Справа № 815/6740/15
Суддя: Осіпов Ю.В.
Дата ухвалення: 2016-02-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
----------------------
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 лютого 2016 р.м.ОдесаСправа № 815/6740/15

Категорія: 3.5 Головуючий в 1 інстанції: Тарасишина О.М.

Одеський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді - Осіпова Ю.В.,

суддів - Золотнікова О.С., Скрипченка В.О.,

при секретарі Кіселик Д.С.,

за участю представників апелянта - адвокатів Вдовіченко Г.М. і Бєлих О.В. та представників відповідача Федорчука Р.В. і Хайрутдінової О.І., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі апеляційну скаргу ОСОБА_5 на постанову Одеського окружного адміністративного суду від 15 грудня 2015 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_5 до Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій в Одеській області та Київського районного відділу ГУ Державної служби України з надзвичайних ситуацій в Одеській області про визнання протиправними дій та скасування припису,-

В С Т А Н О В И В:

26.11.2015р. ОСОБА_5 звернувся до Одеського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до ГУ ДСНС України в Одеській області та Київського районного відділу ГУ ДСНС України в Одеській області, в якому просив суд:

- визнати протиправними дії ГУ ДСНС України в Одеській області та Київського РВ ГУ ДСНС України в Одеській області щодо проведення перевірки дотримання вимог у сфері пожежної і техногенної безпеки, а також щодо складання Акту перевірки додержання (виконання) вимог законодавства у сферах пожежної і техногенної безпеки №319 від 13.11.2015р.

- визнати протиправним та скасувати припис Київського РВ ГУ ДСНС України в Одеській області №306 від 17.11.2015р. про усунення порушень вимог законодавства у сфері пожежної, техногенної безпеки та цивільного захисту.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що на думку позивача, відповідачем було порушено порядок призначення та проведення планової перевірки, тому у останнього фактично не виникло права на проведення перевірки фізичних осіб, які не є приватними підприємцями -суб'єктами господарської діяльності, в зв'язку із чим, всі ці дії відповідача, пов'язані із проведенням даної перевірки та складанням Акту перевірки є протиправними, а тому, відповідно, і його спірний припис є неправомірним та підлягає скасуванню.

Постановою Одеського окружного адміністративного суду від 15 грудня 2015 року у задоволені адміністративного позову ОСОБА_5 відмовлено у повному обсязі.

Не погоджуючись з вищезазначеною постановою суду 1-ї інстанції, ОСОБА_5 23.12.2015р. подав апеляційну скаргу, в якій зазначив, що судом, при винесенні оскаржуваної постанови було грубо порушено норми матеріального та процесуального права, просив скасувати постанову Одеського окружного адміністративного суду від 15.12.2015р. та прийняти нову, якою позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

19.01.2016р. до суду апеляційної інстанції від представника ОСОБА_6 - адвоката Вдовіченко Г.М. надійшла заява про приєднання до вказаної апеляційної скарги.

Заслухавши суддю - доповідача, виступи сторін та перевіривши матеріали справи і доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про наявність усіх належних підстав для її часткового задоволення.

Судом першої інстанції встановлені наступні обставини справи.

В період з 09.11.2015р. по 13.11.2015р. провідним інспектором Київського РВ ГУ ДСНС України в Одеській області ОСОБА_7, на підставі наказу ГУ ДСНС України в Одеській області №479 від 21.09.2015р. та відповідно до п.90 «Плану-графіку проведення планових перевірок об'єктів суб'єктів господарювання, розташованих на території Одеської області, в IV кварталі 2015 року», було проведено планову перевірку додержання громадянами -фізичними особами - ОСОБА_5, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_6, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14 та ОСОБА_15 вимог техногенної та пожежної безпеки щодо території, будівель та приміщень виробничої-офісної будівлі, розташований за адресою: АДРЕСА_3, 101;101/8;101/9;101/10; 101/11; 101/12.

Повідомлення про проведення вказаної вище планової перевірки №1145 від 19.10.2015р. Київським РВ ГУ ДСНС України в Одеській області було направлено усім власникам рекомендованими листами, а одному із співвласників цих приміщень - ОСОБА_12 (директору орендаря - ТОВ «УСФМ») було вручено особисто.

