Справа № 320/1190/16-а
Суддя: Ніколова І. С.
Дата ухвалення: 2016-03-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Дата документу 02.03.2016
Справа №320/1190/16-а
Провадження №2-а/320/77/16
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 березня 2016 року м. Мелітополь

Мелітопольський міськрайонний суд Запорізької області в складі:

головуючого: судді Ніколової І.С.

при секретарі: Колеснікової Л.В.,

за участю представника відповідача: ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду, розташованого в м. Мелітополі Запорізької області, справу за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Мелітопольського обєднаного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_2 звернувся до суду із адміністративним позовом до Мелітопольського обєднаного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії.

В адміністративному позові зазначено, що позивач працював суддею Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області і мав стаж роботи станом на 22 лютого 2016 року - 30 років 00 місяців 03 дні, в тому числі, стаж, який дає право на відставку складає 26 років 07 місяців 03 дня. Цей вид стажу складається із строкової служби в армії - 01 рік 11 місяців 20 днів, роботи на посадах слідчого - 11 років 03 місяці, та роботи на посаді судді - 13 років 05 місяців 13 днів.

13 березня 2014 року позивач звернувся із заявою про відставку до Вищої ради юстиції, яка рішенням від 24 вересня 2015 року вирішила внести подання до Верховної Ради України про звільнення позивача з посади у зв'язку з поданням заяви про відставку. Постановою Верховної Ради України від 12 листопада 2015 року позивача було звільнено з посади судді Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області у зв'язку з поданням заяви про відставку. Позивач звернувся до відповідача із заявою щодо призначення йому щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці. Однак, відповідач у призначенні позивачу щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці відмовив. Позивач просить суд визнати протиправними дії відповідача щодо відмови у призначенні їй щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці на підставі довідки ТУ ДСА України в Запорізькій області від 22 лютого 2016 року щодо розрахунку стажу роботи судді, який дає право на відставку та отримання довічного грошового утримання судді у відставці про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, яка склала 22737 гривень 00 копійок, відповідно до ч. 3 ст. 138 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07 липня 2010 року з урахуванням змін, внесених у цю статтю рішенням Конституційного Суду України від 03 червня 2013 року № 3-рп/2013; зобов'язати відповідача призначити йому щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці на підставі довідки ТУ ДСА України в Запорізькій області щодо розрахунку стажу роботи судді, який дає право на відставку та отримання довічного грошового утримання судді у відставці, відповідно до ч. 3 ст. 138 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07 липня 2010 року з урахуванням змін, внесених у цю статтю рішенням Конституційного Суду України від 03 червня 2013 року № 3-рп/2013, у розмірі 90 % суддівської винагороди, яка склала 20463 гривень 00 копійок, без обмеження граничного розміру щомісячного грошового утримання судді у відставці, починаючи з 23 лютого 2016 року; та стягнути з відповідача на свою користь судовий збір.

В судове засідання позивач не з'явився, від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі.

В судовому засіданні представник відповідача позов не визнала та пояснила, що вимоги позивача безпідставні та не обґрунтовані, ними подані письмові заперечення проти заявлених вимог. Так, згідно положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02 березня 2015 року, з 01 червня 2015 року були скасовані відповідні норми щодо призначення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, тому пенсії в порядку та на умовах, визначених Законом України «Про судоустрій і статус суддів» не призначаються.

