Справа № 822/6112/15
Суддя: Сапальова Т.В.
Дата ухвалення: 2016-02-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 822/6112/15

Головуючий у 1-й інстанції: Салюк П.І.

Суддя-доповідач: Сапальова Т.В.

23 лютого 2016 року

м. Вінниця

Вінницький апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Сапальової Т.В.

суддів: Боровицького О. А. Граб Л.С.

за участю:

секретаря судового засідання: Литвинюка С.О.,

представників відповідача: Кирилюка В.В., Федючка В.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 на постанову Хмельницького окружного адміністративного суду від 29 грудня 2015 року у справі за адміністративним позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 до Хмельницької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Хмельницькій області про скасування рішення, податкових повідомлень-рішень,

В С Т А Н О В И В :

в листопаді 2015 року фізична особа-підприємець ОСОБА_4 звернулась до Хмельницького окружного адміністративного суду з позовом до Хмельницької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Хмельницькій області про скасування рішення про застосування штрафних санкцій, податкових повідомлень-рішень, вимоги про сплату недоїмки.

Постановою Хмельницького окружного адміністративного суду від 29 грудня 2015 року в задоволенні позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з прийнятим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нову, якою позовні вимоги задовольнити.

Представник позивача в судове засідання не з'явився, хоча був належним чином повідомлений про дату, час та місце апеляційного розгляду справи, що підтверджується матеріалами справи. Відповідно до ч. 4 ст. 196 КАС України неприбуття у судове засідання сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про дату, час і місце апеляційного розгляду, не перешкоджає судовому розгляду справи.

Представники відповідача в судовому засіданні заперечили проти доводів апеляційної скарги, у зв'язку з чим просили залишити її без задоволення, а постанову суду першої інстанції - без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників відповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити, постанову суду першої інстанції скасувати та прийняти нову, якою позовні вимоги задовольнити, виходячи з наступного.

Так, судом першої інстанції встановлено, що на підставі заяви ОСОБА_5, п.п.78.1.13 п.78.1, ст. 78 Податкового кодексу України та наказу Хмельницької ОДПІ №416 від 20.08.2015 року проведена позапланова невиїзна документальна перевірка ФОП ОСОБА_4 щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків і зборів із виплаченої заробітної плати найманим працівникам з 01.08.2012 року по 25.08.2015 року.

За наслідками перевірки складено акт від 01.09.2015 року за №646/22-18-17-03/НОМЕР_1, на підставі якого прийнято податкові повідомлення-рішення від 18.09.2015 року № про збільшення грошового зобов'язання з військового збору на суму 480 грн. та сплату штрафної (фінансової) санкції в розмірі 120 грн., № про збільшення грошового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб на суму 21176,67 грн. та сплату штрафної (фінансової) санкції в розмірі 5294,17 грн., № про сплату штрафної санкції в сумі 510 грн., та рішення від 18.09.2015 року №/425 про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску в сумі 30212,64 грн..

Не погодившись з прийнятими податковими повідомленнями-рішеннями, рішенням про застосування штрафних санкцій та вимогою про сплату недоїмки, позивач звернувся з адміністративним позовом до суду.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що представниками відповідача - суб'єкта владних повноважень було виконано обов'язок, передбачений ч.2 ст. 71 КАС України, оскільки у судовому засіданні представником податкового органу доведено, що прийняті податкові повідомлення-рішення, рішення про застосування штрафних санкцій та вимога про сплату недоїмки є правомірними та об'єктивно прийнятими на підставі чинного законодавства, разом з тим, доводи, викладені у позовній заяві та твердження, наведені представником позивача у судовому засіданні не знайшли свого належного та достатнього обґрунтування, а тому не спростовують факти, викладені в Акті перевірки.

Колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції по суті спору, виходячи з наступного.

Згідно з пунктом 4 статті 7 Кодексу адміністративного судочинства України принципами адміністративного судочинства є змагальність сторін, диспозитивність та офіційне з'ясування всіх обставин у справі.

Принцип офіційного з'ясування всіх обставин справи зобов'язує суд встановити обставини справи для забезпечення прийняття правосудного рішення, в тому числі незалежно від посилань чи доводів сторін.

Згідно з вимогами частини 1 статті 69 Кодексу адміністративного судочинства України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Перевіряючи юридичну та фактичну обґрунтованість мотивів, які покладені суб'єктом владних повноважень в основу прийняття податкового повідомлення-рішення про стягнення суми зобов'язання на підставі акта перевірки, на відповідність вимогам частини 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, суд враховує наступне.