13.11.2015р. за результатами зазначеної перевірки складено відповідний Акт додержання (виконання) вимог законодавства у сферах пожежної і техногенної безпеки, цивільного захисту, контролю, в якому перевіряючим інспектором було зафіксовано ряд порушень діючого у цій сфері законодавства.

В подальшому, т.б. 17.11.2015 року, на підставі вищенаведеного акту перевірки, провідним інспектором Київського РВ ГУ ДСНС України в Одеській області ОСОБА_7 на адресу всіх вказаних вище 10 громадян (в т.ч. і позивача ОСОБА_5.) винесено та направлено Припис №306 про усунення зазначених в акті перевірки від 13.11.2015р. порушень вимог законодавства в сферах пожежної, техногенної безпеки та цивільного захисту.

Не погоджуюсь з зазначеними діями та приписом відповідачів, позивач оскаржив їх до суду.

Вирішуючи справу по суті та повністю відмовляючи в задоволені позову, суд першої інстанції виходив з необґрунтованості та недоведеності позовних вимог та, відповідно з правомірності дій та оскаржуваного припису відповідача.

Однак, колегія суддів апеляційного суду, уважно дослідивши матеріали справи та наявні в них докази, не може повністю погодитися з такими висновками суду 1-ї інстанції і вважає їх необгрунтованими, з огляду на наступне.

Частиною 2 ст.19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Як слідує зі змісту вимог п.1 ч.3 ст.2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано, обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії), безсторонньо (неупереджено), добросовісно, розсудливо, з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації, пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія), з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення, своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Так, спірні правовідносини врегульовані приписами Кодексу цивільного захисту України, Господарським кодексом України, Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності», «Положення про державну службу України з надзвичайних ситуацій» (затв. Указом Президента України від 16.01.2013р. №20/2013), «Порядку проведення перевірок органами Державної інспекції техногенної безпеки України» (затв. наказом МНС України від 14.05.2015р. №476-р).

Згідно з п.1 «Положення про Державну службу України з надзвичайних ситуацій» (затв. Указом Президента України від 16.01.2013р. №20/2013), Державна служба України з надзвичайних ситуацій є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра оборони України. Державна служба України з надзвичайних ситуацій входить до системи органів виконавчої влади і забезпечує реалізацію державної політики у сферах цивільного захисту, захисту населення і територій від надзвичайних ситуацій та запобігання їх виникненню, ліквідації надзвичайних ситуацій, рятувальної справи, гасіння пожеж, пожежної та техногенної безпеки, діяльності аварійно - рятувальних служб, профілактики травматизму невиробничого характеру, а також гідрометеорологічної діяльності.

Пункт 3 зазначеного Положення №20/2013 встановлює, що основними завданнями Державна служба України з надзвичайних ситуацій, зокрема, є: реалізація державної політики у сферах цивільного захисту, захисту населення і територій від надзвичайних ситуацій та запобігання їх виникненню, ліквідації надзвичайних ситуацій, рятувальної справи, гасіння пожеж, пожежної та техногенної безпеки, діяльності аварійно-рятувальних служб, профілактики травматизму невиробничого характеру, а також гідрометеорологічної діяльності; здійснення державного нагляду (контролю) за додержанням та виконанням вимог законодавства у сферах пожежної і техногенної безпеки, цивільного захисту, за діяльністю аварійно-рятувальних служб.

Механізм же здійснення органами Державної інспекції техногенної безпеки України заходів державного нагляду (контролю) за додержанням і виконанням вимог законодавства у сфері пожежної техногенної безпеки та цивільного захисту визначено «Порядком проведення перевірок органами Державної інспекції техногенної безпеки України» №863.

Так, за змістом п.2.1 цього Порядку №863, державний нагляд у сфері пожежної і техногенної безпеки здійснюється шляхом проведення планових та позапланових перевірок.

Аналогічне положення міститься і в ст.66 Кодексу цивільного захисту України.

При чому, слід звернути увагу на те, що відповідно до вимог ст.4 Закону України «Про основні засади державні (контролю) у сфері господарської діяльності», державний нагляд (контроль) здійснюється безпосередньо за місцем провадження господарської діяльності суб'єкта господарювання або його відокремлених підрозділів або у приміщенні органу державного нагляду у випадках, передбачених законом.

Як видно з п.2.2 вказаного вище Порядку №863, планові перевірки суб'єктів господарювання здійснюються відповідно до квартальних планів-графіків, які затверджуються керівником відповідного органу Держтехногенбезпеки України до 20 числа останнього місяця кварталу, що передує плановому. Періодичність здійснення планових перевірок суб'єктів господарювання визначається відповідно до Критеріїв, за якими оцінюється ступінь ризику від провадження господарської діяльності та визначається періодичність здійснення планових заходів державного нагляду (контролю) у сфері техногенної та пожежної безпеки, затверджених Постановою КМУ №306.

Згідно із п.п.2.5,2.6 цього ж Порядку №863, для здійснення планової або позапланової перевірки суб'єкта господарювання орган Держтехногенбезпеки України видає наказ про проведення перевірки із зазначенням точного найменування суб'єкта господарювання, який підлягає перевірці, на підставі якого, в свою чергу, оформлюється посвідчення, яке підписується керівником або уповноваженою ним особою відповідного органу Держтехногенбезпеки України та реєструється у «Журналі реєстрації посвідчень на проведення перевірки».

Аналогічні положення містяться і в ст.7 Закону України «Про основні засади державні (контролю) у сфері господарської діяльності».

При цьому, одночасно слід вказати, що відповідно до положень ч.ч.4,5 ст.5 Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності», органи державного нагляду (контролю) здійснюють планові заходи з державного нагляду (контролю) лише за умови письмового повідомлення суб'єкта господарювання про проведення планового заходу не пізніш як за 10-ть днів до дня здійснення цього заходу.

Як встановлено судовою колегією з матеріалів справи та пояснень сторін, провідним інспектором Київського РВ ГУ ДСНС України в Одеській області ОСОБА_7, в період з 09.11.2015р. по 13.11.2015р., на підставі наказу ГУ ДСНС України в Одеській області №479 від 21.09.2015р. та відповідно до п.90 «Плану-графіку проведення планових перевірок об'єктів суб'єктів господарювання, розташованих на території Одеської області, в IV кварталі 2015 року», було проведено планову перевірку додержання громадянами - фізичними особами - ОСОБА_5, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_6, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14 та ОСОБА_15 вимог техногенної та пожежної безпеки щодо території, будівель та приміщень виробничої-офісної будівлі, що розташовані за адресою: АДРЕСА_3,101;101/8;101/9;101/10;101/11;101/12.

З пояснень представників відповідача вбачається, що усі 10 співвласників (в т.ч. і позивач ОСОБА_5.) перевіряємих приміщень нібито були належним чином повідомлені про проведення цього планового заходу, а саме - шляхом направлення по пошті на їх адреси відповідного письмового повідомлення про проведення планової перевірки (вих.№1145 від 19.10.2015р.), а одному із співвласників цих приміщень - ОСОБА_12 (директору орендаря - ТОВ «УСФМ») це повідомлення було вручено 19.10.2015р. особисто під підпис.

Із вказаною позицією відповідачів, незважаючи на відсутність достатніх доказів та мотивовані заперечення представника позивача, помилково погодився і суд 1-ї інстанції.

Разом з тим, судовою колегією з матеріалів справи та пояснень представників сторін встановлено, що у справі (а.с.20) мається лише ксерокопія конверта з поштовим штемпелем від 14.11.2015р. (т.б. вже після проведення перевірки та складання акту від 13.11.2015р.), в якому позивачу ОСОБА_5 нібито направлялося вказане вище повідомлення про проведення планової перевірки (вих.№1145 від 19.10.2015р.), поштове ж повідомлення про фактичне отримання позивачем цього листа (вих.№1145) в матеріалах справи та у відповідача відсутнє.

До того ж, при цьому ще слід звернути увагу й на той факт, що дане повідомлення (вих.№1145 від 19.10.2015р.), як видно з вказаної вище ксерокопії конверта (а.с.20), фактично було направлено на ім'я ОСОБА_5 на адресу: АДРЕСА_1, яку, в свою чергу, згідно із поясненнями представника відповідача, було взято з наявної у них в розпорядженні ксерокопії вже недіючого договору оренди №19-ю від 01.04.2010р.

Проте, як вбачається з пояснень представника позивача та дослідженого в суді апеляційної інстанції оригіналу паспорта ОСОБА_5 - НОМЕР_1, останній станом на 14.11.2015р. (т.б. на момент відправлення відповідачем повідомлення), а саме - ще з 23.01.2009р. був зареєстрований в АДРЕСА_4, а з 24.06.2014р. по цей час - за адресою: АДРЕСА_2.