Суд, вислухавши пояснення представника відповідача, вивчивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази, приходить до висновку про можливість часткового задоволення позову з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 69 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги і заперечення. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до ст. 86 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до ст. 159 КАС України, судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 162 КАС України, при вирішенні справи по суті суд може задовольнити адміністративний позов повністю або частково чи відмовити в його задоволенні повністю або частково. У разі задоволення адміністративного позову суд може прийняти постанову про визнання протиправними рішення суб'єкта владних повноважень чи окремих його положень, дій чи бездіяльності, а також про зобов'язання відповідача вчинити певні дії. Суд може прийняти іншу постанову, яка б гарантувала дотримання і захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб'єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 22 Конституції України, конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Відповідно до ч. 1, ч. 3 ст. 109 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» (в редакції, чинній на час реалізації права на відставку), суддя, який має стаж роботи на посаді судді не менше двадцяти років, що визначається статтею 131 цього Закону, має право подати заяву про відставку. Заява про відставку, заява про звільнення з посади за власним бажанням подається суддею безпосередньо до Вищої ради юстиції, яка протягом одного місяця з дня надходження відповідної заяви вносить до органу, який обрав або призначив суддю, подання про звільнення судді з посади. У разі звільнення судді з посади в результаті внесення такого подання Вища рада юстиції повідомляє про це Вищу кваліфікаційну комісію суддів України.

Відповідно до ч. 2, ч. 5 ст. 129 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» (в редакції, чинній на час реалізації права на відставку), суддівська винагорода складається з посадового окладу та доплат за: 1) вислугу років; 2) перебування на адміністративній посаді в суді; 3) науковий ступінь; 4) роботу, яка передбачає доступ до державної таємниці. Суддям виплачується щомісячна доплата за вислугу років у розмірі: за наявності стажу роботи до 5 років 15 відсотків, більше 5 років 20 відсотків, більше 10 років 30 відсотків, більше 15 років 40 відсотків, більше 20 років 50 відсотків, більше 25 років 60 відсотків, більше 30 років 70 відсотків, більше 35 років 80 відсотків посадового окладу.

Відповідно до ч. 1, ч. 3 ст. 138 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» (в редакції, чинній на час реалізації права на відставку), судді, який вийшов у відставку, при досягненні пенсійного віку виплачується пенсія на умовах, передбачених статтею 37 Закону України «Про державну службу» або, за його вибором, щомісячне довічне грошове утримання. Щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у розмірі 80 відсотків грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки заробітку, але не більше ніж 90 відсотків заробітної плати судді, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання.

Відповідно до п. 1.2 Порядку подання документів для призначення і виплати щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці органами Пенсійного фонду України, затвердженому Постановою правління Пенсійного фонду України від 25 січня 2008 року № 3-1 та зареєстрованому в Міністерстві юстиції України 12 березня 2008 року за № 200/14891, щомісячне довічне утримання призначається з дня, наступного після відрахування судді зі штату суду згідно з наказом, виданим на підставі акта Верховної Ради України або Президента України про звільнення у зв'язку з поданням заяви про відставку, у тому числі у відставку за станом здоров'я, що перешкоджає продовженню виконання обов'язків, та припинення виплати щомісячного грошового утримання працюючому судді, якщо звернення за призначенням щомісячного довічного утримання відбулося не пізніше трьох місяців з дня відрахування судді зі штату суду.

Як встановлено судом, згідно паспорта громадянина України, СВ 245878, позивач народився 28 вересня 1959 року в м. Мелітополі Запорізької області.

Згідно записів у трудовій книжці, позивач 09 вересня 2002 року призначений суддею Мелітопольського міського суду Запорізької області. 01 квітня 2004 року переведено на посаду судді новоутвореного Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області.

13 березня 2014 року позивачем була подана заява до Верховної Ради України про звільнення з посади судді Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області у відставку відповідно до п. 9 ч. 5 ст. 126 Конституції України.

13 березня 2014 року позивач звернувся до Вищої ради юстиції з письмовою заявою про внесення подання про звільнення з посади судді Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області у зв'язку із поданням заяви про відставку відповідно до п. 9 ч. 5 ст. 126, ст. 131 Конституції України та ст. 109 Закону України «Про судоустрій і статус суддів».

Розгляд Вищою радою юстиції матеріалів щодо внесення подання про звільнення позивача з посади судді Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області у зв'язку із поданням заяви про відставку в 2014 році не призначався.

24 вересня 2015 року новим складом Вищої ради юстиції прийнято рішення № 664/0/15-15 «Про внесення подання до Верховної Ради України про звільнення ОСОБА_2 з посади судді Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області у зв'язку з поданням заяви про відставку».

