача, ТОВ «Трейд-Ком.Ін» запропонували свої послуги позивачу із поставки комплектуючих виробів та технічних засобів зарубіжного виробництва з відповідними технічними показниками і сертифікатами для виконання ремонтних робіт на ВП «Южноукраїнська АЕС».

Даний вид послуг входить в сферу діяльності позивача, у зв'язку із чим ТОВ «Трейд-Ком.Ін» уклало із ТОВ «ПНС-ГЕМ» договори поставки комплектуючих № 17/07/12-1 від 07.08.2012 та № 01/10/12-2 від 01.10.2012 р. Виробник обладнання -АВВ Switzerland Ltd., Швейцарія.

Відповідно до п. 3.1 договорів поставка обладнання здійснюється на умовах DDP автотранспортом постачальника за адресою: Україна, м. Южноукраїнськ, Миколаївської області, ЮУВ ВП «Складське господарство» ДП «НАЕК Енергоатом» у відповідності до правил ІНКОТЕРМС-2010.

Відповідно до п. 3.3 договорів, разом з обладнанням постачальник надає покупцю товарну накладну, податкову накладну, документ, що підтверджує якість товару. При отриманні обладнання в повному обсязі постачальник зобов'язаний надати оригінали документів (заводу-виробника), які підтверджують якість поставленого обладнання. При постачанні частин обладнання від кількості вказаного в документі про якість, постачальник надає копію документа про якість, завірену мокрою печаткою вантажоодержувача, вказаного в документі про якість, з вказівкою в них обладнання, що поставляється.

Відповідно до п. 3.5 договорів приймання обладнання по якості та кількості здійснюється згідно із вимогами діючих в Україні (Інструкції про порядок приймання продукції виробничо-технічного призначення та товарів народного споживання за якістю)» (1966-П-7), затверджених постановою Держарбітражу при Раді Міністрів України.

До вказаних договорів сторонами підписано Специфікації зведених цін обладнання (а.с.65, 68 Том 1), видаткові накладні, податкові накладні (а.с. 69-82 Том 1).

У зв'язку із великим обсягом робіт, ТОВ «ПНС-ГЕМ» було залучено субпідрядну організацію ТОВ «Мармур ЛТД».

Так, ТОВ «ПНС-ГЕМ» (генпідрядник) та ТОВ «Мармур ЛТД» (субпідрядник) укладено договори субпідряду № 5с/02-12 від 29.02.2012 р., № 14с/07-12 від 01.07.2012 р., відповідно до умов яких генпідрядник доручає, а субпідрядник зобов'язується виконати будівельні роботи при улаштуванні зовнішнього електропостачання садибних (індивідуальних) житлових будинків ж.м. «Осокорки» (с.Гнідин).

На виконання умов вказаних договорів позивачем надано суду довідки про вартість виконаних будівельних робіт, акти приймання виконаних будівельних робіт, податкові накладні (а.с. 54-61 Том 1).

ТОВ «Компанія «Мармур ЛТД» здійснює господарську діяльність на підставі ліцензії (серія АВ №601054), виданої Інспекцією Державного архітектурно-будівельного контролю у м. Києві. Товариство зареєстровано в Єдиному державному реєстрі юридичних та фізичних осіб-підприємців.

Як вбачається висновки відповідача щодо порушення позивачем приписів податкового законодавства по взаємовідносинам позивача з ТОВ «Трейд-Ком.Ін» зроблені з огляду на акт від 16.04.2013 р. № 1383/22-3/37701861 ДПІ у Печерському районі м. Києва ДПС про неможливість проведення зустрічної звірки ТОВ «Трейд-Ком.Ін» щодо підтвердження господарських взаємовідносин з контрагентами за лютий 2012 - січень 2013 року, якою встановлено відсутність товариства за місцезнаходженням. Зокрема, згідно висновку спеціаліста від 12.04.2013 р. № 20, отриманого ГВПМ ДПІ у Печерському районі м. Києва ДПС, щодо почеркознавчої експертизи документів ТОВ «Трейд-Ком.Ін» встановлено, що підписи від імені директора ТОВ «Трейд-Ком.Ін» гр. Чечета Є.О. на наступних документах: довіреність від 11.12.2012 р., заяви за формою №1-ОПП від 12.12.2012 р. на 3 аркушах виконані однією особою, а підпис від імені директора ТОВ «Трейд-Ком.Ін» гр. Чечета Є.О. на листі ТОВ «Трейд-Ком.Ін» від 12.12.2012 р. на 1 аркуші виконаний іншою особою.