Таким чином, за вказаних обставин, судова колегія приходить до висновку про те, що позивач ОСОБА_5 взагалі не був своєчасно та належним чином повідомлений про фактичне проведення інспектором Київського РВ ГУ ДСНС України в Одеській області цієї спірної планової перевірки, як в свою чергу, не міг і достовірно знати ні про наказ №479 від 21.09.2015р. про її призначення, ні про існування «Плану-графіку проведення планових перевірок об'єктів суб'єктів господарювання, розташованих на території Одеської області, в IV кварталі 2015 року», який, до речі, є внутрішнім службовим документом, т.б. не є рішенням суб'єкта владних повноважень і не підлягає будь-якому оскарженню.

До того ж, головне на що ще необхідно звернути увагу, так це на те, що позивач - громадянин ОСОБА_5 не є суб'єктом господарювання (та не був ним і на момент спірної перевірки), т.б. не є фізичною особою-підприємцем, що підтверджується наявним в матеріалах справи витягом з Єдиного державного реєстру ЮО та ФОП від 26.11.2015р., а тому, відповідно, останній, на думку суду 2-ї інстанції, взагалі не міг підлягати такій перевірці.

Як слідує зі змісту вимог ст.55 ГК України, «суб'єктами господарювання» визнаються учасники господарських відносин, які здійснюють господарську діяльність, реалізуючи господарську компетенцію (сукупність господарських прав та обов'язків), мають відокремлене майно і несуть відповідальність за своїми зобов'язаннями в межах цього майна, крім випадків, передбачених законом.

Так, згідно з положеннями ГК України, «суб'єктами господарювання» є: 1) господарські організації - юридичні особи, створені відповідно до Цивільного кодексу України, державні, комунальні та інші і створені відповідно до цього Кодексу, а також інші юридичні особи, які здійснюють господарську діяльність та зареєстровані в установленому законом порядку; 2) громадяни України, іноземці та особи без громадянства, які здійснюють господарську зареєстровані відповідно до закону як підприємці.

Разом з тим, як вбачається зі змісту спірних «Плану-графіку проведення планових перевірок об'єктів суб'єктів господарювання, розташованих на території Одеської області, в IV кварталі 2015 року», наказу ГУ ДСНС України в Одеській області №479 від 21.09.2015р. та акту перевірки від 13.11.2015р., фактично підлягали перевірці та повинні були перевірялися виключно суб'єкти господарювання (а не громадяни - фізичні особи, яким є позивач) та належні їм (або орендовані) об'єкти (приміщення).

Проте, як вже зазначалося вище, в даному випадку, фактично було перевірено фізичну особу - громадянина ОСОБА_5 (т.б. позивача), який не є «суб'єктом господарювання» та не займається господарською діяльністю.

Так, дійсно позивачу - громадянину ОСОБА_5, разом із громадянами ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_6, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13., ОСОБА_14, ОСОБА_15, на праві приватної спільної сумісної власності належать приміщення, розташовані за адресами: АДРЕСА_3 101/8,101/9,101/10,101/11,101/12, придбані останніми у інших фізичних осіб, що підтверджується наявними в матеріалах справи витягами КП «Одеське МБТІ та РОН» №25958560 від 24.04.2010р., №25965195 від 26.04.2010р., №25961702 від 26.04.2010р., №25964854 від 26.04.2010р., №25960699 від 26.04.2010р., в яких, окрім іншого, зазначені відомості про те, що це нерухоме майно належить саме громадянам як фізичним особам (а не суб'єктам господарювання).

Але, при цьому, одночасно слід наголосити на тому, що вказані вище приміщення, які належать позивачу (та іншим 9 співвласникам) на праві приватної спільної сумісної власності, ще з 2010 року були частково передані у довгострокову оренду - 150-ти суб'єктам господарювання, серед яких є і ТОВ «УСФМ» (директор ОСОБА_12, договір оренди №33-ю від 11.02.2015р.).

