Справа № 826/7910/14
Суддя: Лосєв А.М.
Дата ухвалення: 2016-02-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 лютого 2016 року м. Київ К/800/5375/15

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:
Лосєва А.М.,
Бившевої Л.І.,
Карася О.В.,
розглянувши в попередньому судовому засіданні

касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Поліпромхім»

на постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 22 жовтня 2014 року

та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 21 січня 2015 року

у справі № 826/7910/14

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Поліпромхім»

до Державної податкової інспекції у Деснянському районі Головного управління Міндоходів у м. Києві

про визнання протиправними та скасування податкового повідомлення-рішення, -

В С Т А Н О В И В:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Поліпромхім» (надалі - позивач) звернулось до суду з адміністративним позовом до Державної податкової інспекції у Деснянському районі Головного управління Міндоходів у м. Києві (надалі - відповідач) про визнання протиправними та скасування податкового повідомлення-рішення від 26 травня 2014 року № .

Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 22 жовтня 2014 року, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 21 січня 2015 року, у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Вважаючи, що рішення судів попередніх інстанцій прийняті з порушенням норм матеріального та процесуального права, позивач звернувся до Вищого адміністративного суду України із касаційною скаргою, у якій просить скасувати постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 22 жовтня 2014 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 21 січня 2015 року і ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити його позовні вимоги.

Відповідно до частини 1 статті 220 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі і не може досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні, та вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що відповідачем проведена виїзна документальна позапланова перевірка позивача з питань дотримання вимог податкового законодавства при взаємовідносинах з ТОВ "Армабуд-Тех" за період з 01 січня 2011 року по 30 червня 2013 року. За результатами перевірки складено акт від 12 травня 2014 року № 1178-26-52-22-03-14/33227908.

Перевіркою встановлено порушення позивачем вимог: п. 198.1, п. 198.2, п. 198.3, п. 198.6 ст. 198 Податкового кодексу України, в результаті чого занижено суму податку на додану вартість на 63902,00 грн.

Підставою для вказаних висновків відповідача, з якими погодились суди попередніх інстанцій, стала відсутність реального виконання господарських операцій позивача з його контрагентом.

У зв'язку із виявленими порушеннями, на підставі акта перевірки відповідачем винесено податкове повідомлення-рішення від 26 травня 2014 року № , яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість на 79877,50 грн., у тому числі за основним платежем - на 63902,00 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями - на 15975,50 грн.

Переглянувши рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги, перевіривши правильність застосування судами норм матеріального і процесуального права, Вищий адміністративний суд України дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення касаційної скарги, з огляду на наступне.

Згідно з підпунктом 14.1.181 пункту 14.1 статті 14 ПК України податковим кредитом визнається сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно розділу V цього Кодексу.

Відповідно до підпункту "а" пункту 198.1 статті 198 ПК України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.

Пункт 198.2 названої статті встановлює, що датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг або дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Згідно з пунктом 198.3 статті 198 ПК України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1. статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку. Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Пунктом 198.6 статті 198 ПК України встановлено, що не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11. статті 201 цього Кодексу.

Статтею 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", який діяв у весь період діяльності позивача, що підлягав перевірці, встановлено, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Такі первинні документи повинні мати обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції: посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення, особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Системний аналіз наведених норм дає змогу дійти висновку, що обов'язковою умовою підтвердження реальності здійснення господарських операцій є фактична наявність у платника податків первинних документів, фізичних, технічних та технологічних можливостей для здійснення відповідних операцій та зв'язку між фактом придбання товару (послуги) і подальшою господарською діяльністю.

Такий висновок відповідає позиції Верховного Суду України, викладеній у постанові від 27 жовтня 2015 року у справі № 826/661/14 (№ 21-1539а15).

Судами попередніх інстанцій встановлено, що в перевіряємому періоді позивачем та ТОВ "Армабуд-Тех", в особі директора Козерацького В.В., було укладено договір будівельного підряду № ДГ-1/4-13 від 01 березня 2013 року. На підтвердження виконання умов вказаного договору позивачем надано: податкові накладні, проектно-кошторисну документацію, акти здачі-прийняття робіт план-графік робіт, довідки про вартість виконаних будівельних робіт (КБ-3в), платіжні доручення.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог суди попередніх інстанцій посилались, зокрема, на порушення щодо директора ТОВ "Армабуд-Тех" - Козарецького В.В. кримінального провадження № 0156 за ознаками злочину, передбаченого ч. 1 ст. 205 Кримінального кодексу України. Відповідно до показів Козарецького В.В., наданих в рамках вказаного кримінального провадження, останній зареєстрував ТОВ "Армабуд-Тех" за винагороду, без мети здійснення господарської діяльності, жодних первинних документів не підписував, відношення до діяльності товариства не має.

Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку, що надані позивачем формально складені первинні документи не є достатніми доказами фактичного здійснення господарських операцій з ТОВ "Армабуд-Тех", що, в сукупністю зі встановленими відповідачем фактами фіктивної діяльності ТОВ "Армабуд-Тех", свідчить про безтоварність укладеного правочину та виключає правомірність відображення відповідних операцій у податковому обліку позивача.

Зазначена позиція також збігається з висновками Верховного Суду України, викладеними, зокрема, в постанові від 01 грудня 2015 року у справі № 826/15034/14 (№ 21-3788а15).

Відповідно до частини 3 статті 220-1 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись ст.ст. 210, 214, 215, 220, 220-1, 223, 224, 230, 231, ч. 5 ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

У Х В А Л И В:

1. Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Поліпромхім» залишити без задоволення.

2. Постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 22 жовтня 2014 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 21 січня 2015 року у справі № 826/7910/14 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі, та може бути переглянута Верховним Судом України з підстав, у порядку та в строки, встановлені статтями 236 - 238, 239-1 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя(підпис)А.М. Лосєв
Судді:(підпис)Л.І. Бившева
(підпис) О.В. Карась