ДПІ у Шевченківському районі м. Києва ДПС отримано акт від 15.03.2013 р. № 1008/22-3/37701861 ДПІ у Печерському районі м. Києва ДПС про неможливість проведення зустрічної звірки ТОВ «Трейд-Ком.Ін» щодо підтвердження господарських відносин з контрагентами за лютий 2012-січень 2013 року від 16.04.2013 р. № 1383/22-3/37701861.

Відповідно до ІБД «Система автоматизованого співставлення податкових зобов'язань та податкового кредиту в розрізі контрагентів на рівні ДПА України», інформація яких використана під час перевірки стан платника ТОВ «Трейд-Ком.Ін» місцезнаходження не встановлено.

ДПІ у Шевченківському районі м. Києва ДПС отримано акт від 25.01.2013 р. № 354/22-3/37701861 ДПІ у Печерському районі м. Києва ДПС про неможливість проведення зустрічної звірки ТОВ «Трейд-Ком.Ін» щодо підтвердження господарських відносин з контрагентами за березень-червень 2012 року.

Перевіркою встановлено відсутність об'єктів оподаткування по операціях з придбання товарів (послуг) у підприємств-постачальників та по операціях з продажу цих товарів (послуг) підприємствам-покупцям за березень - червень 2012 року в розумінні п. 185.1 ст. 185 Податкового кодексу України.

Висновки відповідача щодо порушення позивачем приписів податкового законодавства по взаємовідносинам з ТОВ «Компанія «Мармур ЛТД» зроблені з огляду на наступне.

ДПІ у Шевченківському районі м. Києва ДПС отримано акт 01.03.2013 № 429/22.3-17/37889288 ДПІ у Солом'янському районі м. Києва ДПС про неможливість проведення зустрічної звірки ТОВ «Компанія «Мармур ЛТД» щодо підтвердження господарських взаємовідносин із постачальниками та покупцями за період з 01.01.2012 по 30.10.2012 від 01.03.2013 № 429/22.3-17/37889288. Відповідно до вказаного акту стан платника ТОВ «Компанія «Мармур ЛТД» - до ЄДР внесено запис про відсутність підтвердження відомостей.

Працівниками ГВПМ ДПІ у Солом'янському районі м. Києва ДПС складено Довідку про встановлення фактичного місцезнаходження платника податків від 02.11.2012 № 7176/7/07-09, у відповідності до якої місцезнаходження ТОВ «Компанія «Мармур ЛТД» не встановлено. В ході аналізу податкової звітності встановлено відсутність будь-якої інформації про наявні складські приміщення, наявність автомобільного чи іншого транспорту, а також устаткування, що необхідне для здійснення фінансово-господарської діяльності підприємства. Загальна чисельність працюючих на ТОВ «Компанія «Мармур ЛТД», відповідно до даних 1-ДФ, склала 1 особа. Свідоцтво платника ПДВ № 200022098 анульоване 09.01.2013 р.

З урахуванням наведеного, контролюючий орган дійшов висновку про відсутність реальності господарських операцій між ТОВ «ПНС-ГЕМ» та ТОВ «Трейд-Ком.Ін», ТОВ «Компанія «Мармур ЛТД», а наслідком податкового обліку є лише фактичний рух активів, а не задекларований на папері, з огляду на що у ТОВ «ПНС-ГЕМ» не було підстав для податкового обліку вказаних операцій.

Вирішуючи дану справу суд виходить із наступного.

