Справа № 819/112/16
Суддя: Чепенюк О.В.
Дата ухвалення: 2016-02-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 819/112/16

25 лютого 2016 р.м.Тернопіль

Тернопільський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого - судді Чепенюк О.В.,

при секретарі судового засідання Порплиці Т.В.,

за участю позивача ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Тернополі адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до відділу державної реєстрації актів цивільного стану Тернопільського міського управління юстиції у Тернопільській області про зобов'язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до суду з адміністративним позовом до відділу державної реєстрації актів цивільного стану Тернопільського міського управління юстиції у Тернопільській області (далі - відділ ДРАЦС Тернопільського МУЮ, відповідач), в якому просила зобов'язати відповідача:

- внести зміни до актового запису про народження ОСОБА_3 № 30 від 03 листопада 1947 року, складеного Синявською сільською радою Збаразького району Тернопільської області, а саме в графі про національність батька дитини виправити з «українець» на «поляк»;

- внести зміни до актового запису про шлюб ОСОБА_3 та ОСОБА_4 № 4 від 22 лютого 1975 року, складеного Синявською сільською радою Збаразького району Тернопільської області, а саме в графі про національність нареченої виправити з «українка» на «полька».

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивачкою були виявлені невідповідності в первинному актовому записі про її народження, а саме в написанні відомостей про національність батька, який був поляком, а також в актовому записі про одруження позивачки - у написанні відомостей про національність нареченої, оскільки позивачка також є полькою. Для внесення відповідних виправлень у первинні актові записи ОСОБА_1 зверталася до відділу ДРАЦС Тернопільського МУЮ, проте їй було відмовлено, що стало підставою для звернення до суду.

У судовому засіданні позивачка та її представник позовні вимоги підтримали з підстав, наведених у адміністративному позові. Крім того, позивачка додатково пояснила, що її батько ОСОБА_5 за національністю був поляком, сповідував римо-католицьку віру і проживав на території України, дотримуючись польських традицій. Позивачку батьки також виховували у дусі польських традицій, а тому вона також вважає себе полькою та бажає відновити свою національну самобутність.

Представник відповідача у судове засідання не прибув, проте відповідач подав до суду заяву від 19 лютого 2016 року про розгляд справи за відсутності представника відділу ДРАЦС Тернопільського МУЮ, щодо необхідності задоволення позовних вимог покладався на розсуд суду (а. с. 34).

Згідно із частиною четвертою статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Оскільки відповідач заявив таке клопотання, то адміністративну справу розглянуто та вирішено за відсутності представника відповідача на підставі наявних у ній доказів.

Суд, заслухавши пояснення позивача, представника позивача, дослідивши письмові докази, в тому числі оригінали документів, долучених до позовної заяви, приходить до висновку, що адміністративний позов слід задовольнити повністю з наступних підстав.

Судом встановлено, що в актовому записі про народження ОСОБА_1, дата народження ІНФОРМАЦІЯ_1 року, складеному 03 листопада 1947 року Синявською сільською радою Збаразького району Тернопільської області за № 30, зазначені відомості про національність її батька ОСОБА_5 «українець», що підтверджується витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження позивачки, сформованого 27 січня 2016 року (а. с. 9).

У свідоцтві про народження позивачки серія НОМЕР_1, виданому 15 березня 1995 року на підставі актового запису про народження № 30, складеного 03 листопада 1947 року Синявською сільською радою Збаразького району Тернопільської області, у відомостях про національність батька дитини зазначено «українець» (а. с. 7).

З пояснень позивачки вбачається, що такі відомості вказані помилково, оскільки в дійсності її батько за національністю був поляком та мав польське громадянство, з 1928 року по 1937 рік проживав у Франції, а в подальшому, переїхавши на постійне місце проживання в Україну, приховував свою приналежність до польської національності, побоюючись переслідувань і репресій з боку радянської влади.

Судом досліджено паспорт Республіки Польща серії НОМЕР_2, виданий Генеральним консульством республіки Польща в Парижі на ім'я ОСОБА_5, який народився 1903 року у селі Синява, повіт Збараж, місце проживання - Франція, термін дії паспорта до 20 березня 1939 року (вибірковий переклад з польської мови на українську мову виконано у Перекладацькій конторі м. Тернопіль 05 лютого 2016 року). Із дослідженого документа вбачається, що батько позивачки ОСОБА_5 був громадянином Республіки Польща (а. с. 12-17, 21-22). Крім того, у Повідомленні на отримання карти посвідчення особи сільськогосподарського або промислового працівника no НОМЕР_3 Французької Республіки, виданого на ім'я громадянина ОСОБА_5, який народився ІНФОРМАЦІЯ_2 року у м. Синява, Польща у відомостях про національність власника карти посвідчення особи зазначено «поляк» (вибірковий переклад з французької мови на українську мову виконано у Перекладацькій конторі м. Тернопіль 05 лютого 2016 року) (а. с. 18, 24).

Судом також встановлено, що в актовому записі про шлюб ОСОБА_4 та ОСОБА_3 за № 4, складеному 22 лютого 1975 року Синявською сільською радою Збаразького району Тернопільської області, у відомостях про національність нареченої ОСОБА_3 зазначено «українка», що підтверджується витягом з державного реєстру цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу із зазначенням відомостей про другого з подружжя, сформованого 27 січня 2016 року (а. с. 10).

28 січня 2016 року позивачка зверталася до відділу ДРАЦС Тернопільського МУЮ із заявою про внесення змін до актового запису про її народження № 30 від 03 листопада 1947 року, складеного Синявською сільською радою Збаразького району Тернопільської області, а саме: просила внести зміни до відомостей про національність батька з «українець» на «поляк». Також ОСОБА_1 просила внести зміни до актового запису про свій шлюб № 04 від 22 лютого 1975 року, складеного Синявською сільською радою Збаразького району Тернопільської області, а саме: просила внести зміни до відомостей про національність нареченої з «українка» на «полька». Відповідно до листа відповідача від 28 січня 2016 року № 54/08.1-03-07 ОСОБА_1 відмовлено у зміні її національності та національності її батька через те, що зміна національності чинним законодавством не передбачена, Указ Президента України від 31 грудня 1991 року "Про порядок зміни громадянами України національності", який регулював ці питання, втратив чинність (а. с. 11). У зв'язку з такою відмовою позивачка звернулася до суду.

До спірних правовідносин суд застосовує наступні правові норми.

Відносини, пов'язані з проведенням державної реєстрації актів цивільного стану, внесенням до актових записів цивільного стану змін, їх поновленням і анулюванням, визначення засад діяльності органів державної реєстрації актів цивільного стану регулюються положеннями Закону України "Про державну реєстрацію актів цивільного стану" від 01 липня 2010 року № 2398-VI (далі - Закон № 2398-VІ).

Відповідно до статті 6 Закону № 2398-VІ відділи державної реєстрації актів цивільного стану проводять державну реєстрацію народження фізичної особи та її походження, шлюбу, розірвання шлюбу, зміни імені, смерті, вносять зміни до актових записів цивільного стану, поновлюють та анулюють їх; формують Державний реєстр актів цивільного стану громадян, ведуть його, зберігають архівний фонд; здійснюють відповідно до законодавства інші повноваження.

Згідно зі статтею 22 Закону № 2398-VІ внесення змін до актового запису цивільного стану проводиться відповідним органом державної реєстрації актів цивільного стану за наявності достатніх підстав. За наслідками перевірки зібраних документів орган державної реєстрації актів цивільного стану складає обґрунтований висновок про внесення змін до актового запису цивільного стану або про відмову в цьому. У разі відмови у внесенні змін до актового запису цивільного стану у висновку вказуються причини відмови та зазначається про можливість її оскарження в судовому порядку.

Внесення змін до актового запису цивільного стану проводиться, зокрема, за заявою особи, щодо якої складено актовий запис, спадкоємців померлого. Заява про внесення змін до актового запису цивільного стану подається до відповідного органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем проживання заявника, а у випадках, передбачених законодавством, - за місцем зберігання актового запису цивільного стану (частини друга, третя статті 22 Закону № 2398-VІ).

Внесення змін до актових записів цивільного стану, які складено органами державної реєстрації актів цивільного стану України, проводиться відділами державної реєстрації актів цивільного стану районних, районних у містах, міських (міст обласного значення), міськрайонних, міжрайонних управлінь юстиції у випадках, передбачених чинним законодавством, відповідно до Правил внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання, затверджених наказом Міністерства юстиції України № 96/5 від 12 січня 2011 року, зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 14 січня 2011 року за № 55/18793 (далі - Правила).

У разі відмови у внесенні змін до актових записів цивільного стану у висновку відділу державної реєстрації актів цивільного стану вказуються причини відмови та зазначається про можливість оскарження його у судовому порядку (пункт 1.1 Правил).