Також, є необгрунтованими і безпідставними твердження відповідача та висновки суду 1-ї інстанції й про те, що позивач є одним з власників «виробничо-офісної будівлі «Електронмаш», оскільки вони не відповідають дійсності та спростовуються змістом вищевказаних вище витягів МБТІ про реєстрацію права власності на нерухоме майно, та до того ж, такої будівлі (т.б. «виробничо-офісної будівлі «Електронмаш») ніколи не існувало і не існує, і власне позивач, окрім того, до ВАТ «Електронмаш» не має ніякого відношення.

Так, згідно наявного у справі витягу з ЄДРПОУ від 08.12.2015р., юридичною адресою (місцезнаходженням) ВАТ «Електронмаш» та його будівель - є АДРЕСА_3 101, що є зовсім іншою адресою, ніж та, яка зазначена в повідомленні відповідача про проведення планової перевірки від 19.10.2015р.

Окремо ще слід вказати й про факт проведення спірної перевірки за участю нібито уповноваженої особи суб'єкта господарювання - гр.ОСОБА_16, яка є інженером з охорони праці ТОВ «УСФМ» (т.б. одного з 150-ти орендарів), до якого позивач теж не має ніякого відношення.

Також, в матеріалах справи відсутні і будь-які докази про надання позивачем цій уповноваженій особі повноважень бути присутньою при проведенні спірної перевірки (про яку позивач достовірно і своєчасно не знав) та представляти його інтереси перед перевіряючим відповідача.

Із положень Порядку №863 слідує, що в останній день перевірки 2 примірники Акта перевірки підписуються посадовими особами органу Держтехногенбезпеки України, які здійснювали перевірку та суб'єктом господарювання або уповноваженою ним особою, якщо інше не передбачено законом, а також іншими особами, які брали участь у перевірці.

Але, згідно із п.3.14 цього ж Порядку №863, у разі якщо керівник суб'єкта господарювання, або його заступник, або уповноважена ним особа відмовляється від отримання Акта перевірки особисто, такий Акт перевірки передається суб'єкту господарювання (із зазначенням вхід. реєстраційного номера) або надсилається рекомендованим листом (із зазначенням дати реєстрації в канцелярії органу Держтехногенбезпеки України як вих. кореспонденції) із повідомленням про вручення, а на 2-му примірнику проставляються відповідний вих. номер листа реєстрації в канцелярії органу Держтехногенбезпеки України як вих. кореспонденції, яким було надіслано Акт перевірки, та дата надіслання.

Далі, відповідно до п.п.3.15-3.17 Порядку №863, на підставі Акту перевірки або довідки про результати перевірки органу влади, якщо під час здійснення перевірки суб'єкта господарювання або органу влади виявлено порушення вимог законодавства у сферах пожежної і техногенної безпеки, цивільного захисту, протягом 5-ти днів з дня її завершення складається припис про усунення порушень вимог законодавства у сферах пожежної, техногенної безпеки цивільного захисту, який, в свою чергу, складається у 2-х примірниках, один з яких не пізніше 5-ти робочих днів з дня складення акта надається керівнику суб'єкта господарювання або органу влади, установи, організації чи уповноваженій ним особі для виконання, а 2-й примірник припису з підписом такої особи щодо погоджених строків усунення порушень вимог законодавства зберігається в органі Держтехногенбезпеки України, який здійснював перевірку. У разі ж, якщо посадова особа або уповноважений нею представник суб'єкта господарювання чи органу влади відмовляється від отримання припису особисто, цей припис надсилається рекомендованим листом із повідомленням про вручення із зазначенням дати реєстрації в канцелярії органу Держтехногенбезпеки України та вихідного номера.

Як вже зазначалося вище, судом 2-ї інстанції по справі встановлено, що на підставі вищенаведеного акту перевірки від 13.11.2015р. провідним інспектором Київського РВ в т.ч. і на адресу позивача винесено Припис №306 від 17.11.2015р. про усунення численних порушень вимог законодавства в сферах пожежної, техногенної безпеки та цивільного захисту, в якому, в свою чергу, конкретно не визначено, які саме порушення і у якій саме сфері повинен усунути саме позивач ОСОБА_5 та які саме дії вчинити.

Разом з тим, як встановлено судовою колегією з матеріалів справи, позивач, в даному випадку, у спірній перевірці участі не брав, акт перевірки ні особисто, ні через свою уповноважену особу не підписував і його копію, як і оскаржуваний Припис, саме від відповідача своєчасно не отримував, а ознайомившись в подальшому зі змістом цього припису, взагалі не зрозумів, що саме він особисто повинен виконати (усунути).

У відповідності до вимог п.3 ст.55 Кодексу цивільного захисту України, забезпечення пожежної безпеки суб'єкта господарювання покладається на власників та керівників таких суб'єктів господарювання.

А пунктом 6 цієї ж статті 55 визначено, що обов'язок із забезпечення пожежної безпеки в жилих приміщеннях державного, комунального, громадського житлового фонду, фонду житлово-будівельних кооперативів покладається на квартиронаймачів і власників квартир, а в жилих приміщеннях приватного житлового фонду та інших спорудах, приватних житлових будинках садибного типу, дачних і садових будинках з господарськими спорудами та будівлями - на їх власників або наймачів, якщо це обумовлено договором найму.

Як вбачається з матеріалів справи та вже зазначалося судом вище, усі перевіряємі приміщення, що належать позивачу ОСОБА_5 на праві приватної спільної сумісної власності, на момент спірної перевірки та винесення припису, фактично знаходилися і знаходяться в оренді аж у 150-ти суб'єктів господарювання, серед яких є і ТОВ «УСФМ» (договір оренди №33-ю від 11.02.2015р.), директору якого (ОСОБА_12) і було вручено повідомлення про перевірку та працівник якого (гр.ОСОБА_16), в свою чергу, і приймав безпосередню участь в проведенні цієї перевірки, хоча безпосередньо це ТОВ «УСФМ» відповідачем не перевірялося.

Крім того, як видно зі змісту пп.4.4.6 п.4 договору оренди №33-ю від 11.02.2015р., укладеному між позивачем і його 9 співвласниками та ТОВ «УСФМ», саме орендар (т.б. ТОВ «УСФМ») несе усі звичайні витрати та повинен підтримувати у належному санітарному та протипожежному стані усі свої орендуємі приміщення, належні в т.ч. і позивачу.

Аналогічні обов'язки передбачені і оглянутими в судовому засіданні судом 2-ї інстанції договорами оренди з іншими 149 суб'єктами господарювання.

Отже, за таких обставин, судова колегія, з урахуванням змісту приписів ст.55 Кодексу цивільного захисту України та вказаних вище договорів оренди, вважає, що обов'язок із забезпечення пожежної безпеки, в даному випадку, повинен покладатися саме на наймачів орендуємих у позивача приміщень.

При цьому, одночасно слід звернути увагу ще й на те, що представник відповідача Хайрутдінова О.І. в останньому судовому засіданні фактично визнала даний факт та, в свою чергу, зазначила, що Головному управлінню ДСНС України в Одеській області та Київському районному відділу, який є структурним підрозділом ГУ ДСНС України в Одеській області (без права юридичної особи) було відомо про 150 суб'єктів господарювання, які орендують у позивача приміщення, що були предметом спірної перевірки, але, щоб не організовувати перевірки усіх цих 150 підприємств, було вирішено перевірити лише 10 співвласників цих приміщень, які виявилися не приватними підприємцями, а громадянами - фізичними особами (яким є і позивач).

Що стосується посилань відповідача в обґрунтування своєї позиції на 2 акти про пожежу від 08.09.2015р. і 19.09.2015р., то на думку судової колегії, останні є нічим необґрунтованими, оскільки ці акти фактично складалися про незначну пожежу засміченого підвального приміщення, розташованого за адресою: м.Одеса вул.Маршала Жукова,101/1, яка, в свою чергу, взагалі відсутня як в наказі про проведення перевірки, так і в повідомленні про її проведення від 19.10.2015р., та до того ж, дані акти не містять жодних посилань на особу позивача, якому до речі, ці підвальні приміщення не належать і останній ними реально не користується.

До того ж, при прийнятті остаточного рішення по даній справі, апеляційний суд також вважає за необхідне врахувати ще й ту обставину, що Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи» від 28.12.2014р. №71-УІІІ було встановлено «мораторій» (т.б. особливий порядок) на проведення усіма контролюючими органами перевірок підприємств, установ та організацій, фізичних осіб-підприємців, за винятком перевірок щодо окремих суб'єктів господарювання, щодо яких є дозвіл Кабінету Міністрів України (Постанова КМУ від 13.08.2014р. №408), або за заявкою самого суб'єкта господарювання щодо його перевірки, згідно з рішенням суду або згідно з вимогами КПК України, а також деяких випадків перевірок ДФС.

Таким чином, на підставі вищевикладених обставин, суд апеляційної інстанції приходить до висновку не тільки про порушення відповідачем встановленого законодавством порядку проведення спірної перевірки позивача - громадянина ОСОБА_5, а і взагалі про незаконність її проведення, в зв'язку із чим, відповідно, і оскаржуваний припис №306 від 17.11.2015р., за наведених вище підстав, також є протиправним та підлягає частковому скасуванню, а саме в частині усунення фізичною особою ОСОБА_5 зазначених в ньому порушень вимог законодавства у сферах пожежної, техногенної безпеки та цивільного захисту.

Стосовно ж іншої частини позовних вимог ОСОБА_5, т.б. щодо визнання протиправними дій відповідача по проведенню спірної перевірки відносно інших 9-ти громадян-співвласників перевіряємих приміщень та скасування припису про усунення ними порушень вимог законодавства у сферах пожежної, техногенної безпеки та цивільного захисту, судова колегія вважає за необхідне відмовити, оскільки ці особи до цього часу особисто не оскаржили у будь-який спосіб (в т.ч. і до суду) дані дії і припис відповідача, тобто не заявляли таких позовних вимог та у встановленому законом порядку не уповноважили позивача ОСОБА_5 представляти їх інтереси в адміністративному суді.

Що ж стосується решти позовних вимог ОСОБА_5 щодо визнання протиправними дій відповідача, пов'язаних із складанням спірного акта перевірки від 13.11.2015р., то останні, на думку судової колегії, в цій частині також задоволенню не підлягають, оскільки є неналежним способом захисту права, так як складання акту перевірки є обов'язком посадової особи, яка провела цю перевірку, а власне сам акт, в свою чергу, не є рішенням суб'єкта владних повноважень (т.б. не має обов'язкового характеру), а є виключно службовим документом, який лише підтверджує сам факт проведення певної перевірки та фіксує суб'єктивні висновки посадової особи, яка її проводила, про наявність (чи відсутність) порушень законодавства.

До того ж, ще слід зазначити й про те, що відповідно до приписів ст.ст.11,71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а суд, згідно ст.86 цього ж Кодексу, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

А відповідно до ч.2 ст.71 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову, що в свою чергу, в даному випадку, не було належним чином зроблено представниками відповідача в судовому засіданні суду 2-ї інстанції.

Враховуючи вищевикладене, судова колегія приходить до висновку, що суд першої інстанції при вирішенні даної справи порушив норми матеріального і процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, до того ж, висновки суду не відповідають обставинам справи та ґрунтуються на невірному тлумаченні норм діючого у цій сфері законодавства.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.198 КАС України, суд апеляційної інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції має право скасувати її та прийняти нову постанову суду.

Таким чином, враховуючи, що судом 1-ї інстанції при розгляді даної справи було порушено норми матеріального і процесуального права, і висновки суду не відповідають обставинам справи, судова колегія, діючи в межах позовних вимог та доводів апеляційної скарги, відповідно до п.4 ч.1 ст.202 КАС України, вважає за необхідне, скасувати оскаржувану постанову окружного суду та прийняти нову - про часткове задоволення позовних вимог.

Керуючись ст.ст.195, 196, 198, 202, 205, 207, 254 КАС України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 - задовольнити частково.

Постанову Одеського окружного адміністративного суду від 15 грудня 2015 року - скасувати та прийняти нову постанову, якою адміністративний позов ОСОБА_5 - задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій в Одеській області, пов'язані з проведенням перевірки дотримання фізичною особою ОСОБА_5 вимог у сфері пожежної і техногенної безпеки.

Визнати протиправним та скасувати припис провідного інспектора Київського районного відділу ГУ Державної служби України з надзвичайних ситуацій в Одеській області №306 від 17.11.2015р. в частині усунення фізичною особою ОСОБА_5 зазначених в ньому порушень вимог законодавства у сферах пожежної, техногенної безпеки та цивільного захисту.

У задоволені решти позовних вимог ОСОБА_5 - відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого Адміністративного Суду України протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили судовим рішенням апеляційного суду.

Головуючий: Ю.В. Осіпов

Судді: О.С. Золотніков

В.О. Скрипченко