Стосовно посилання податкового органу на неможливість проведення зустрічної звірки контрагентів позивача, як на підставу неправомірності включення позивачем певних сум за угодами з такими контрагентами до складу податкового кредиту, суд зазначає наступне.

Відповідно до п. 73.5 ст. 73 Податкового кодексу України з метою отримання податкової інформації органи державної податкової служби мають право проводити зустрічні звірки даних суб'єктів господарювання щодо платника податків.

Зустрічною звіркою вважається співставлення даних первинних бухгалтерських та інших документів суб'єкта господарювання, що здійснюється органами державної податкової служби з метою документального підтвердження господарських відносин з платником податків та зборів, а також підтвердження відносин, виду, обсягу і якості операцій та розрахунків, що здійснювалися між ними, для з'ясування їх реальності та повноти відображення в обліку платника податків.

Зустрічні звірки не є перевірками і проводяться в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

В силу приписів статті 16 Закону України «Про інформацію» від 02.10.1999 № 2657-ХП податковою інформацією є сукупність відомостей і даних, що створені або отримані суб'єктами інформаційних відносин у процесі поточної діяльності і необхідні для реалізації покладених на контролюючі органи завдань і функцій у порядку, встановленому Податковим кодексом України.

Згідно з приписами статті 74 Податкового кодексу України, податкова інформація, зібрана відповідно до цього Кодексу, може зберігатися та опрацьовуватися в інформаційних базах органів державної податкової служби або безпосередньо посадовими (службовими) особами органів державної податкової служби.

Зібрана податкова інформація та результати її опрацювання використовуються для виконання покладених на органи державної податкової служби функцій та завдань.

Так, в силу приписів пункту 83.1 статті 83 Податкового кодексу України, податкова інформація є підставою для прийняття посадовими особами органів державної податкової служби відповідних висновків під час проведення перевірок.

Оформлення результатів перевірок здійснюється шляхом складання акта перевірки, який є носієм доказової інформації та повинен містити висновки посадових осіб податкового органу про порушення суб'єктом господарювання законодавства.

У свою чергу, метою проведення зустрічної звірки платника податків є виключно отримання податкової інформації, тобто, зібрання відомостей, які розкривають процес поточної господарської діяльності платника податків, дані про його контрагентів, кількісні, якісні та інші характеристики отриманих та наданих товарів (робіт, послуг).

Враховуючи, що зустрічні звірки не є перевірками платника податків, письмовий документ, який складається після проведення зустрічної звірки (довідка) та у разі неможливості її проведення (акт) не може містити у собі висновки посадових осіб податкового органу про порушення суб'єктом господарювання вимог чинного законодавства, у тому числі, і про реальність, повноту, достовірність господарських операцій такої особи.

Крім того, суд зазначає, що пунктом 4.4 Методичних рекомендацій щодо організації та проведення органами державної податкової служби зустрічних звірок, затверджених Наказом Державної податкової адміністрації України від 22 квітня 2011 року №236, передбачено, що у разі встановлення фактів, що не дають змогу провести зустрічну звірку суб'єкта господарювання, зокрема у зв'язку із зняттям з обліку, встановленням відсутності суб'єкта господарювання та/або його посадових осіб за місцезнаходженням (податковою адресою), відповідальний підрозділ не пізніше двох робочих днів від дати надходження запиту складає Акт про неможливість проведення зустрічної звірки суб'єкта господарювання, реєструє його у Журналі реєстрації довідок про результати проведення зустрічної звірки (актів про неможливість проведення зустрічної звірки суб'єкта господарювання, неявки для підписання, відмови від писання Довідки про результати проведення зустрічної звірки) та вживає відповідних заходів, передбачених актами Державної податкової служби України.

При подальшому залученні суб'єкта господарювання (посадових осіб суб'єкта господарювання) до проведення зустрічної звірки відповідальний підрозділ органу Державної податкової служби забезпечує проведення такої звірки.

Таким чином в акті про неможливість проведення зустрічної звірки суб'єкта господарювання лише засвідчується факт неможливості її проведення без встановлення висновків стосовно документального підтвердження господарських відносин з платником податків та зборів, підтвердження відносин, виду, обсягу і якості операцій та розрахунків, що здійснюються між ними, з'ясування їх реальності та повноти відображення в обліку платника податків.

З аналізу вищевикладених норм права та обставин справи вбачається, що висновки суб'єкта владних повноважень, викладені в Актах про неможливість проведення зустрічних звірок контрагентів, зроблені з перевищенням компетенції органів державної податкової служби України та не відповідають визначеному змісту акта про неможливість проведення зустрічної звірки.

Так, відповідно до п. 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року № 9 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" при кваліфікації правочину за статтею 228 ЦК України має враховуватися вина, яка виражається в намірі порушити публічний порядок сторонами правочину або однією зі сторін. Доказом вини може бути вирок суду, постановлений у кримінальній справі, щодо знищення, пошкодження майна чи незаконного заволодіння ним тощо.

Відповідачем не надано доказів наявності преюдиційних обставин, тобто тих обставин, що встановлені в судовому рішенні, яке набрало законної сили. Зазначені преюдиційні обставини є підставами для звільнення від доказування, зокрема, наявності фактів, наведені у вироку в кримінальній справі чи постанові у справі про адміністративний проступок, щодо часу, місця та об'єктивного характеру відповідного діяння тієї особи, правові наслідки, дій чи бездіяльності якої є предметом розгляду в адміністративній справі, не наведено жодних обґрунтувань на підставі чого проводилася почеркознавча експертиза чи був підтверджений відповідним вироком факт підробки документів тощо.

Разом з тим, вирішуючи питання обґрунтованості права позивача на формування податкового кредиту та/або бюджетного відшкодування з податку на додану вартість та податку на прибуток, суд має дослідити: встановлення факту здійснення господарської операції (в т.ч. дослідження усіх первинних документів, які належить складати залежно від певного виду господарської діяльності), встановлення спеціальної податкової правосуб'єктності учасників господарської операції, встановлення зв'язку між фактом придбання товарів (послуг), спорудженням основних фондів, імпортом товарів (послуг) і господарською діяльністю платника податку (зокрема, наявність господарської мети при вчиненні відповідних дій платника податку), встановлення дотримання платником податку спеціальних вимог щодо документального підтвердження сум податкового кредиту та/або бюджетного відшкодування з податку на додану вартість.

Суд вважає за необхідне зазначити, що наявність належним чином оформлених податкових накладних є необхідною, але не безумовною підставою для отримання платником податку права на податковий кредит з податку на додану вартість та формування валових витрат.

Так, надання податковому органу належним чином оформлених документів, передбачених законодавством про податки та збори, з метою одержання податкової вигоди є підставою для її одержання, якщо податковим органом не встановлено та не доведено, що відомості, які містяться в цих документах, неповні, недостовірні та (або) суперечливі, є наслідком укладення нікчемних правочинів або коли відомості ґрунтуються на інших документах, недійсність даних в яких установлена судом.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, суд не може погодитись з доводами позивача та критично ставиться до наданих позивачем первинних документів бухгалтерського обліку, підтверджуючих здійснення господарських операцій з вказаним контрагентом, з огляду на наступне.

Згідно зі статтею 1 Закону України від 16.07.99 N 996-XIV "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" господарською операцією є дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов'язань, власному капіталі підприємства.

Таким чином, визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

Вимога щодо реальних змін майнового стану платника податків як обов'язкова ознака господарської операції кореспондує з нормами Податкового кодексу України.

Вищий адміністративний суд України в своєму листі від 02.06.2011 р. N 742/11/13-11 звернув увагу судів на те, що належить звертати особливу увагу на дослідження обставин реальності здійснення господарських операцій платника податку, на підставі яких таким платником були сформовані дані податкового обліку. При цьому приймати на підтвердження даних податкового обліку можна лише достовірні первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції.