Постановою Верховної Ради України від 12 листопада 2015 року № 788-VІІІ «Про звільнення суддів» відповідно до п. 9 ч. 5 ст. 126 Конституції України позивач був звільнений з посади судді Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області у зв'язку з поданням заяви про відставку.

На підставі вказаної Постанови Верховної Ради України 22 лютого 2015 року головою Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області виданий наказ № 06-к «Про виключення зі складу Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області судді Васильцова О.В.» у зв'язку зі звільненням з посади судді у відставку.

Згідно довідки про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, виданої ТУ ДСА України в Запорізькій області від 22 лютого 2016 року № 08-03/204, суддівська винагорода ОСОБА_2, яка враховується при призначенні довічного грошового утримання суддям у відставці, склала 22737 гривень 00 копійок.

Згідно розрахунку стажу роботи судді, який дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, усього стаж роботи судді Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області Васильцова О.В. станом на 22 лютого 2016 року складає 30 років 00 місяців 03 дні, в тому числі, стаж, який дає право на відставку складає 26 років 07 місяців 03 дні. Цей вид стажу складається із строкової служби в армії - 01 рік 11 місяців 20 днів, роботи на посадах слідчого - 11 років 03 місяці, та роботи на посаді судді - 13 років 05 місяців 13 днів. Тобто, стаж, який дає право на відставку та нарахування довічного утримання в розмірі 90 відсотків суддівської винагороди працюючого судді.

Згідно заяви позивача від 23 лютого 2016 року, останній звернувся до відповідача з проханням призначити йому щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці.

Рішення управління Пенсійного фонду України в м. Мелітополі та Мелітопольському районі Запорізької області від 24 лютого 2016 року № 975, позивачу відмовлено у призначенні щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці. Підставою відмови у призначенні щомісячного довічного утримання судді у відставці зазначено, що відповідно до п. 5 Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02 березня 2015 року, у разі неприйняття до 01 червня 2015 року закону щодо призначення всіх видів пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах з 01 червня 2015 року скасовуються норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії/щомісячне довічне утримання призначаються відповідно до (серед інших) Закону України «Про судоустрій і статус суддів».

Разом із цим, судом встановлено, що право на відставку у позивача виникло з 13 березня 2014 року, отже положення Закону України «Про судоустрій і статус суддів» щодо права позивача на відставку має застосовуватись у редакції, чинній на час виникнення та реалізації позивачем цього права.

Також, порушення встановленого ст. 109 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» місячного строку на внесення Вищою радою юстиції до Верховної Ради України подання за заявою позивача про звільнення у відставку та порушення реалізації права позивача на відставку відбулися при відсутності будь-якої вини позивача, тому це право позивача підлягає захисту.

12 лютого 2015 року був прийнятий Закон України «Про забезпечення права на справедливий суд», який набрав чинності 29 березня 2015 року. Положеннями п. 8 Прикінцевих та перехідних положень цього закону встановлено, що заяви і скарги, подані до набрання чинності цим Законом, здійснюються відповідно до Закону України «Про судоустрій і статус суддів» у редакції, що діяла на момент подачі відповідної заяви (скарги). Також застосування цієї норми в законі не обмежено, а тому дія п. 8 Прикінцевих та перехідних положень закону поширюється і на статус судді у відставці.

Отже, заява позивача про звільнення з посади судді у відставку була розглянута відповідно до Закону України «Про судоустрій і статус суддів» у редакції, що діяла на 13 березня 2014 року, тобто на момент подачі заяви, тому статус позивача, як судді у відставці, регулюється Законом України «Про судоустрій і статус суддів» в редакції, чинній на час реалізації права на відставку, тобто на 13 березня 2014 року.

Таким чином, позивач набув право на щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці значно раніше прийняття Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02 березня 2015 року, який набув чинності 01 квітня 2015, на п. 5 Прикінцевих положень якого посилається відповідач, як на правову підставу відмови у призначенні позивачу щомісячного довічного утримання.

