Справа № 2а-4/11
Суддя: Клюба В.В.
Дата ухвалення: 2011-02-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Галицький районний суд Івано-Франківської області
Справа № 2а-4/11
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 лютого 2011 року м. Галич

Галицький районний суд Івано - Франківської області в складі:

головуючого судді Клюби В.В.

секретаря Борисевич Н.В.

з участю:

представника позивача ОСОБА_1, ОСОБА_2

представника відповідача ОСОБА_3

представника третьої особи ОСОБА_4

особи, яка надає правову допомогу ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті ОСОБА_6 справу за адміністративним позовом ОСОБА_6 до Озерянської сільської ради Галицького району, третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - ОСОБА_7, про визнання нечинним рішення сільської ради, -

у с т а н о в и в:

ОСОБА_8 звернулася до суду з адміністративним позовом і просить визнати рішення Озерянської сільської ради Галицького району №117 - 16/2009 від 15 вересня 2009 року щодо розгляду її заяви та заяви ОСОБА_7 нечинним.

Позивач посилається на ті обставини, що має у користуванні земельну ділянку для обслуговування житлового будинку по вул. Шевченка, 77 у с. Слобода Галицького району площею 0,25 гектара та для ведення особистого селянського господарства площею 0,27 гектара. Вона мала намір отримати безоплатно у приватну власність земельні ділянки, які перебували у її користуванні, в звязку з чим звернулася з відповідною заявою до сільської ради (відповідача по справі). Тривалий час вона не отримувала від відповідача інформації і тільки 22 жовтня 2009 року отримала рішення сільської ради, яким встановлено заїзд впродовж її господарства та господарства Мазур Г І шириною 3,5 метра. Таке рішення порушує її права щодо користування домоволодінням. При цьому вказана дорога є підїздною дорогою до її господарства, а запропонований оспорюваним рішенням заїзд до присадибної ділянки ОСОБА_7 такою шириною і у такий спосіб встановити неможливо, оскільки від стіни її господарської будівлі до межі з господарством ОСОБА_9 відстань становить 3,97 метра. Тобто у разі існування заїзду, для обслуговування належної їй господарської споруди залишиться відстань менша ніж один метр, що не дозволить проводити обслуговування будівлі. Крім цього до присадибної ділянки ОСОБА_7 існують дві підїзд ні дороги. Таким чином, приймаючи рішення щодо встановлення заїзду, сільська рада фактично вирішили питання про вилучення частини земельної ділянки, яка перебуває у її користуванні і підлягала приватизації. При цьому сільською радою було порушено встановлений ст. 149

Земельного кодексу України порядок вилучення земельних ділянок, оскільки вона згоди на таке вилучення не давала, а сільська рада в свою чергу не пред явила позовних вимог до суду про вилучення частини земельної ділянки для встановлення заїзду.

Ухвалою Галицького районного суду від 20 жовтня 2010 року позивачу у відповідності до ст. 100 Кодексу адміністративного судочинства України поновлено передбачений ст. 99 Кодексу адміністративного судочинства України строк звернення до суду за захистом порушеного права.

Представники позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримали з підстав, викладених у позовній заяві і пояснили, що позивач користувалася цим заїздом, який походить повз господарство третьої особи тривалий час. Проте відповідач прийняв рішення, яким фактично вилучив частину земельної ділянки, що перебуває у користуванні позивача. Позивач зверталася до сільської ради, оскільки третя особа постійно заявляла, що позивач їздить через її подвіря, проте сільська рада прийняла незаконне рішення про встановлення заїзду для ОСОБА_7 через подвіря позивача. Позивач зверталася у органи Держкомзему з питання приватизації земельної ділянки і представила оспорюване рішення, на що їй спеціалісти даної установи повідомили, що це рішення є незаконним. При цьому твердження ОСОБА_7, що позивач встановила заїзд по її земельній ділянці є безпідставними, оскільки заїзд встановлений на земельній ділянці, що належить сільській раді Крім цього ОСОБА_7 має дві підїзні дороги до своєї присадибної ділянки. Просять задовольнити позовні вимоги.

Представник відповідача не визнав позову і пояснив суду, що рішення, прийняте сільською радою з приводу заїзду, максимально можливо вирішило спір між позивачем та третьою особою з приводу заїзду до земельних ділянок. Було вирішено встановити заїзд так, щоб позивач мала виїзд до центральної дороги, а ОСОБА_7 до городу. Проте в даному випадку не йдеться про вилучення частини земельної ділянки у позивача, а про встановлення заїзду по земельній ділянці, що перебуває у віданні сільської ради. Просить в задоволенні позовних вимог відмовити.

Представник третьої особи пояснила суду, що іншого заїзду до присадибної земельної ділянки Мазур Г І. немає, а тому сільська рада прийняла законне рішення. При цьому ОСОБА_7 не заперечує, щоб позивач використовувала земельну ділянку, яка перебуває у її (ОСОБА_7 І.) користуванні як заїзд до господарства позивача. В даному випадку сільська рада прийняла законне рішення, яке не порушує прав чи законних інтересів позивача, а тому підстав для його скасування немає, в звязку з чим вважає, що позовні вимоги до задоволення не підлягають .

Вислухавши в судовому засіданні доводи представників сторін, пояснення представника третьої особи та дослідивши письмові докази по справі, надані сторонами на обгрунтування своїх вимог та заперечень, суд вважає, що позовні вимоги підлягають до задоволення.