З метою встановлення факту здійснення господарської операції, формування витрат для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на прибуток або податкового кредиту з податку на додану вартість судам належить з'ясовувати, зокрема, такі обставини: рух активів у процесі здійснення господарської операції, установлення спеціальної податкової правосуб'єктності учасників господарської операції, установлення зв'язку між фактом придбання товарів (послуг), спорудженням основних фондів, імпортом товарів (послуг), понесенням інших витрат і господарською діяльністю платника податку.

Установлення факту недійсності, в тому числі нікчемності цивільно-правового правочину, який опосередковує відповідну господарську операцію, не є необхідною умовою для визначення контролюючим органом грошових зобов'язань платнику податків у разі якщо буде встановлено відсутність реального вчинення цієї господарської операції або відсутність зв'язку між такою операцією та господарською діяльністю платника податків.

Оцінюватися при дослідженні факту здійснення господарської операції повинні відносини безпосередньо між учасниками тієї операції, на підставі якої сформовані дані податкового обліку.

Не є обов'язковою передумовою для визначення контролюючими органами грошових зобов'язань визнання недійсними (у тому числі нікчемними) правочинів, які укладалися за ланцюгом між попередніми посередниками, через ланцюг яких декларувався рух товарів чи послуг, нібито придбаних останнім у такому ланцюгу платником податку. При цьому відносини між учасниками попередніх ланцюгів постачань товарів та послуг не мають безпосереднього впливу на дослідження факту реальності господарської операції, вчиненої між останнім у ланцюгу постачань платником податків та його безпосереднім контрагентом.

Надаючи оцінку первинним документам позивача, суд виходить із наступного.

Відповідно до умов п. 2.9 договору № 1/72-14-1-12-2182 від 18.06.2012 р., укладеного з ДП «НАЕК «Енергоатом», підрядник (ТОВ «ПНС-ГЕМ») розміщує прикомандирований персонал в гуртожитках і в готелі «Енерголюкс» ВП ЮУ АЕС з подальшою компенсацією замовником житлово-готельних послуг з тарифів, що діють на момент поселення.

Відповідно до п. 2.10 цього ж договору перелік придбаних матеріально-технічних ресурсів надається підрядником за підписом керівника і головного бухгалтера з додатком копій документів, підтверджуючих їх придбання та ціну.

Відповідно до п. 7.1 договору № 1/72-14-1-12-2182 від 18.06.2012 р. залучення до виконання робіт робочої сили в достатній кількості і з відповідною кваліфікацією є обов'язком підрядника. За узгодженням із замовником допускається залучати до виконання робіт субпідрядні організації, що мають відповідні ліцензії.

Підрядник повинен залучати до виконання робіт на охоронній території АЕС за договором осіб, які мають допуск до особливих робіт відповідно до вимог Закону України «Про використання ядерної енергії і радіаційної безпеки», постанови Кабінету Міністрів України № 1471 від 25.12.1997 р. (п. 7.3 договору).

Відповідно до технічної специфікації до названого договору (а.с. 71 Том 2) всі ремонті роботи будуть виконуватися сертифікованими працівниками підрядника, які пройшли навчання на підприємствах та під керівництвом шеф-інженерів компанії АВВ, мають дипломи та досвід виконання договорів із супроводження монтажу або ремонту елегазового обладнання.

Об'єми виконання відновлювальних робіт на кожній конкретній одиниці обладнання регламентуються актом - дефектації (узгодженого замовником).

Основною звітною документацією є акт дефектації, акт здачі-приймання робіт, формуляри вимірювань до та після реконструкції та інша, у відповідності з ГКД 34.20.661-2003 «Правила організації технічного обслуговування та ремонту обладнання, будівель і споруд електростанцій та мереж».

Позивачем на підтвердження виконання вказаного вище договору надано суду календарний графік, акти здачі-прийняття виконаних робіт, видаткові накладні, довіреність на отримання ЗіП до елегазових виключателей, товарно-транспортні накладні, банківські виписки на підтвердження розрахунків.