При цьому судом не можуть бути прийняті до уваги посилання представника відповідача на ту обставину, що спірні правовідносини виникли після звільнення позивача у відставку та відрахування його зі штату суду, тобто після 23 лютого 2016 року, оскільки такі посилання є необґрунтованими. Так, позивач подав заяву про звільнення з посади судді у відставку у встановленому законом порядку 13 березня 2014 року, тобто він вчинив юридичну дію, здійснив своє конституційне суб'єктивне право на відставку, і внаслідок цього виникли правовідносини, в тому числі й що стосуються статусу судді у відставці та його грошового забезпечення.

Таким чином, з урахуванням проголошеного Основним законом України принципу верховенства права, а також положень ст.ст. 22, 58 Конституції України, п. 5 Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02 березня 2015 року до позивача не може бути застосований, оскільки правовідносини по звільненню судді Васильцова О.В. у відставку виникли до прийняття і набрання чинності цим законом, але у встановлений законом строк органами державної влади не було прийняте рішення про звільнення позивача у відставку.

Крім того, визначені Конституцією України (розділ VІІІ) та законами України гарантії незалежності суддів є невід'ємним елементом їх статусу, поширюються на всіх суддів України та є необхідною умовою здійснення правосуддя неупередженим, безстороннім і справедливим судом. Такими гарантіями є надання суддям за рахунок держави матеріального забезпечення та надання їм у майбутньому статусу судді у відставці. Право судді у відставці на пенсійне або щомісячне довічне грошове утримання є гарантією належного здійснення правосуддя і незалежності працюючих суддів та дає підстави висувати до них високі вимоги, зберігати довіру до їх компетентності і неупередженості. Про це неодноразово наголошував у своїх рішеннях Конституційний Суд України.

Так, Конституційний Суд України у мотивувальній частині рішення від 14 грудня 2011 року № 18-рп/2011 зазначив, що щомісячне довічне грошове утримання судді є самостійною гарантією незалежності судді та складовою його правового статусу. Правова природа щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці та щомісячного грошового утримання працюючого судді є однаковою, а самі ці поняття однорідними та взаємопов'язаними. Щомісячне грошове утримання судді, який, маючи право на відставку, продовжує працювати на посаді судді, встановлюється у зв'язку з виконанням ним своїх обов'язків щодо здійснення незалежного, неупередженого та справедливого правосуддя, а щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці є належним утриманням цього судді після припинення виконання ним своїх професійних обов'язків та особливою формою його соціального забезпечення».

В рішенні від 03 червня 2013 року N 3-рп/2013 у справі за конституційним поданням Верховного Суду України щодо відповідності Конституції України (конституційності) окремих положень статті 2, абзацу другого пункту 2 розділу II Прикінцеві та перехідні положення Закону України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи», статті 138 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» (справа щодо змін умов виплати пенсій і щомісячного довічного грошового утримання суддів у відставці) Конституційний Суд України вказав, що визначені Конституцією та законами України гарантії незалежності суддів є невід'ємним елементом їх статусу, поширюються на всіх суддів України та є необхідною умовою здійснення правосуддя неупередженим, безстороннім і справедливим судом. Такими гарантіями є надання їм за рахунок держави матеріального забезпечення (суддівська винагорода, пенсія, щомісячне довічне грошове утримання тощо) та надання їм у майбутньому статусу судді у відставці. Право судді у відставці на пенсійне або щомісячне довічне грошове утримання є гарантією належного здійснення правосуддя і незалежності працюючих суддів та дає підстави висувати до суддів високі вимоги, зберігати довіру до їх компетентності і неупередженості. Щомісячне довічне грошове утримання судді спрямоване на забезпечення гідного його статусу життєвого рівня, оскільки суддя обмежений у праві заробляти додаткові матеріальні блага, зокрема обіймати будь-які інші оплачувані посади, виконувати іншу оплачувану роботу. Конституційний принцип незалежності суддів означає, в тому числі, конституційно обумовлений імператив охорони матеріального забезпечення суддів від його скасування чи зниження досягнутого рівня без відповідної компенсації як гарантію недопущення впливу або втручання у здійснення правосуддя.

Таким чином, конституційний статус судді передбачає достатнє матеріальне забезпечення судді як під час здійснення ним своїх повноважень (суддівська винагорода), так і в майбутньому у зв'язку з досягненням пенсійного віку (пенсія) чи внаслідок припинення повноважень і набуття статусу судді у відставці (щомісячне довічне грошове утримання). Статус судді та його елементи, зокрема матеріальне забезпечення судді після припинення його повноважень, є не особистим привілеєм, а засобом забезпечення незалежності працюючих суддів і надається для гарантування верховенства права та в інтересах осіб, які звертаються до суду та очікують неупередженого правосуддя.

Викладене вище відповідає положенням Європейської хартії про закон «Про статус суддів» від 10 липня 1998 року, за якими рівень винагороди суддям за виконання ними своїх професійних обов'язків має бути таким, щоб захистити їх від тиску, що може спричинити вплив на їхні рішення або взагалі поведінку суддів і таким чином вплинути на їхню незалежність та неупередженість (пункт 6.1); статус забезпечує судді, який досяг передбаченого законом віку для виходу у відставку із посади судді і який здійснював повноваження судді протягом певного строку, право на отримання виплат, рівень яких має бути якомога ближчим до рівня його останньої заробітної плати на посаді судді (пункт 6.4).

Також, вирішуючи питання щодо заявлених позовних вимог, суд керується положеннями ст. 22 Конституції України, згідно з якими при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Правові позиції з цього приводу щодо звуження прав та свобод суддів у відставці висловив Верховний Суд України у Постанові Пленуму Верховного Суду України від 03 липня 2015 року № 14 та своєму Конституційному поданні від 08 липня 2015 року щодо відповідності (конституційності) положень частини третьої, абзац четвертий та речення першого абзацу шостої частини п'ятої статті 141 Закону України від 07 липня 2010 року «Про судоустрій і статус суддів» у редакції Закону України «Про забезпечення права на справедливий суд» від 12 лютого 2015 року у взаємозв'язку з положеннями підпункту 5 пункту 2, пункту 17 розділу І, пункту 5 розділу III Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02 березня 2015 року стосовно звуження гарантій матеріального та соціального захисту суддів у відставці положенням статті 8, частини першої статті 21, частині першої, пунктів 2, 9 частини п'ятої ст. 126 Конституції України, де вказано, що не можуть бути звужені чи скасовані під час прийняття нових законів і внесення змін до чинних, про що неодноразово було наголошено у правових позиціях Конституційного Суду України (зокрема, у рішеннях від 03 червня 2013 року № 3-рп/2013, від 22 травня 2008 року № 10-рп/2008, від 11 жовтня 2005 року № 8-рп/2005).

Така ж правова позиція висловлена й у висновках Верховного суду України, викладених у постанові від 17 березня 2015 року № 21-371а14 за конкретним адміністративним позовом судді у відставці до управління Пенсійного фонду про визнання протиправними дії відповідача та зобов'язаннями вчинити певні дії щодо перерахунку щомісячного довічного грошового утримання.

Також, при вирішенні питання про застосування правових норм у часі до спірних правовідносин, суд враховує висновки Верховного Суду України, викладені у постанові від 10 лютого 2015 року № 21-630а14, відповідно до яких зміст та обсяг досягнутих соціальних гарантій не може бути звужено шляхом внесення змін до законодавства, а правовідносини по пенсійному забезпеченню виникають не в момент звернення за призначенням пенсії, а в момент виникнення права на її призначення.