Судом встановлено, що позивач та третя особа є суміжними землекористувачами по вул. Шевченка у с. Слобода Галицького району. При цьому заїзд до господарства позивача проходить повз житловий будинок третьої особи і до воріт господарства позивача. Позивач є співвласником житлового будинку та господарських споруд по вул Шевченка, 77 у с. Слобода Галицького району, а також спадкоємцем майна ОСОБА_10, який також був співвласником даного домоволодіння і користувачем земельної ділянки. Після смерті ОСОБА_10 користувачем земельної ділянки по вул. Шевченка, 77 у с. Слобода Галицького району є позивач, зокрема: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд - площею 0,25 гектара та для ведення особистого селянського господарства - площею 0,27 гектара. Крім цього сільською радою у 1993 році прийнято рішення про передачу ОСОБА_11 у власність земельних ділянок у вищевказаних розмірах.

Наведені факти підтверджуються поясненням представників сторін та представника третьої особи в судовому засіданні; планом відводу земельної ділянки під будівництво індивідуального житлового будинку ОСОБА_12 від 13 травня 1972 року; довідкою Озерянської сільської ради №580 від 17 листопада 2008 року та повідомленням сільської ради від 15 грудня 2010 року; рішенням сесії Озерянської сільської ради від 30 грудня 1993 року «Про надання земель громадянам для ведення особистого підсобного господарства» та «Про затвердження інвентаризації присадибних ділянок громадянам»; Свідоцтвом про право власності на житловий будинок, виданим 30 жовтня 2000 року; Технічним паспортом на садибний (індивідуальний) житловий будинок по вул. Шевченка, 77 у с Слобода Галицького району; Свідоцтвом про прав на спадину за заповітом від 20 листопада 2007 року; витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 29 листопада 2007 року Івано - Франківського обласного бюро технічної інвентаризації.

Відповідно до ст. 4 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" одним із принципів здійснення місцевого самоврядування в Україні є принцип законності. Також згідно ст. 24 вказаного Закону України орган місцевого самоврядування діють лише на підставі та в межах повноважень, у спосіб, передбачений Конституцією України і законами України та керуються у своїй діяльності Конституцією України законами України, актами Президента України, Кабінету Міністрів України.

Як вбачається із представлених суду світлин із зображенням заїзду до господарств позивача та третьої особи, відповідачем пропонується встановити такий заїзд через земельну ділянку, яка перебуває у користуванні позивача в безпосередній близькості від господарської споруди позивача. Зображені на фотознімках розташування господарств, спосіб встановлення заїзду підтвердили в судовому засіданні учасники процесу.

Крім цього відповідно до викопіровки з Плану - Схеми с. Слобода, представлених фотознімків присадибної земельної ділянки третьої особи, заїзд до її присадибної ділянки можливий з протилежного боку господарств ва позивача.

Підстави припинення права користування земельною ділянкою передбачені ст. 141 Земельного кодексу України, якими є, зокрема добровільна відмова від права користування земельною ділянкою та вилучення земельної ділянки. Статтею 149 Земельного кодексу України встановлено порядок вилучення земельних ділянок, згідно з яким вилучення земельних ділянок проводиться за згодою землекористувачів на підставі рішень, зокрема сільських рад відповідно до їх повноважень. У разі незгоди землекористувача з вилученням земельної ділянки питання вирішується в судовому порядку.

В даному випадку сільська рада, приймаючи 15 вересня 2009 року рішення про встановлення заїзду через земельну ділянку, яка перебуває у користуванні позивача, не з'ясувала позицію самого користувача щодо вилучення у неї частини земельної ділянки, що фактично перебуває у її користуванні. В свою чергу позивач не мала наміру добровільно відмовитися від права користування земельною ділянкою. При цьому відповідач визнав, надавши довідку про перебування у користуванні позивача земельної ділянки та рішення від 30 грудня 1993 року, право позивача користування земельною ділянкою за вказаною адресою і у зазначених розмірах. Також 25 вересня 2008 року Озерянська сільська рада склала акт, яким попередила ОСОБА_7 щодо незаконних дій по відношенню до ОСОБА_6 та зобовязала ОСОБА_7 не перешкоджати ОСОБА_6 вільно користуватися заїздом до подвіря.

Способи захисту права на землю передбачені ст. 152 Земельного кодексу України, одним із яких є визнання недійсним рішень органів місцевого самоврядування.

Відповідно до ст. 21 Цивільного кодексу України суд визнає незаконним та скасовує акт органу місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси.

Оскільки оспорюване рішення прийняте Озерянською сільською радою, хоча і в межах компетенції по вирішенню земельних спорів^ проте з порушенням норм законодавства і порушує цивільні права та інтереси, зокрема позивача ОСОБА_6, так як позбавляє її права користування частиною земельної ділянки, тому його слід визнати неправомірними.

На підставі вищевикладеного, ст. 21 Цивільного кодексу України, ст. ст. 12, 24, 26 Закону країни "Про місцеве самоврядування в Україні", ст. ст. 12, 141, 149, 152 Земельного кодексу України та керуючись ст. ст. 8, 9, 99, 112, 136, 158 - 163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

п о с т а н о в и в :

Позов задовольнити.

Рішення Озерянської сільської ради Галицького району від 15 вересня 2009 року за №117 - 16/2009 «Про розгляд заяв ОСОБА_7 та ОСОБА_6 визнати неправомірним

Постанова може бути оскаржена до Львівського апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з часу проголошення рішення через Галицький районний суд.

Суддя:ОСОБА_13