Справа № 495/8067/14-а
Суддя: Шевчук Ю. В.
Дата ухвалення: 2016-02-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 495/8067/14-а
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.02.2016 м. Білгород - Дністровський

Білгород - Дністровський міськрайонний суд Одеської області

у складі : головуючої судді Шевчук Ю.В.,

при секретарі Мамончик К.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Білгород-Дністровський клопотання третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_1 про закриття провадження у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Укрбудінвест» до Затоківської селищної ради Білгород-Дністровської міської ради Одеської області, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору - ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_16, ОСОБА_17, ОСОБА_18, ОСОБА_19, ОСОБА_20, ОСОБА_21, ОСОБА_22, ОСОБА_23, ОСОБА_24, ОСОБА_25, ОСОБА_26, ОСОБА_27, ОСОБА_28, ОСОБА_29, ОСОБА_30, ОСОБА_31, ОСОБА_32, ОСОБА_33, ОСОБА_34, ОСОБА_35, ОСОБА_36, ОСОБА_37, ОСОБА_38, ОСОБА_39, ОСОБА_40, ОСОБА_41, ОСОБА_42, ОСОБА_43, ОСОБА_44, ОСОБА_45, ОСОБА_46, ОСОБА_47, ОСОБА_48, ОСОБА_49, ОСОБА_50, ОСОБА_51, ОСОБА_52, ОСОБА_53, ОСОБА_54, ОСОБА_55, ОСОБА_56, ОСОБА_57, ОСОБА_58, ОСОБА_59, ОСОБА_60, ОСОБА_61, ОСОБА_62, ОСОБА_63, ОСОБА_64, ОСОБА_65, ОСОБА_66, ОСОБА_67, ОСОБА_68, ОСОБА_69, ОСОБА_70, ОСОБА_71, ОСОБА_72, ОСОБА_73, ОСОБА_74, ОСОБА_75, ОСОБА_76, ОСОБА_77, ОСОБА_78, ОСОБА_79, ОСОБА_80, ОСОБА_81, ОСОБА_82, ОСОБА_83, ОСОБА_84, ОСОБА_85, ОСОБА_86 про визнання протиправними та скасування рішень,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом до Затоківської селищної ради Білгород-Дністровської міської ради Одеської області, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору - ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_16, ОСОБА_17, ОСОБА_18, ОСОБА_19, ОСОБА_20, ОСОБА_21, ОСОБА_22, ОСОБА_23, ОСОБА_24, ОСОБА_25, ОСОБА_26, ОСОБА_27, ОСОБА_28, ОСОБА_29, ОСОБА_30, ОСОБА_31, ОСОБА_32, ОСОБА_33, ОСОБА_34, ОСОБА_35, ОСОБА_36, ОСОБА_37, ОСОБА_38, ОСОБА_39, ОСОБА_40, ОСОБА_41, ОСОБА_42, ОСОБА_43, ОСОБА_44, ОСОБА_45, ОСОБА_46, ОСОБА_47, ОСОБА_48, ОСОБА_49, ОСОБА_50, ОСОБА_51, ОСОБА_52, ОСОБА_53, ОСОБА_54, ОСОБА_55, ОСОБА_56, ОСОБА_57, ОСОБА_58, ОСОБА_59, ОСОБА_60, ОСОБА_61, ОСОБА_62, ОСОБА_63, ОСОБА_64, ОСОБА_65, ОСОБА_66, ОСОБА_67, ОСОБА_68, ОСОБА_69, ОСОБА_70, ОСОБА_71, ОСОБА_72, ОСОБА_73, ОСОБА_74, ОСОБА_75, ОСОБА_76, ОСОБА_77, ОСОБА_78, ОСОБА_79, ОСОБА_80, ОСОБА_81, ОСОБА_82, ОСОБА_83, ОСОБА_84, ОСОБА_85, ОСОБА_86 про визнання протиправними та скасування рішень, вказуючи, що Затоківською селищною радою Білгород-Дністровської міської ради Одеської області 22 вересня 2014 року були прийняті рішення щодо надання дозволу на складання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для індивідуального дачного будівництва фізичним особам, які залучені до участі у цій справі в якості третіх осіб, а 29 грудня 2014 року були прийняті рішення, якими затверджено вказані проекти землеустрою. Ці рішення позивач вважає такими, що прийняті з порушенням норм діючого законодавства, тобто такими, що підлягають скасуванню, оскільки раніше, рішенням Затоківської селищної ради №218 від 04.06.2008 року «Про затвердження ТОВ «Укрбудінвест» містобудівного обґрунтування для розміщення пляжно-розважального комплексу у Лиманському районі смт. Затока, було затверджено містобудівне обґрунтування ТОВ «Укрбудінвест» саме на земельну ділянку, щодо якої фізичним особам - третім особам у даній справі, надано дозволи на складання проекту землеустрою щодо відведення цієї земельної ділянки у власність для індивідуального дачного будівництва та затверджено ці проекти. Крім того, як вказує позивач, під час прийняття оспорюваних ним рішень, на спірну земельну ділянку були накладені арешти, що також свідчить про неправомірність вказаних рішень Затоківської селищної ради. На підставі викладеного позивач просить суд визнати протиправними та скасувати рішення Затоківської селищної ради від 22.09.2014 року та від 29.12.2014 року.