Отже, з огляду на дату виникнення права позивача на щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці, та враховуючи рішення Конституційного Суду України від 03 червня 2013 року № 3-рп/2013, підлягають застосуванню положення ст. 138 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» у редакції Закону України від 23 грудня 2010 року, якою встановлено, що судді, який вийшов у відставку, при досягненні пенсійного віку виплачується пенсія на умовах, передбачених статтею 37 Закону України «Про державну службу» або, за його вибором, щомісячне довічне грошове утримання. Щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у розмірі 80 відсотків грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки заробітку, але не більше ніж 90 відсотків заробітної плати судді, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання

Таким чином, суд приходить до висновку, що відповідачу були подані достатні матеріали для прийняття рішення про призначення позивачу щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці. При цьому суд звертає увагу, що зазначене утримання підлягає призначенню позивачу згідно закону у редакції на дату виникнення та реалізації права на таке утримання.

Проте, в порушення вимог ч. 3 ст. 138 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», в редакції, чинній на час реалізації права на відставку, з урахуванням рішення Конституційного Суду України від 03 червня 2013 року № 3-рп/2013, відповідно до яких позивач має право на призначення та виплату щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці у розмірі 90 % грошового утримання судді, позивачу таке довічне грошове утримання судді у відставці призначено не було.

Щодо заробітної плати, з якої розраховується виплата щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, то вона визначається розміром грошового утримання (суддівської винагороди) судді, який працює на відповідній посаді, і складається з посадового окладу та доплат за вислугу років, перебування на адміністративній посаді, науковий ступінь, роботу, що передбачає доступ до державної таємниці. Про розмір грошового утримання судді (суддівської винагороди) на час здійснення позивачем правосуддя, була видана довідка від 22 лютого 2016 року, яка направлялась разом із поданням про встановлення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, але не була взята до уваги відповідачем. Отже, розрахунок виплати позивачу щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці повинен здійснюватися від суми посадового окладу та доплати за вислугу років, зазначених в наданій позивачем довідці.

При цьому судом не можуть бути прийняті до уваги посилання відповідача на те, що оскільки позивач звернувся із заявою про призначення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці 23 лютого 2016 року, а відповідно до вимог п. 5 Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02 березня 2015 року не був прийнятий закон щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, тому правові підстави для призначення позивачу щомісячного грошового утримання як судді у відставці відсутні і позивачу було відмовлено у призначенні такого утримання. Такі посилання представника відповідача не знайшли свого підтвердження в ході судового розгляду та повністю спростовуються наведеними вище правовими положеннями, зокрема рішеннями Конституційного суду України щодо неможливості звуження статусу судді та норм чинного законодавства. До того ж, Законом України «Про судоустрій і статус суддів» встановлена гарантія матеріального забезпечення судді у відставці, яка не може бути знівельована в зв'язку з тим, що органи державної влади України не встановили порядку, за яким зазначена гарантія повинна бути дотримана.

Отже, враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що відмова у призначенні щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці не відповідає вимогам законодавства України. Тому, при вирішенні питання щодо призначення позивачу щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці відповідач повинен був врахувати положення закону у редакції саме на дату виникнення та реалізації права на таке утримання.

Таким чином, оскільки відповідач, відмовляючи позивачу у призначенні щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, діяв не у спосіб, передбачений законом, тому суд вважає достатнім засобом захисту прав позивача визнання протиправними дії відповідача щодо відмови у призначенні позивачу щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці на підставі довідки ТУ ДСА України в Запорізькій області щодо розрахунку стажу роботи судді, який дає право на відставку та отримання довічного грошового утримання судді у відставці від 22 лютого 2015 року про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, яка склала 22737 гривень 00 копійок, відповідно до ч. 3 ст. 138 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07 липня 2010 року з урахуванням змін, внесених у цю статтю рішенням Конституційного Суду України від 03 червня 2013 року № 3-рп/2013; та зобов'язання відповідача призначити позивачу щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці на підставі довідки ТУ ДСА України в Запорізькій області щодо розрахунку стажу роботи судді, який дає право на відставку та отримання довічного грошового утримання судді у відставці, відповідно до ч. 3 ст. 138 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07 липня 2010 року з урахуванням змін, внесених у цю статтю рішенням Конституційного Суду України від 03 червня 2013 року № 3-рп/2013, у розмірі 90 % суддівської винагороди, яка склала 20463 гривні 00 копійок, без обмеження граничного розміру щомісячного грошового утримання судді у відставці, починаючи з 23 лютого 2016 року.