Відповідно до пункту 2.13.2 Правил, підставою для внесення змін в актові записи цивільного стану є постанова адміністративного суду.

Згідно з пунктом 2.16.7 Правил на підставі рішення суду про внесення змін, доповнень або виправлень в актові записи цивільного стану вносяться відповідні зміни, які зазначені в рішенні суду.

Статтею 3 Рамкової конвенції Ради Європи про захист національних меншин (ратифікованої Законом України № 703/97-ВР від 09 грудня 1997 року) передбачено, що кожна особа, яка належить до національної меншини, має право вільно вирішувати, вважатися їй чи не вважатися такою, і таке рішення або здійснення прав у зв'язку з ним не повинно зашкоджувати такій особі.

Частиною другою статті 300 Цивільного кодексу України передбачено, що фізична особа має право на збереження своєї національної, культурної, релігійної, мовної самобутності, а також право на вільний вибір форм та способів прояву своєї індивідуальності, якщо вони не заборонені законом та не суперечать моральним засадам суспільства.

Згідно з положеннями статей 1, 3 Закону України «Про національні меншини в Україні» від 25 червня 1992 року № 2494-XII Україна гарантує громадянам республіки незалежно від їх національного походження рівні політичні, соціальні, економічні та культурні права і свободи, підтримує розвиток національної самосвідомості й самовиявлення. Усі громадяни України користуються захистом держави на рівних підставах. При забезпеченні прав осіб, які належать до національних меншин, держава виходить з того, що вони є невід'ємною частиною загальновизнаних прав людини. До національних меншин належать групи громадян України, які не є українцями за національністю, виявляють почуття національного самоусвідомлення та спільності між собою.

Відповідно до статті 11 Закону України «Про національні меншини в Україні» громадяни України мають право вільно обирати та відновлювати національність.

Як вбачається з позовної заяви та доданих до неї матеріалів, пояснень позивачки її батько ОСОБА_5 до 20 березня 1939 року був громадянином Республіки Польща, за національністю - поляком, що підтверджується паспортом Республіки Польща серії НОМЕР_2, виданим на ім'я ОСОБА_5 (а. с. 12-17, 21-22), а також Повідомленням на отримання карти посвідчення особи сільськогосподарського або промислового працівника no НОМЕР_3 Французької республіки, виданого на ім'я громадянина ОСОБА_5 (а. с. 18, 24).

Позивачка ОСОБА_1 виявила бажання встановити (відновити) національність свого батька та, відповідно, свою національність. Таким чином, враховуючи наведені обставини, та з метою забезпечення реалізації права особи вільно обирати та відновлювати національність, а також те, що позивачка бажає встановити свою національну приналежність, а саме обрати національність свого батька, та вважає себе полькою, суд приходить до переконання про необхідність внесення змін до актового запису про народження ОСОБА_3 за № 30 від 03 листопада 1947 року, а саме в графі про національність батька дитини ОСОБА_5 виправити з «українець» на «поляк», а також до актового запису про шлюб ОСОБА_3 та ОСОБА_4 за № 04 від 22 лютого 1975 року, а саме в графі про національність нареченої ОСОБА_3 виправити з «українка» на «полька». Позовні вимоги підлягають до задоволення в повному обсязі.

Керуючись статтями 2, 11, 86, 160-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов задовольнити повністю.

Зобов'язати відділ державної реєстрації актів цивільного стану Тернопільського міського управління юстиції в Тернопільській області внести зміни до актового запису про народження ОСОБА_3 (ІНФОРМАЦІЯ_1) за № 30, складеного 03 листопада 1947 року Синявською сільською радою Збаразького району Тернопільської області, змінивши відомості про національність батька дитини ОСОБА_5 з «українець» на «поляк», а також внести зміни до актового запису про шлюб ОСОБА_3 та ОСОБА_4 за № 4, складеного 22 лютого 1975 року Синявською сільською радою Збаразького району Тернопільської області, змівши відомості про національність нареченої ОСОБА_3 з «українка» на «полька».

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого статтею 186 КАС України, якщо таку апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Львівського апеляційного адміністративного суду через Тернопільський окружний адміністративний суд. Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 КАС України (оголошення вступної та резолютивної частини постанови), а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Повний текст постанови складений 29 лютого 2016 року.

Головуючий суддя Чепенюк О.В.

копія вірна

Суддя Чепенюк О.В.