Згідно з пунктом 86.1. статті 86 Податкового кодексу України результати перевірок (крім камеральних та електронних перевірок) оформлюються у формі акта або довідки, які підписуються посадовими особами контролюючого органу та платниками податків або їх законними представниками (у разі наявності). У разі встановлення під час перевірки порушень складається акт. Якщо такі порушення відсутні, складається довідка.

Наказом Державної податкової адміністрації України від 22 грудня 2010 року № 984, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 12 січня 2011 року за №34/18772, - затверджено Порядок оформлення результатів документальних перевірок з питань дотримання податкового, валютного та іншого законодавства (далі - Порядок №984).

Відповідно до пункту 6 розділу І Порядку №984 факти виявлених порушень податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на органи державної податкової служби, викладаються в акті документальної перевірки чітко, об'єктивно та в повній мірі, із посиланням на первинні або інші документи, які зафіксовані в бухгалтерському та податковому обліку, що підтверджують наявність зазначених фактів.

Згідно з пунктом 6 розділу І Порядку №984 факти виявлених порушень податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на органи державної податкової служби, викладаються в акті документальної перевірки чітко, об'єктивно та в повній мірі, із посиланням на первинні або інші документи, які зафіксовані в бухгалтерському та податковому обліку, що підтверджують наявність зазначених фактів.

Підпунктом 5.1 пункту 5 розділу ІІ Порядку №984 визначено, що результати документальної перевірки дотримання податкового законодавства групуються за окремими видами податків і зборів та у розрізі податкових періодів. В цій частині акта (довідки) перевірки відображаються задекларовані платником податків у податковій та іншій звітності показники, результати перевірки цих показників та робиться відповідний запис щодо встановлення або невстановлення порушень. При цьому до акта (довідки) перевірки додаються відповідні аналітичні таблиці.

При цьому, відповідно до вимог підпункту 5.2 пункту 5 розділу ІІ Порядку №984 визначено, що у разі встановлення перевіркою порушень податкового законодавства за кожним відображеним в акті фактом порушення необхідно: чітко викласти зміст порушення з посиланням на конкретні пункти і статті законодавчих актів, що порушені платником податків, зазначити період (місяць, квартал, рік) фінансово-господарської діяльності платника податків та господарську операцію, в результаті якої здійснено це порушення, при цьому додати до акта письмові пояснення посадових осіб платника податків або його законних представників щодо встановлених порушень; зазначити первинні документи, на підставі яких вчинено записи у податковому та бухгалтерському обліку, навести регістри бухгалтерського обліку, кореспонденцію рахунків операцій та інші документи, пов'язані з обчисленням і сплатою податків і зборів, та докази, що підтверджують наявність факту порушення; у разі відсутності первинних документів або ненадання для перевірки первинних та інших документів, що підтверджують факт порушення, зазначити перелік цих документів.

Відповідно до положень статті 3 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» бухгалтерський облік є обов'язковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.

Статтею 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» визначено, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис, аналог власноручного підпису або підпис, прирівняний до власноручного підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

З огляду на вищезазначені положення Порядку №984 та Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», суд дійшов висновку, що підставою для податкового обліку господарських операцій є належним чином оформлені документи бухгалтерського обліку.

Таким чином, при складенні відповідного висновку та відображенні його вподальшому в акті перевірки - не допускається відображення суб'єктивних припущень та висновків щодо дій посадових осіб суб'єкта господарювання, які не підтверджені належними первинними документами, на підставі яких вчинено записи у податковому та бухгалтерському обліку.

При цьому, норми чинного податкового законодавства не передбачають права податкового органу на відображення у акті перевірки необґрунтованих та непідтверджених відомостей, а відтак, і на донарахування податкових зобов'язань лише із заяв фізичних осіб, без підтвердження викладених фактів первинними документами платника податків.

Відповідно до п.п. 14.1.180 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України податковий агент щодо податку на доходи фізичних осіб - юридична особа (її філія, відділення, інший відокремлений підрозділ), самозайнята особа, представництво нерезидента - юридичної особи, інвестор (оператор) за угодою про розподіл продукції, які незалежно від організаційно-правового статусу та способу оподаткування іншими податками та/або форми нарахування (виплати, надання) доходу (у грошовій або негрошовій формі) зобов'язані нараховувати, утримувати та сплачувати податок, передбачений розділом IV цього Кодексу, до бюджету від імені та за рахунок фізичної особи з доходів, що виплачуються такій особі, вести податковий облік, подавати податкову звітність контролюючим органам та нести відповідальність за порушення його норм в порядку, передбаченому статтею 18 та розділом IV цього Кодексу.