У судовому засіданні третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_1 заявила клопотання про закриття провадження у справі, та просила закрити провадження у справі, мотивуючи своє клопотання наступним. Відповідно до статті 9 Конституції України, органи державної влади та місцевого самоврядування зобов'язані діяти тільки на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією й законами України. Відповідно до статті 8 Конституції України, статті 8 КАС України та ч.1 ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 року, суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема,людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави, застосовує цей принцип з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини. Відповідно до ч.1 ст.6 КАС України, кожному гарантується право на захист його, свобод та інтересів незалежним та неупередженим судом, ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи в адміністративному суді, до підсудності якого вона віднесена. Відповідно до ст.17 КАС України до компетенції адміністративних судів відносяться, та підлягають розгляду в порядку адміністративного судочинства: спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів - правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності; спори з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби; спори між суб'єктами владних повноважень з приводу реалізації їхньої компетенції у сфері управління, у тому числі : делегованих повноважень, а також спори, які виникають з приводу укладання та виконання адміністративних договорів; спори за зверненням суб'єкта владних повноважень у випадках, встановлених законом; спори щодо правовідносин, пов'язаних з виборчим процесом чи процесом референдуму. Відповідно до ч.1 ст.18 КАС України, місцевим загальним судам як адміністративним судам підсудні адміністрації справи, у яких однією зі сторін є орган чи посадова особа місцевого самоврядування, посадові службова особа органу місцевого самоврядування, крім тих, які підсудні окружним адміністративним судам. Згідно Рішення Конституційного Суду від 01.04.2010р., № 10-рп/2010 "У справ конституційним поданням Вищого адміністративного суду України щодо офіційного тлумачення» положень частини першої статті 143 Конституції України, пунктів "а", "б", "в", "г" статті Земельного кодексу України, пункту 1 частини першої статті 17 Кодексу адміністративного судочинства України", положення пункту 1 частини першої статті 17 Кодексу адміністративного судочинства України стосовно поширення компетенції адміністративних судів на спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності, слід розуміти так : до публічно-правових спорів, на які поширюється юрисдикція адміністративних судів, належать земельні спори фізичних чи юридичних осіб з органом місцевого самоврядування як суб'єктів владних повноважень, пов'язані з оскарженням його рішень, дій чи бездіяльності. Згідно ч.1,2 ст.244-2 КАС України, висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 237 цього Кодексу (неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах; неоднакові застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм процесуального права - оскарженні судового рішення, яке перешкоджає подальшому провадженню у справі або і прийнято з порушенням правил підсудності справ або встановленої законом юрисдикції адміністративних судів), є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Невиконання судових рішень тягне за собою відповідальність, установлену законом.