Разом з тим, позивачем не надано суду податкових накладних за договором № 1/72-14-1-12-2182 від 18.06.2012 р., узгодженого кошторису; доказів залучення фахівців відповідної кваліфікації до виконання робіт; доказів їх заселення в готелі «Енерголюкс» ВП ЮУ АЕС; доказів понесення компенсації замовником житлово-готельних послуг з тарифів, що діють на момент поселення; доказів наявності сертифікованих працівників у підрядника як українських так і іноземних. Позивачем не надано суду доказів письмового узгодження з ДП «НАЕК «Енергоатом» залучення субпідрядної організації ТОВ «Трейд-Ком.Ін». Матеріали справи містять лише один акт дефектації від 19.11.2012 р., доказів складання інших актів дефектації суду не надано, що свідчить про те, що роботи не були виконані або виконувалися не в повному обсязі.

Судом встановлено, що ТОВ «Трейд-Ком.Ін» постачало комплектуючі вироби та технічні засоби зарубіжного виробництва з відповідними технічними показниками і сертифікатами для виконання ремонтних робіт на ВП «Южноукраїнська АЕС».

Разом з тим, доказів придбання комплектуючих виробів та технічних засобів зарубіжного виробництва, таких як сертифікати відповідності, митні декларації, які підтверджують поставку товару на територію України із-за кордону матеріали справи не містять. При цьому, позивачем не надано суду сертифікатів відповідності ТУ виробництва, ДСТУ, ГОСТ, які б могли підтвердити зазначене.

Слід зазначити, що вартість договору поставки № 17/07/12-1 від 07.08.2012 р., укладеного з ТОВ «Трейд-Ком.Ін» складає 4 559 132,16 грн., водночас згідно банківської виписки оплата здійснена лише в сумі 454 800,00 грн. (а.с. 27 Том 2). Інших доказів розрахунків, зокрема, поетапних, матеріали справи не містять.

Крім того, матеріали справи не містять доказів на підтвердження розрахунків за договорами субпідряду № 5с/02-12 від 29.02.2012 р., № 14с/07-12 від 01.07.2012 р. Позивачем також не надано суду доказів, які б свідчили про те, якими силами та засобами здійснювалося розвантаження товару на складі ВП «Южноукраїнська АЕС».

З урахуванням наведеного слід дійти висновку, що відсутність вищенаведених документів робить неможливою ідентифікацію предмету фактичної поставки та його відповідність предметам договорів, реальність зміни майнового стану платника податків, спорудженням основних фондів, придбання відповідної продукції, понесення інших витрат в процесі здійснення господарської діяльності.

Як вбачається з пояснень позивача, ТОВ «ПНС-ГЕМ» укладено договори субпідряду № 5с/02-12 від 29.02.2012 р., № 14с/07-12 від 01.07.2012 р. з ТОВ «Мармур ЛТД», відповідно до умов яких генпідрядник доручає, а субпідрядник зобов'язується виконати будівельні роботи при улаштуванні зовнішнього електропостачання садибних (індивідуальних) житлових будинків ж.м. «Осокорки» (с.Гнідин).

Кінцевим споживачем товарів, згідно пояснень позивача, є ТОВ «Служба технічного контролю», з яким ТОВ «ПНС-ГЕМ» 19.08.2011 р. укладено договір № 09/08/11-ПНС будівельного підряду. Згідно умов вказаного договору підрядник зобов'язується відповідно до проектної документації на свій ризик, власними силами виконати будівельно-монтажні та пусконаладжувальні роботи по облаштуванню зовнішнього електропостачання садибних (індивідуальних) жтлових будинків ж.м. «Осокорки» (с.Гнідин), що знаходяться за адресою: с. Гнідин, Бориспільського району, Київської області (Осокорки) і здати роботу замовнику в встановлений строк та передати на баланс експлуатаційному підприємству.

На підтвердження виконання умов вказаного договору позивачем надано суду договірну ціну, довідку про вартість виконаних будівельних робіт, акти приймання-виконаних будівельних робіт, банківські виписки на підтвердження здійснення розрахунків (а.с.34-58 Том 2).

Разом з тим, доказів передачі (поставки, перевезення) товарів, розвантаження (відвантаження), наявності проектної документації на виконання будівельно-монтажних та пусконаладжувальних робіт на об'єкті с. Гнідин, Бориспільського району, Київської області (Осокорки) матеріали справи не містять. Крім того, з наданих документів не можливо встановити замовника вказаних робіт, а також, якими силами та засобами виконувалися роботи, які працівники залучалися до виконання вказаних робіт.

Наведені у сукупності обставини та досліджені судом документальні докази, суд вважає достатніми для висновку про те, що господарські операції з продажу товарів та надання послуг фактично не мали реального характеру, замовлення та виконання робіт оформлені лише документально та не спрямовані на реальне настання правових наслідків, що обумовлені укладеними договорами.

Враховуючи вищенаведене, із наданих позивачем документів не можливо встановити зв'язок між його господарською діяльністю, придбанням послуг та їх реалізацією, руху активів, а, відтак, позивач не довів, що його дії по формуванню податкового кредиту та валових витрат є правомірними.

Суд вважає за необхідне звернути увагу на те, що наслідки порушення податкового законодавства застосовуються незалежно від того, чи визнані відповідні цивільні чи господарські зобов'язання недійсними, оскільки відповідальність за порушення норм податкового законодавства є самостійним видом юридичної відповідальності і застосовується незалежно від відповідальності за порушення правил здійснення господарської діяльності.

З наданих позивачем первинних та бухгалтерських документів вбачається лише фактичний рух активів та формальне документування господарських операцій на папері.

Оцінюючі надані позивачем первинні документи, суд вважає їх недостатніми та такими, що не можуть бути достовірними та належними доказами для встановлення товарності господарських операцій.

Відповідно до визначення частини першої статті 3 Господарського кодексу України під господарською діяльністю у цьому Кодексі розуміється діяльність суб'єктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність.

Підпункт 14.1.36 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України визначає господарську діяльність як - діяльність особи, що пов'язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Мета отримання доходу як кваліфікуюча ознака господарської діяльності передбачає наявність розумної економічної причини (ділової мети) під час здійснення господарської діяльності в цілому, а відтак і в кожній господарській операції, з яких складається господарська діяльність платника.

Тобто господарські операції є такими, що вчинені у межах господарської діяльності, лише за наявності розумних економічних причин (ділової мети). Операція, позбавлена таких економічних причин, не підлягає відображенню в податковому обліку.

Слід зазначити, що платник, плануючи господарську діяльність, повинен прагнути до отримання економічного ефекту за рахунок приросту (збереження) активів, а не від мінімізації податкових платежів та зменшення податкового навантаження. Відповідно, операція, яка збільшує витрати платника податків за наявності об'єктивної можливості для їх скорочення, має кваліфікуватися як така, що позбавлена розумної економічної причини.

При цьому при визначенні податкових наслідків господарських операцій необхідно враховувати, що ділова мета господарської операції є недобросовісною у разі домінування податкової мети (зниження податкового навантаження, одержання податкових пільг та переваг тощо) над комерційною метою.

Сукупність установлених судом фактичних даних зі спору свідчить про те, що позивачем оформлювалися операції з надання послуг лише з метою руху активів без їх реального отримання. При цьому суд вважає, що здійснені витрати позивача (які підлягали залученню платником для реального виконання цих операцій) не є співрозмірними з очікуваним доходом з точки зору господарської розумності, а також відсутність у позивача об'єктивної економічної потреби у виконанні цих операцій; фактично розглядувані операції були спрямовані на штучне нарощування товариством кредиторської заборгованості для мінімізації податкових зобов'язань.

На підставі цього суд приходить до висновку про відсутність у спірних операцій ділової мети, що виключає можливість їх відображення у податковому обліку товариства та зумовлює правомірність оспорюваного нарахування.