Фізична особа-підприємець по відношенню до своїх найманих працівників є податковим агентом, а тому відповідно до вимог чинного законодавства зобов'язана сплачувати податки від імені і за рахунок найманих працівників, вести податковий облік, подавати податкову звітність та нести відповідальність за порушення податкового законодавства.

Таким чином, згідно з вимогами чинного законодавства для встановлення порушень податкового законодавства в частині сплати податку на доходи фізичних осіб, військового збору та єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування необхідно встановити факт перебування особи у трудових відносинах з фізичною особою-підприємцем.

Як встановлено судом з акту перевірки позивача, підставою для висновків про заниження податку на доходи фізичних осіб, військового збору та єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування стала заява гр. ОСОБА_5 №989/Г від 21 травня 2015 року, в якій вказано, що зазначений громадянин працював у фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 на посаді водія без оформлення трудових відносин, здійснював вантажні перевезення автомобілем НОМЕР_2, власником якого є ОСОБА_4, за маршрутом Україна - Італія. За кожен здійснений рейс отримував заробітну плату в розмірі 8000 грн. наручно.

Згідно з наданою копією закордонного паспорта встановлено, що за період з 01.08.2012 року по 03.04.2015 року здійснено 15 рейсів за пунктом перетину кордону Захонь.

Для перевірки гр. ОСОБА_5 надано копію трудової книжки, де фізичною особою-підприємцем ОСОБА_4 30.01.2012 року за №15 здійснено запис про прийняття на роботу водієм за трудовим договором, проте 30.01.2013 року за №16 вказано, що запис зроблено помилково та завірено печаткою.

Водночас, письмова заява ОСОБА_5, копія його закордонного паспорта та трудової книжки, на підставі яких відповідач дійшов висновку про заниження податку з доходів фізичних осіб, військового збору та єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, не є первинними документами, якими зафіксовано перебування ОСОБА_5 у трудових відносинах з позивачем, та які можуть свідчити про допущення порушень податкового законодавства, - ані у розумінні Порядку №984, ані у розумінні Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні».

Податковим кодексом України чітко встановлено перелік документів, необхідний для їх ведення в цілях оподаткування.

Так, згідно з пунктом 44.1 статті 44 Податкового кодексу України для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Таким чином, пояснення гр. ОСОБА_5, на підставі яких відповідач дійшов висновку про заниження податку з доходів фізичних осіб, військового збору та єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, не є первинними документами та не можуть свідчити про допущення порушень податкового законодавства.

Відтак, зазначені пояснення не можна вважати належними і допустимими доказами податкового правопорушення, оскільки твердження гр. ОСОБА_5 про перебування в трудових відносинах з фізичною особою-підприємцем ОСОБА_4, а також про нарахування та (чи) виплату йому необлікованого заробітку у фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 не підкріплені та не підтверджуються жодними належними первинними бухгалтерськими чи іншими фінансово-господарськими документами.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відмову в задоволенні позовних вимог.

Судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного рішення порушено норми матеріального права, а також враховано не всі встановлені у справі обставини, що призвело до неправильного вирішення справи, а тому оскаржувана постанова підлягає скасуванню з прийняттям нового рішення про задоволення позовних вимог.

Згідно зі ст. 202 КАС України підставами для скасування постанови або ухвали суду першої інстанції та ухвалення нового рішення є порушення норм матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи або питання.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, 198, 202, 205, 207, 212, 254 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 задовольнити.

Постанову Хмельницького окружного адміністративного суду від 29 грудня 2015 року скасувати.

Прийняти нову постанову, якою позовні вимоги задовольнити.

Визнати протиправними та скасувати рішення про застосування штрафних санкцій №87/НОМЕР_3 від 05 листопада 2015 року, податкові повідомлення-рішення №/55, №/56, №/57 від 18 вересня 2015 року, вимогу про сплату недоїмки №/408 від 01 вересня 2015 року.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Хмельницької об'єданої державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Хмельницькій області на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 судовий збір в розмірі 3089,97 грн.

Постанова суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст. 212 КАС України.

Постанова суду складена в повному обсязі 01 березня 2016 року.

Головуючий Сапальова Т.В.

Судді Боровицький О. А. Граб Л.С.