Далі, як вказує ОСОБА_1, згідно ухвали Верховного Суду України від 18.05.2011 року по справі № 6-24205св, якщо у справі виник публічно-правовий спір (визнання незаконними дій селищної ради щодо незатвердження проекту відведення земельної ділянки, та встановлення наслідків таких і селищної ради щодо розгляду проекту відведення земельної ділянки є владними управлінськими функціями органу місцевого самоврядування) між фізичною особою і органом місцем самоврядування щодо оскарження його дій при здійсненні владних управлінських функцій на основі законодавства, на який на підставі п. 1 ч. 2 ст. 17 КАС України поширюється компетенція адміністративних судів, справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства. Але, згідно із висновком щодо застосування норм права, викладеного у постанові Верховного Суду України від 24.02.2015 року по справі № 21-34а15, від 17.02.2015 року по справі № 21-551а14, від 11 листопада 2014 року по справі № 21-493а14, від 09.12.2014 року по справі 21-308а14, якщо у разі прийняття суб'єктом владних повноважень рішення про передачу земельних ділянок у власність чи оренду (тобто ненормативного акта, який вичерпує свою дію після реалізації) подальше оспорювання правомірності набуття фізичною чи юридичною особою земельної ділянки має вирішуватися у порядку цивільної (господарської) юрисдикції, оскільки виникає спір про право цивільне. Із врахуванням висновку щодо застосування норм права, викладеного у постанові Верховного Суду України із зворотною правовою позицією, вказаної у рішенні Конституції Суду від 01.04.2010, № 10-рп/2010, на думку ОСОБА_1, можна вважати, що в цьому випадку рішення Конституційного Суду України - єдиного органу конституційної юрисдикції в Україні згідно з ч.1 ст.1 Зав України, від 16.10.1996, № 422/96-ВР "Про Конституційний Суд України" та Верховного Суду України, який є найвищим судовим органом у системі судів загальної юрисдикції згідно ст.17 та ч.1 ст.38 Закону України, від 07.07.2010, № 2453-УІ "Про судоустрій і статус суддів» є нормативно-правовими актами та не можуть конкурувати між собою за юридичною силою в порядку ч.4 ст.9 КАС України, так як вони є актами судової влади різних юрисдикцій. Таким чином, правовідносини, яки виникли між сторонами стосуються прийняття суб'єктом владних повноважень рішення про передачу земельних ділянок у власність (тобто ненормативного акта, який вичерпує свою дію після його реалізації) та подальшого оспорювання правомірності набуття фізичною особою спірної земельної ділянки. Окрім того, як вказує ОСОБА_1, згідно роз'яснень, що містяться у п. 7 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.03.2013 № З «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ», земельні відносини, суб'єктами яких є фізичні чи юридичні особи, органи місцевого самоврядування, органи державної влади, а об'єктами - землі у межах території України, земельні ділянки та права на них, у тому числі на земельні частки (паї), регулюються земельним і цивільним законодавством на принципах забезпечення юридичної рівності прав їх учасників, забезпечення гарантій прав на землю (стаття 1 ЦК, статті 2, 5 Земельного кодексу України). Захист судом прав на землю у цих відносинах здійснюється способами, визначеними статтями 16, 21, 393 ЦК, статтею 152 ЗК, у тому числі шляхом визнання недійсними рішень органів виконавчої влади, органів місцевого самоврядування. Тобто, відповідно до цього спори, що виникають із земельних відносин, у яких хоча б однією зі сторін є фізична особа, незважаючи на участь у них суб'єкта владних повноважень, згідно зі статтею 15 ЦПК розглядаються в порядку цивільного судочинства. Це стосується, наприклад, позовів про визнання недійсними рішень органів виконавчої влади, органів місцевого самоврядування щодо видання дозволу на виготовлення (розроблення) проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, вирішення інших питань, що відповідно до закону необхідні для набуття і реалізації права на землю, про надання чи передачу земельної ділянки у власність або користування чи не вирішення цих питань, припинення права власності чи користування землею (статті 116, 118, 123, 128, 131, 144, 146, 147, 149, 151 ЗК та інші), крім спорів, передбачених частиною першою статті 16 Закону України від 17 листопада 2009 року № 1559-VI "Про відчуження земельних ділянок, інших об'єктів нерухомого майна, що на них розміщені, які перебувають у приватній власності, для суспільних потреб чи з мотивів суспільної необхідності", про цивільну відповідальність за порушення земельного законодавства (статті 210, 211 ЗК), про повернення самовільно зайнятих земельних ділянок (стаття 212 ЗК). На підставі викладеного ОСОБА_1 просить суд закрити провадження по даній адміністративній справі справ.