На підставі вищевикладеного, аналізуючи зібрані у справі докази, кожний окремо та всі в сукупності, суд приходить до висновку про можливість повного задоволення позову, визнання протиправними дії відповідача щодо відмови у призначенні позивачу щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці та зобов'язання відповідача призначити позивачу щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці у розмірі 90 % суддівської винагороди, яка склала 20463 гривень 00 копійок, без обмеження граничного розміру щомісячного грошового утримання судді у відставці, починаючи з 23 лютого 2016 року.

Відповідно до ст. 94 КАС України, понесені позивачем судові витрати по оплаті судового збору підлягають присудженню позивачу за рахунок бюджетних асигнувань відповідача, згідно з квитанцією долученою до матеріалів адміністративної справи в розмірі 551 гривня 20 копійок, а не в розмірі 487,20 грн., як помилково зазначено в позові позивачем.

Керуючись ст.ст. 19, 22 Конституції України, Європейською хартією про закон «Про статус суддів» від 10 липня 1998 року, рішеннями Конституційного Суду України від 11 жовтня 2005 року № 8-рп/2005, від 22 травня 2008 року № 10-рп/2008, від 14 грудня 2011 року № 18-рп/2011, від 03 червня 2013 року № 3-рп/2013, Законом України «Про судоустрій і статус суддів» (в редакції, чинній на час реалізації права на відставку), Порядком подання документів для призначення і виплати щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці органами Пенсійного фонду України, затвердженим Постановою правління Пенсійного фонду України від 25 січня 2008 року № 3-1 та зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 12 березня 2008 року за № 200/14891, ст.ст. 69, 71, 86, 94, 159, 161 163 КАС України,

П О С Т А Н О В И В:

Позов ОСОБА_2 до Мелітопольського обєднаного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії задовольнити повністю.

Визнати протиправними дії Мелітопольського обєднаного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області щодо відмови у призначенні ОСОБА_2 щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, на підставі довідки територіального управління Державної судової адміністрації в Запорізькій області щодо розрахунку стажу роботи судді, яка дає право на відставку та отримання довічного грошового утримання судді у відставці від 22 лютого 2016 року про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, яка склала 22737,00 гривень відповідно до ч.3 ст.138 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» (№2453-VI від 07.07.2010 р.) з урахуванням змін, внесених у цю статтю Рішенням Конституційного Суду України від 03 червня 2013 року №3-рп/2013.

Зобов'язати Мелітопольське обєднане управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області призначити ОСОБА_2 щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці на підставі довідки ТУ ДСА України в Запорізькій області щодо розрахунку стажу роботи судді, який дає право на відставку та отримання довічного грошового утримання судді у відставці, відповідно до ч. 3 ст. 138 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07 липня 2010 року з урахуванням змін, внесених у цю статтю рішенням Конституційного Суду України від 03 червня 2013 року № 3-рп/2013, у розмірі 90 % суддівської винагороди, загальний розмір якої на час звернення до суду складає 20463,00 гривень, без обмеження граничного розміру щомісячного грошового утримання судді у відставці, починаючи з 23 лютого 2016 року.

Стягнути з Мелітопольського обєднаного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області суму сплаченого судового збору у розмірі 551 (пятсот пятдесят одну) гривень 20 (двадцять) копійок.

На постанову може бути подана апеляційна скарга до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Мелітопольський міськрайонний суд Запорізької області протягом десяти днів з дня проголошення постанови. У разі проголошення судом вступної та резолютивної частини постанови або якщо постанову було постановлено у письмовому провадженні, апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Постанова суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Суддя: