Справа № 2-а-6666/09/0670
Суддя: Федотов І.В.
Дата ухвалення: 2011-02-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 2-а-6666/09/0670 Головуючий у 1-й інстанції: Кузьменко Л.В.
Суддя-доповідач: ОСОБА_1
У Х В А Л А

Іменем України

"10" лютого 2011 р. м. Київ

Колегія суддів Київського апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді Федотова І.В.,

суддів Бабенка К.А., Мельничука В.П.,

секретарі Конюшенко Л.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в приміщенні суду апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у м. Житомирі на постанову Житомирського окружного адміністративного суду від 23 грудня 2009 року у справі за адміністративним позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 до Державної податкової інспекції у м. Житомирі про визнання недійсним податкового повідомлення-рішення,-

ВСТАНОВИЛА:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_2 (далі позивач) звернулося до Житомирського окружного адміністративного суду з позовом до Державної податкової інспекції у м. Житомирі (далі відповідач) про скасування податкового повідомлення-рішення від 26.08.2009р. №/0.

Постановою Житомирського окружного адміністративного суду від 23 грудня 2009 року позов задоволено.

Не погоджуючись з зазначеним судовим рішенням, відповідача подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову суду першої інстанції, як таку, що постановлена з порушенням норм матеріального та процесуального права, та не повно відображає обставини справи, вказавши, що у позивача було відсутнє право включати до складу податкового кредиту за червень 2009 року податкові накладні за лютий березень 2009 року.

Сторони, будучи належним чином повідомлені про час і місце апеляційного розгляду, в судове засідання не зявились і не вирішили питання свого представництва, що не перешкоджає слуханню відповідно до вимог ч. 4 ст. 196 КАС України і судова колегія, відповідно до ч.6 ст.12, ч.1 ст.41 КАС України, не здійснює фіксування судового процесу.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду доповідача, пояснення учасників судового процесу, які зявилися у судове засідання, перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно з п.1 ч.1 ст.198, ч.1 ст. 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає скаргу без задоволення, а постанову суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Суд першої інстанції всебічно, повно та обєктивно розглянув справу, правильно встановив обставини справи, дав правильну правову оцінку наданим доказам і прийшов до обґрунтованого висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем податкові накладні, зобовязання за якими були включені до складу податкового кредиту у черні 2009 року, були отримані позивачем в цьому ж місяці ж місяці, такі накладні оформлені належним чином, тому податковий кредит позивача за червень 2009 року було сформовано правомірно.

Підпунктом 7.4.1 п. 7.4 ст.7 Закону України «Про податок на додану вартість»встановлено, що податковий кредит звітного періоду визначається виходячи із договірної (контрактної) вартості товарів (послуг), але не вище рівня звичайних цін, у разі, якщо договірна ціна на такі товари (послуги) відрізняється більше ніж на 20 відсотків від звичайної ціни на такі товари (послуги), та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою п. 6.1 ст.6 та ст.8-1 цього Закону, протягом такого звітного періоду.

Зазначена правова норма не встановлює заборону на включення сум податку на додану вартість до податкового кредиту наступних звітних періодів, оскільки саме таке (або аналогічне) визначення у даній податковій нормі відсутнє.

Відповідно до вимог пп. 7.2.6 ст. 7 Закону України «Про податок на додану вартість», податкова накладна видається платником податку, який поставляє товари (послуги), на вимогу їх отримувача та є підставою для нарахування податкового кредиту.

У разі відмови з боку постачальника товарів (послуг) надати податкову накладну або при порушенні ним порядку її заповнення, отримувач таких товарів (послуг) має право додати до податкової декларації за звітний податковий період заяву зі скаргою на такого постачальника, яка є підставою для включення сум цього податку до складу податкового кредиту. До заяви додаються копії товарних чеків або інших розрахункових документів, що засвідчують факт сплати податку внаслідок придбання таких товарів (послуг).

Підпунктом 7.4.5 ст. 7 Закону України «Про податок на додану вартість»визначено, що не підлягають включенню до складу податкового кредиту суми сплаченого (нарахованого) податку у зв'язку з придбанням товарів (послуг), не підтверджені податковими накладними чи митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з підпунктом 7.2.6 цього пункту).

Так, п.п. 7.2.6 передбачено право (а не обовязок) платника податку на можливість включення сум до податкового кредиту без податкових накладних, та обумовлено зазначене право поданням скарги.

Факт належного оформлення податкових накладних позивача за лютий березень відповідачем не заперечувався.

Колегія звертає увагу на приписи пункту 7.4 ст. 7 Закону України «Про податок на додану вартість», якими встановлено обмеження на можливість включення сум податку на додану вартість до податкового кредиту.

Враховуючи зазначене, а також порядок визначення дати виникнення права на податковий кредит, колегія судів приходить до висновку, що сума ПДВ за податковими накладними, отриманими із запізненням включається до податкового кредиту того звітного періоду, в якому фактично отримана податкова накладна. Зазначена сума має відображатися у податковій декларації з ПДВ за поточний звітний період.

Судом вбачається, що при цьому не відбувається коригування раніше відображеного податкового кредиту, тому у позивача не виникає обовязку подання уточнюючого розрахунку до декларації, оскільки право на віднесення сум до податкового кредиту виникає або в момент списання коштів, або в момент отримання податкової накладної (п.п. 7.5.1 ст. 7 Закону України «Про податок на додану вартість»).

Нормами пункту 7.4.5 вищезазначеного Закону прямо встановлено заборону на віднесення до податкового кредиту сум, не підтверджених податковими накладними, у звязку з чим віднесення сум податку до податкового кредиту в момент отримання податкової накладної вбачається правомірним.

Крім того, термін «право», вжитий у підпункті 7.5.1, не може визначати обовязок на віднесення сум до податкового кредиту саме за першою подією, та обмежувати період віднесення сум до податкового кредиту періодом сплати коштів.

За таких обставин, оскільки доводи апеляційної скарги спростовуються висновками суду першої інстанції та матеріалами справи, а суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та постановив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, судова колегія залишає його без змін.

Керуючись ст.ст. 160, 195, 198, 200, 205, 206, 254 КАС України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у м. Житомирі залишити без задоволення, а постанову Житомирського окружного адміністративного суду від 23 грудня 2009 року без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня її складання в повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя: І.В. Федотов

Судді: К.А. Бабенко

ОСОБА_3

Повний текст ухвали виготовлено 10.02.2011 року.