З огляду на викладене суд вбачає, що надані позивачем первинні документи носять недостовірний характер, оскільки об'єкт оподаткування відсутній, що свідчить про узгодженість дій позивача з його контрагентами.

Наведені у сукупності обставини та досліджені судом документальні докази, суд вважає достатніми для висновку про те, що господарські операції з виконання робіт (надання послуг) фактично не мали реального характеру, замовлення послуг оформлені лише документально та не спрямовані на реальне настання правових наслідків, що обумовлені укладеними договорами.

Тому наявність у позивача необхідних документів, які відповідно до Податкового кодексу України та Закону України «Про бухгалтерській облік та фінансову звітність в Україні», що є підставою для віднесення певних сум до податкового кредиту (податкових накладних, актів виконаних робіт тощо) сама по собі не є підставою для їх включення до складу податкового кредиту, оскільки судом встановлено, що господарських правовідносин у дійсності не було.

Отже, із наданих позивачем документів не можливо встановити зв'язок між його господарською діяльністю, придбанням послуг та їх реалізацією, руху активів, а відтак позивач не довів, що його дії по формуванню податкового кредиту та валових витрат є правомірними.

Суд вважає за необхідне звернути увагу на те, що наслідки порушення податкового законодавства застосовуються незалежно від того, чи визнані відповідні цивільні чи господарські зобов'язання недійсними, оскільки відповідальність за порушення норм податкового законодавства є самостійним видом юридичної відповідальності і застосовується незалежно від відповідальності за порушення правил здійснення господарської діяльності.

Як зазначено в Інформаційному листі Вищого адміністративного суду України від 02.06.2011 р. № 742/11/13-11 установлення факту недійсності, в тому числі нікчемності цивільно-правового правочину, який опосередковує відповідну господарську операцію, не є необхідною умовою для визначення контролюючим органом грошових зобов'язань платнику податків у разі якщо буде встановлено відсутність реального вчинення цієї господарської операції або відсутність зв'язку між такою операцією та господарською діяльністю платника податків.

Під час розгляду справи позивачем не доведено реальне виконання спірних господарських операцій, реальна мета укладення договорів, як і відповідачем не доведено фіктивність підприємств, зокрема, те, що контрагенти позивача були зняті з податкового обліку, а також факт закриття рахунків в установах банків тощо. Проте наведений аналіз копій первинних документів, досліджених у судовому засіданні не дозволяє зробити висновок про реальність оформлених, відповідно до наданих документів господарських відносин.

У зв'язку з вищенаведеним, суд приходить до висновку про відсутність сукупності умов, обставин та підстав з якими Податковий кодекс України у взаємозв'язку з положеннями Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» пов'язують виникнення у позивача права на спірні суми податкового кредиту з ПДВ та валових витрат.

Враховуючи вищенаведене, суд погоджується із висновком податкового органу про те, що в порушення п. 198.2, п. 198.3, п. 198.6 ст. 198, п. 200.1 та п. 200.2 ст. 200 Податкового кодексу України, позивачем занижено податок на додану вартість, що підлягає нарахуванню та сплаті в бюджет в загальній сумі 802 622,00 грн. та податок на прибуток в сумі 842 753,00.

Враховуючи те, що судом не встановлено підстав для скасування податкових повідомлень-рішень від 16.05.2013 р. № , № , відповідно, відсутні підстави для задоволення даних позовних вимог.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Як зазначено в ч. 2 ст. 71 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до ст. 94 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати не підлягають відшкодуванню.

Керуючись вимогами ст.ст. 69-71, 94, 160-163, 167, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва

П О С Т А Н О В И В:

У позові Товариства з обмеженою відповідальністю «ПНС-ГЕМ» відмовити.

Постанова відповідно до ч. 1 ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом.

Постанова може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції протягом десяти днів з дня її отримання особою, яка оскаржує постанову, за правилами, встановленими ст. ст. 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя І.О. Іщук

Повний текст постанови виготовлено 23.02.2016 р.