Представник позивача ТОВ «Укрбудінвест» у судовому засіданні не погодилась з даним клопотанням та просила суд відмовити у його задоволенні, оскільки вважає його необґрунтованим, недоведеним, тобто такими, що не ґрунтується на законі.

Представник відповідача Затоківської селищної ради Білгород-Дністровської міської ради Одеської області у судове засідання не зявився, про час та місце судового засідання був сповіщений належним чином, що підтверджується відповідною телефонограмою у матеріалах справи, причину своєї неявки суду не повідомив, будь-яких заяв на адресу суду не надавав.

Треті особи які не заявляють самостійних вимог на предмет спору - ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_16, ОСОБА_17, ОСОБА_18, ОСОБА_19, ОСОБА_20, ОСОБА_21, ОСОБА_22, ОСОБА_23, ОСОБА_24, ОСОБА_25, ОСОБА_26, ОСОБА_27, ОСОБА_28, ОСОБА_29, ОСОБА_30, ОСОБА_31, ОСОБА_32, ОСОБА_33, ОСОБА_34, ОСОБА_35, ОСОБА_36, ОСОБА_37, ОСОБА_38, ОСОБА_39, ОСОБА_40, ОСОБА_41, ОСОБА_42, ОСОБА_43, ОСОБА_44, ОСОБА_45, ОСОБА_46, ОСОБА_47, ОСОБА_48 ОСОБА_87, ОСОБА_49, ОСОБА_50, ОСОБА_51, ОСОБА_52, ОСОБА_53, ОСОБА_54, ОСОБА_55, ОСОБА_56, ОСОБА_57, ОСОБА_58, ОСОБА_59, ОСОБА_60, ОСОБА_61, ОСОБА_62, ОСОБА_63, ОСОБА_64, ОСОБА_65, ОСОБА_66, ОСОБА_67, ОСОБА_68, ОСОБА_69, ОСОБА_70, ОСОБА_71, ОСОБА_72, ОСОБА_73, ОСОБА_74, ОСОБА_75, ОСОБА_76, ОСОБА_77, ОСОБА_78, ОСОБА_79, ОСОБА_80, ОСОБА_81, ОСОБА_82, ОСОБА_83, ОСОБА_84, ОСОБА_85, ОСОБА_86 у судове засідання не зявились, раніше надали на адресу суду заяви, згідно яких просили суд розглядати дану справу без їх присутності, та вказали, що заперечують проти задоволення позову.

Вивчивши матеріали справи, заслухавши представника позивача, представника третьої особи ОСОБА_1 ОСОБА_88, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного.

Клопотання про закриття провадження у справі ОСОБА_1 мотивоване посиланням на ч.1, 2 статті 244-2, яка передбачає, що Висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 и 2 частини першої статті 237 цього Кодексу, є обовязковим для всіх субєктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Як правовий висновок, який є обовязковим для застосування у даному випадку, ОСОБА_1 наводить ухвалу Верховного Суду України від 18.05.2011 року по справі № 6-24205св, а також постанову Верховного суду України від 24.02.2015 року по справі № 21-34а-15, постанову Верховного суду України від 17.02.2015 року по справі № 21-551а14, постанову Верховного суду України від 11.11.2014 року по справі № 21-493а14, постанову Верховного суду України від 09.12.2014 року по справі № 21-308а14, згідно яких, у разі прийняття суб'єктом владних повноважень рішення про передачу земельних ділянок у власність чи оренду (тобто ненормативного акта, який вичерпує свою дію після реалізації) подальше оспорювання правомірності набуття фізичною чи юридичною особою земельної ділянки має вирішуватися у порядку цивільної (господарської) юрисдикції, оскільки виникає спір про право цивільне. Тобто, як вказує у своєму клопотанні ОСОБА_1, правовідносини, які виникли між сторонами у даній справі, стосуються прийняття суб'єктом владних повноважень рішення про передачу земельних ділянок у власність (тобто ненормативного акта, який вичерпує свою дію після його реалізації) та подальшого оспорювання правомірності набуття фізичною особою спірної земельної ділянки.

Ретельно дослідивши матеріали справи, доводи, викладені у клопотанні ОСОБА_1 щодо закриття провадження, суд приходить до наступних висновків.

Згідно ч. 2 статті 244-2 КАС України, висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Суд має право відступити від правової позиції, викладеної у висновках Верховного Суду України, з одночасним наведенням відповідних мотивів.

Так, в постановах Верховного суду України, на які, як обовязкові для застосування судом, посилається ОСОБА_1, йдеться про прийняття рішень суб'єктом владних повноважень щодо передачі земельних ділянок у власність чи оренду (тобто ненормативного акта, який вичерпує свою дію після реалізації), а також йдеться про те, що правовідносини, які виникли між сторонами у даній справі, стосуються прийняття суб'єктом владних повноважень рішення про передачу земельних ділянок у власність (тобто ненормативного акта, який вичерпує свою дію після його реалізації) та подальшого оспорювання правомірності набуття фізичною особою спірної земельної ділянки.

Однак, предметом оскарження в даній адміністративній справі є рішення Затоківської селищної ради Білгород-Дністровської міської ради Одеської області щодо надання дозволів на складання проекту землеустрою щодо відведення спірних земельних ділянок у власність для індивідуального дачного будівництва третім особам у даній справі, а також, рішення щодо затвердження проектів землеустрою щодо відведення спірних земельних ділянок.

Будь-яких доказів на підтвердження того, що оспорювані позивачем рішення є реалізованими, тобто вичерпали свою дію, і на підставі цих рішень оформлено право власності на спірні земельні ділянки, суду сторонами не надано, що не узгоджується з викладеним у постановах Верховного Суду України, на які посилається у своєму клопотанні ОСОБА_1

Таки чином, у відповідності до вимог ч. 2 статі 244-2 КАС України, суд відступає від правової позиції, яка викладена у висновках та постановах Верховного Суду України, на які посилається ОСОБА_1 з одночасним наведенням відповідних мотивів, які вказані вище.

Враховуючи вищевикладене, а саме, факт того, що у суду відсутні докази на підтвердження реалізації оспорюваних позивачем рішень, тобто відсутні докази того, що право власності на спірні земельні ділянки є оформленим, що є обовязковою умовою для застосування постанов, на які посилається позивачка, суд вважає, що клопотання ОСОБА_1 про закриття провадження у справі є недоведеними, необґрунтованим, та таким, що не ґрунтується на законі.

Керуючись ст.ст. 158, 159, 160-163, 244-2 КАС України, суд -

УХВАЛИВ:

У задоволенні клопотання третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_1 про закриття провадження у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Укрбудінвест» до Затоківської селищної ради Білгород-Дністровської міської ради Одеської області, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору - ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_16, ОСОБА_17, ОСОБА_18, ОСОБА_19, ОСОБА_20, ОСОБА_21, ОСОБА_22, ОСОБА_23, ОСОБА_24, ОСОБА_25, ОСОБА_26, ОСОБА_27, ОСОБА_28, ОСОБА_29, ОСОБА_30, ОСОБА_31, ОСОБА_32, ОСОБА_33, ОСОБА_34, ОСОБА_35, ОСОБА_36, ОСОБА_37, ОСОБА_38, ОСОБА_39, ОСОБА_40, ОСОБА_41, ОСОБА_42, ОСОБА_43, ОСОБА_44, ОСОБА_45, ОСОБА_46, ОСОБА_47, ОСОБА_48, ОСОБА_49, ОСОБА_50, ОСОБА_51, ОСОБА_52, ОСОБА_53, ОСОБА_54, ОСОБА_55, ОСОБА_56, ОСОБА_57, ОСОБА_58, ОСОБА_59, ОСОБА_60, ОСОБА_61, ОСОБА_62, ОСОБА_63, ОСОБА_64, ОСОБА_65, ОСОБА_66, ОСОБА_67, ОСОБА_68, ОСОБА_69, ОСОБА_70, ОСОБА_71, ОСОБА_72, ОСОБА_73, ОСОБА_74, ОСОБА_75, ОСОБА_76, ОСОБА_77, ОСОБА_78, ОСОБА_79, ОСОБА_80, ОСОБА_81, ОСОБА_82, ОСОБА_83, ОСОБА_84, ОСОБА_85, ОСОБА_86 про визнання протиправними та скасування рішень відмовити.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до апеляційного адміністративного суду Одеської області через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги протягом 5 днів з дня її проголошення.

Суддя: