Справа № 2а-3025/11/0970
Суддя: Черепій П.М.
Дата ухвалення: 2016-02-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"22" лютого 2016 р. Справа № 2a-3025/11/0970

м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський окружний адміністративний суд у складі:

судді Черепія П.М.

при секретарі судового засідання Дубінській І.В.

за участю представників сторін:

позивача: Полатайка С.С., Кузюка І.Ю.,

відповідача: Іванків О.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду адміністративну справу

за позовом: Публічного акціонерного товариства "Нафтохімік Прикарпаття"

до відповідача: Надвірнянської об'єднаної Державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби в Івано-Франківській області

про визнання протиправними дій та зобов'язання вчинення дій,-

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство "Нафтохімік Прикарпаття" (надалі - позивач) звернулося до суду з позовом до Державної податкової інспекції у Надвірнянському районі ГУ Міндоходів в Івано-Франківській області (надалі - відповідач) про визнання протиправними дій та зобов'язання вчинення дій.

Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 22.02.2016 року замінено відповідача - Державну податкову інспекцію у Надвірнянському районі ГУ Міндоходів в Івано-Франківській області на його правонаступника - Надвірнянську об'єднану Державну податкову інспекцію Головного управління Державної фіскальної служби в Івано-Франківській області.

Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідач протиправно, в порушення вимог підпунктів 2.1.3. пункту 2.1., пунктів 4.3. і 4.4. Порядку списання безнадійного податкового боргу платників податку, пункту 56.18 статті 56, пункту 101.1 статті 101, пункту 102.4 статті 102 Податкового кодексу України та підпункту 5.2.4. пункту 5.2 статті 5, підпункту 15.1.1. пункту 15.1 статті 15, підпункту 18.2.1. пункту 18.2 статті 18 Закону України "Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами" за наслідками розгляду заяви позивача від 16.08.2011 року листом від 22.08.2011 року відмовив у списанні безнадійного податкового боргу, а також штрафних санкцій та пені нарахованих на податковий борг, який виник на підставі податкових повідомлень-рішень № /0 від 03.03.2005 року, № /0, № /0 від 09.08.2002 року, № /0, № /0 від 09.01.2004 року та № /0, № /0 від 04.04.2003 року.

Просить суд визнати протиправними дії Надвірнянської оДПІ щодо відмови ПАТ "Нафтохімік Прикарпаття" у списанні безнадійного податкового боргу, а також штрафних санкцій та пені нарахованих на податковий борг, який виник на підставі податкових повідомлень-рішень № /0 від 03.03.2005 року, № /0, № /0 від 09.08.2002 року, № /0, № /0 від 09.01.2004 року та № /0, № /0 від 04.04.2003 року. Зобов'язати відповідача списати безнадійний податковий борг позивача з акцизного збору, а також штрафні санкції та пеню нарахованих на податковий борг, який виник на підставі податкових повідомлень-рішень № /0 від 03.03.2005 року, № /0, № /0 від 09.08.2002 року, № /0, № /0 від 09.01.2004 року та № /0, № /0 від 04.04.2003 року.

06.01.2016 року представником позивача подано суду заяву про зміну позовних вимог, в якій просить визнати протиправними дії ДПІ у Надвірнянському районі щодо відмови ПАТ "Нафтохімік Прикарпаття" у списанні безнадійного податкового боргу, а також штрафних санкцій та пені нарахованих на податковий борг, який виник на підставі податкових повідомлень-рішень № /0, № /0 від 09.08.2002 року, № /0, № /0 від 09.01.2004 року, № /0, № /0 від 04.04.2003 року та зобов'язати відповідача списати безнадійний податковий борг ПАТ "Нафтохімік Прикарпаття" з акцизного збору, а також штрафні санкції та пеню нарахованих на податковий борг, який виник на підставі податкових повідомлень-рішень № /0, № /0 від 09.08.2002 року, № /0, № /0 від 09.01.2004 року, № /0, № /0 від 04.04.2003 року. (Т.1, а.с. 204 - 205).

В судовому засіданні представники позивача заявлені вимоги підтримали з підстав викладених в адміністративному позові. Просили позов задовольнити повністю.

Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнала, щодо задоволення адміністративного позову заперечила з підстав наведених в письмовому запереченні, що долучене до матеріалів справи. (Т.1, а.с. 17- 19).

Розглянувши матеріали адміністративної справи, заслухавши пояснення представників сторін, з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення проти них, дослідивши і оцінивши докази, суд дійшов висновку про те, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав.

Як встановлено судом, на підставі акта документальної перевірки № /0 від 02.08.2002 року, відповідачем 09.08.2002 року винесено податкові повідомлення-рішення № /0, № /0, якими позивачу визначено податкове зобов'язання зі сплати акцизного збору на дизельне паливо і бензин моторний на загальну суму 74 635 626 грн. та застосовано фінансові санкції в розмірі 18 658 910 грн. (Т.2, а.с. 29).

Не погоджуючись із вказаними податковими повідомленнями-рішеннями, ПАТ "Нафтохімік Прикарпаття" оскаржило їх до Господарського суду Івано-Франківської області.

Рішенням Господарського суду Івано-Франківської області від 24.03.2004 року у справі № А-1/237-14/10 позов задоволено. Податкові повідомлення-рішення Надвірнянської оДПІ № /0, № /0 від 09.08.2002 року визнано недійсними. (Т.2, а.с. 30 - 31).

Постановою Львівського апеляційного господарського суду від 16.04.2007 року у справі № А-1/237-14/10 рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 24.03.2004 року скасовано. В задоволенні позову відмовлено. (Т.2, а.с. 32 - 33).

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 16.10.2007 року у справі № А-1/237-14/10 постанову Львівського апеляційного господарського суду від 16.04.2007 року скасовано, а рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 24.03.2004 року залишено в силі. (Т.2, а.с. 34 - 38).

Постановою Верховного Суду України від 06.05.2008 року у справі № 21-2420во07 ухвалу Вищого адміністративного суду України від 16.10.2007 року скасовано, постанову Львівського апеляційного господарського суду від 16.04.2007 року залишено в силі. (Т.2, а.с. 39 - 41).

Відповідно до частини 5 статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України, постанова Верховного Суду Україні набирає законної сили з моменту проголошення.

Статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що постанова суду, яка набрала законної сили, є обов'язковою для осіб, які беруть участь у справі, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України.

Відповідно до підпункту 5.2.4. пункту 5.2 статті 5 Закону України "Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетом та державними цільовими фондами", день закінчення процедури адміністративного оскарження вважається днем узгодження податкового зобов'язання платника податків. При зверненні платника податків до суду з позовом щодо визнання недійсним рішення контролюючого органу податкове зобов'язання вважається неузгодженим до розгляду судом справи по суті та прийняття відповідного рішення. Тобто, податкове зобов'язання вважається неузгодженим до моменту (дня) розгляду судом справи по суті та прийняття відповідного рішення.

Таким чином, в розумінні вимог положень підпункту 5.2.4. пункту 5.2 статті 5 Закону України "Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державним цільовими фондами" вказаною вище постановою Верховного Суду України від 06.05.2008 року завершилась процедура розгляду судом справи по суті та прийняття відповідного і остаточного рішення в питанні щодо оскарження податкового повідомлення-рішення Надвірнянської оДПІ № /0, № /0 від 09.08.2002 року у судовому порядку, в тому числі завершилась процедура їх апеляційного узгодження.

Виходячи з того, що сума податкових зобов'язань з акцизного збору стала узгодженою з моменту винесення Верховним Судом України постанови від 06.05.2008 року, обов'язок сплатити дану суму виник з моменту такого узгодження.

За приписами підпункту 5.3.2. пункту 5.3 статті 5 Закону України "Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державним цільовими фондами" (надалі - Закон № 2181-ІІІ), у випадках апеляційного узгодження суми податкового зобов'язання платник податків зобов'язаний самостійно погасити її узгоджену суму, а також пеню та штрафні санкції за їх наявності протягом десяти календарних днів, наступних за днем такого узгодження.

Із наведеного вище вбачається, що строк сплати узгоджених сум податкових зобов'язань складає 10 днів (від дати винесення Верховним Судом України постанови у справі № 21-2420во07 від 06.05.2008 року), а від так з 17.05.2008 року вказані зобов'язання позивача набули статусу податкового боргу.

На підставі акта документальної перевірки № 129/23/120/1/00152230 від 01.04.2003 року, відповідачем 04.04.2003 року винесено податкові повідомлення-рішення № /0, № /0, якими позивачу визначено податкове зобов'язання зі сплати акцизного збору бензин моторний та інші нафтопродукти 4 850 134,73 грн. та застосовано штрафні санкції на загальну суму 3 880107,79 грн. (Т.1, а.с. 246 - 247).

Не погоджуючись із вказаними податковими повідомленнями-рішеннями, позивач по справі оскаржив їх до Господарського суду Івано-Франківської області.

Рішенням Господарського суду Івано-Франківської області від 06.12.2004 року у справі № А-1/81 позов задоволено. Податкові повідомлення-рішення Надвірнянської оДПІ № /0, № /0 від 04.04.2003 року визнано недійсними. (Т.1, а.с. 248 - 250).

Постановою Львівського апеляційного господарського суду від 12.04.2005 року у справі № А-1/81 рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 06.12.2004 року скасовано. В задоволенні позову відмовлено. (Т.2, а.с. 1 - 2).

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 09.08.2007 року постанову Львівського апеляційного господарського суду від 12.04.2005 року скасовано, а рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 06.12.2004 року залишено в силі. (Т.2, а.с. 3- 4).

Постановою Верховного Суду України від 26.02.2008 року у справі № 21-2037во07 ухвалу Вищого адміністративного суду України від 09.08.2007 року скасовано, постанову Львівського апеляційного господарського суду від 12.04.2005 року залишено в силі. (Т.2, а.с. 5 - 7).

З урахуванням вимог підпункту 5.2.4 пункту 5.2 статті 5 Закону № 2181-ІІІ, вказане податкове зобов'язання на загальну суму 8 730 242,52 грн. стало узгодженим з 26.02.2008 року, тобто з моменту прийняття Верховним Судом України зазначеної постанови у справі № 21-2037во07.

У зв'язку із несплатою самостійно ПАТ "Нафтохімік Прикарпаття" вищевказаного узгодженого податкового зобов'язання, відповідно до вимог пункту 1.3 статті 1, підпункту 5.3.2 пункту 5.3 статті 5 та підпункту 5.4.1 пункту 5.4 статті 5 Закону № 2181-ІІІ, сума 8 730 242,52 грн. із 09.03.2008 року вважається податковим боргом платника податків.

Окрім того, судом встановлено, що на підставі акта перевірки № 766/23/120/1-00152230 від 31.12.2003 року, відповідачем 09.01.2004 року винесено податкові повідомлення-рішення № /0, № /0, якими позивачу визначено податкове зобов'язання зі сплати акцизного збору бензин моторний та інші нафтопродукти і застосовано штрафні санкції в розмірі 37 594 435грн. (Т.2, а.с. 8 - 9).

Не погоджуючись із вказаними податковими повідомленнями-рішеннями, позивач по справі оскаржив їх до Господарського суду Івано-Франківської області.

Рішенням Господарського суду Івано-Франківської області від 30.09.2004 року у справі № А-15/115 позов задоволено. Визнано недійсними податкові повідомлення-рішення Надвірнянської оДПІ № /0, № /0 від 09.01.2004 року. (Т.2, а.с. 10 - 12).

Постановою Львівського апеляційного господарського суду від 30.03.2005 року у справі № А-15/115 рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 30.09.2004 року скасовано. В задоволенні позову відмовлено. (Т.2, а.с. 13 - 15).

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 28.02.2007 року постанову Львівського апеляційного господарського суду від 30.03.2005 року скасовано, а рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 30.09.2004 року залишено в силі. (Т.2, а.с. 16 - 24).

Постановою Верховного Суду України від 04.03.2008 року у справі № 21-766во07 ухвалу Вищого адміністративного суду України від 28.02.2007 року скасовано, постанову Львівського апеляційного господарського суду від 30.03.2005 року залишено в силі. (Т.2, а.с. 26 - 28).

Відповідно вимог підпункту 5.2.4 пункту 5.2 статті 5 Закону № 2181-ІІІ, вказане податкове зобов'язання на загальну суму 75 188 870 грн. стало узгодженим з 04.03.2008 року, тобто з моменту прийняття Верховним Судом України зазначеної постанови у справі № 21-2037во07.

У зв'язку із несплатою самостійно ПАТ "Нафтохімік Прикарпаття" вищевказаного узгодженого податкового зобов'язання, відповідно до вимог пункту 1.3 статті 1, підпункту 5.3.2 пункту 5.3 статті 5 та підпункту 5.4.1 пункту 5.4 статті 5 Закону № 2181-ІІІ сума 75 188 870 грн. із 15.03.2008 року вважається податковим боргом платника податків.

В судовому засіданні встановлено, що 16.08.2011 року позивач звернувся до державної податкової інспекції в Надвірнянському районі із заявою за № 5140-юр про списання безнадійного податкового боргу, що виник у зв'язку з несплатою податкового зобов'язання акцизного збору, визначеного, податковими повідомленнями-рішеннями № /0, № /0 від 09.08.2002 року, № /0, № /0 від 09.01.2004 року, № /0, № /0 від 04.04.2003 року. (Т.1, а.с. 9).

Листом № 3917/10/10 від 22.08.2011 року відповідач відмовив у списанні безнадійного податкового боргу та повідомив, що в особових рахунках ПАТ "Нафтохімік Прикарпаття" станом на 19.08.2011 року податковий борг, стосовно якого минув строк давності, встановлений Податковим кодексом України, відсутній. (Т1., а.с. 10).

Суд у відповідності до статті 161 Кодексу адміністративного судочинства України, вирішуючи питання, яку правову норму слід застосувати до спірних правовідносин та враховуючи період, в якому тривали спірні правовідносини, а також дати нарахування і узгодження податкових зобов'язань зазначає, що до правовідносин між сторонами підлягають застосуванню норми права, що діяли в часі на момент їх виникнення.

Згідно статті 58 Конституції України, закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи.

Таким чином, спірні правовідносини між публічним акціонерним товариством "Нафтохімік Прикарпаття" та Надвірнянською об'єднаною Державну податковою інспекцією Головного управління Державної фіскальної служби в Івано-Франківській області, врегульовуються як нормами Закону України "Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетом та державними цільовими фондами" до 31.12.2010 року (включно), так і Податковим кодексом України починаючи з 01.01.2011 року.

Закон України "Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами" (надалі - Закон № 2181-ІІІ) є спеціальним законом з питань оподаткування, який установлює порядок погашення зобов'язань юридичних або фізичних осіб перед бюджетами та державними цільовими фондами з податків і зборів (обов'язкових платежів), включаючи збір на обов'язкове державне пенсійне страхування та внески на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, нарахування і сплати пені та штрафних санкцій, що застосовуються до платників податків контролюючими органами, у тому числі за порушення у сфері зовнішньоекономічної діяльності, та визначає процедуру оскарження дій органів стягнення.

Згідно пункту 1.2 статті 1 Закону № 2181-ІІІ, податкове зобов'язання - зобов'язання платника податків сплатити до бюджетів або державних цільових фондів відповідну суму коштів у порядку та у строки, визначені цим Законом або іншими законами України.

Пункт 1.3 вищезазначеної статті Закону № 2181-ІІІ передбачає, що податковий борг (недоїмка) - податкове зобов'язання (з урахуванням штрафних санкцій за їх наявності), самостійно узгоджене платником податків або узгоджене в адміністративному чи судовому порядку, але не сплачене у встановлений строк, а також пеня, нарахована на суму такого податкового зобов'язання.

За змістом приписів підпункту 18.2.1. пункту 18.2 статті 18 Закону № 2181-ІІІ, списанню підлягає безнадійний податковий борг, у тому числі пеня, нарахована на такий податковий борг, а також штрафні санкції.

Безнадійним в свою чергу, відповідно до вимог підпункту "в" підпункту 18.2.1. пункту 18.2 статті 18 Закону № 2181-ІІІ, визнається податковий борг юридичних та фізичних осіб, стосовно якого минув строк позовної давності, встановлений цим Законом.

Підпунктом 15.1.1. пункту 15.1 статті 15 Закону № 2181-ІІІ визначений строк позовної давності - 1095 календарних днів.

Відповідно до положень підпункту 15.2.1. пункту 15.1 статті 15 Закону № 2181-ІІІ, граничні строки стягнення податкового боргу - у разі коли податкове зобов'язання було нараховане податковим органом до закінчення строку давності, визначеного у пункті 15.1 цієї статті, податковий борг, що виник у зв'язку з відмовою у самостійному погашенні податкового зобов'язання, може бути стягнутий протягом наступних 1095 календарних днів від дня узгодження податкового зобов'язання.

Враховуючи вказане, з системного аналізу вищенаведених норм податкового законодавства, що діяло до 31.12.2010 року вбачається, що списанню підлягає податковий борг платника податків, юридичної особи, щодо якого минув термін позовної давності - 1095 календарних днів, що починає обчислюватись з моменту узгодження даного податкового зобов'язання.

З огляду на те, що податкові зобов'язання у розмірі 93 294 536,00 грн. з 17.05.2008 року, податкові зобов'язання в сумі 8 730 242,52 грн. з 09.03.2008 року та податкові зобов'язання у розмірі 75 188 870 грн. із 15.03.2008 року вважаються податковим боргом ПАТ "Нафтохімік Прикарпаття", перебіг строку позовної давності слід рахувати саме з цих дат.

Податковим кодексом України (який набрав чинності на час звернення позивача до відповідача із заявою щодо списання податкового боргу) положення щодо списання податкового боргу врегульовано наступним чином.

Так, відповідно до пункту 101.1 статті 101 ПК України списанню підлягає безнадійний податковий борг, у тому числі пеня та штрафні санкції, нараховані на такий податковий борг. Як зазначено в пункті 101.2 цієї статті, під терміном "безнадійний податковий борг" розуміється, зокрема, податковий борг платника податків, стосовно якого минув строк давності, встановлений цим Кодексом.

Пунктом 102.1 статті 102 ПК України визначено строк давності - 1095 календарних днів, а пунктом 102.4 цієї статті передбачено, що у разі якщо грошове зобов'язання нараховане контролюючим органом до закінчення строку давності, визначеного у пункті 102.1 цієї статті, податковий борг, що виник у зв'язку з відмовою у самостійному погашенні такого грошового зобов'язання, може бути стягнутий протягом наступних 1095 календарних днів з дня виникнення податкового боргу. При цьому, якщо платіж стягується за рішенням суду, строки стягнення встановлюються до повного погашення такого платежу або визначення боргу безнадійним.

Враховуючи наведене, суд звертає увагу на те, що у рішенні Європейського Суду з прав людини по справі "Щокін проти України", яке є джерелом права, вказано, що "поняття "закону" відсилає до якості такого закону таким чином, щоб він був доступним для зацікавлених осіб, чітким та передбачуваним у своєму застосуванні.

Таким чином, суд дійшов висновку, що строк давності щодо податкового боргу в сумі 93 294 536,00 грн. сплинув 17.05.2011 року, податкового боргу у розмірі 8 730 242,52 грн. сплинув 09.03.2011 року та у розмірі 75 188 870 грн. сплинув 15.03.2011 року (дати спливу 1095 дів з дати виникнення податкового боргу). Тому, після спливу вказаного строку, податковий борг підлягав списанню як безнадійний.

В судовому засіданні представник відповідача пояснила, що станом на 22.09.2011 року податкові зобов'язання із акцизного податку у розмірі 8 730 242,52 грн. визначені податковими повідомленнями-рішеннями № /0, № /0 від 04.04.2003 року та зобов'язання на загальну суму 93 294 536 грн. визначені податковими повідомленнями-рішеннями № /0, № /0 від 09.08.2002 року зараховані повністю. Із загального розміру заборгованості на суму 75 188 870 грн. визначеного податковими повідомленнями-рішеннями № /0, № /0 від 09.01.2004 року несплаченими залишилось 20 507 668 грн., оскільки 54 681 202 грн. було зараховано із коштів, що сплачував позивач.

За змістом підпункту 7.7.1. пункту 7.7 статті 7 Закону № 2181-ІІІ, джерелами самостійної сплати податкових зобов'язань або податкового боргу платника податку є будь-які власні кошти такого платника податку.

Отже, грошовий платіж є єдиною формою самостійної сплати податкових зобов'язань і погашення податкового боргу.

Згідно пункту 1.7 Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті (далі - Інструкція), затвердженої Постановою Правління Національного банку України від 21.01.2004 року за №22, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України за №377/89/76, кошти з рахунків клієнтів банки списують лише за дорученнями власників цих рахунків (включаючи договірне списання коштів згідно з главою 6 цієї Інструкції) або на підставі платіжних вимог стягувачів у разі примусового списання коштів згідно з главою 5 цієї Інструкції.

Відповідно до пункту 3.8 Інструкції, реквізит ''Призначення платежу'' платіжного доручення заповнюється платником так, щоб надавати повну інформацію про платіж та документи, на підставі яких здійснюється перерахування коштів отримувачу. Повноту інформації визначає платник з урахуванням вимог законодавства України. Платник відповідає за дані, що зазначені в реквізиті платіжного доручення ''Призначення платежу''. Банк перевіряє заповнення цього реквізиту на відповідність вимогам, викладеним у цій главі, лише за зовнішніми ознаками.

З вищенаведеного випливає, що право визначати призначення платежу відповідно до чинного законодавства України, станом на час самостійного зарахування відповідачем поточних платежів позивача, належить виключно платнику.

Згідно пункту 7.7 статті 7 Закону № 2181-ІІІ, податковий борг погашається попередньо погашенню податкових зобов'язань, які не є податковим боргом, у порядку календарної черговості його виникнення, а в разі одночасного його виникнення за різними податками, зборами (обов'язковими платежами) у рівних пропорціях.

Вказана норма не позбавляє платника податку права самостійно визначити джерела погашення податкових зобов'язань відповідно пункту 7.1 статті 7 Закону № 2181-ІІІ та від обов'язку самостійно сплатити суму податкового зобов'язання відповідно до підпункту 5.3.1 пункту 5.3 статті 5 цього ж Закону.

Законом № 2181-ІІІ визначено вичерпний перелік заходів, які вживаються контролюючими органами з метою погашення платниками податків податкового боргу. Серед таких заходів немає зміни призначення платежу, самостійно визначеного платником податків.

Таким чином, у разі недотримання платником податків порядку погашення податкового боргу та виконання податкових зобов'язань, передбаченого пунктом 7.7 статті 7 Закону № 2181-ІІІ, податковий орган, до 31.12.2010 року, не був наділений правом чи обов'язком змінювати призначення платежу, визначене платником податків.

За таких обставин самостійне зарахування до 31.12.2010 року податковим органом сплачених платником податку сум у рахунок податкового боргу або тих податкових зобов'язань, які не вказані в призначенні платежу під час перерахування платником податків коштів до бюджету, є неправомірним.

Оскільки Законом № 2181-ІІІ та Законом України ''Про державну податкову службу в Україні'' не встановлено право органу державної податкової служби змінювати напрямок платежу, вчинення дій, які полягають у зміні напрямку такого платежу та спрямування його на погашення попередніх зобов'язань і таким чином зменшення сплати поточних зобов'язань по відповідному податку і збору, що здійснює підприємство, є обмеженням реалізації конституційного права на розпорядження своєю власністю, визначеного статтею 41 Конституції України.

Аналогічна правова позиція викладена у листах Вищого адміністративного суду України від 17.03.2009 року за № 358/13/13-09 та від 20.07.2010 року за №1112/11/13-10, а також у постанові Верховного Суду України від 01.12.2009 року у справі за позовом комунального підприємства ''Тепломережа'' до державної податкової інспекції у Куйбишевському районі м. Донецька про визнання неправомірними податкових повідомлень-рішень.

Відповідно до вимог пункту 101.5 статті 101 Податкового кодексу України органи державної податкової служби щокварталу здійснюють списання безнадійного податкового боргу. Порядок такого списання встановлюється центральним органом державної податкової служби. Відповідно до вимог пункту 4.5 наказу Державної податкової адміністрації України за №1034 від 24.12.2010 року, яким затверджено Порядок списання безнадійного податкового боргу платників податків, списання безнадійного податкового боргу здійснюється структурними підрозділами погашення прострочених податкових зобов'язань щокварталу протягом двадцяти календарних днів, наступних за останнім днем граничного строку, передбаченого для подання податкової декларації (розрахунку) за звітний (податковий) квартал.

Підпунктом 49.18.2 пункту 49.18 статті 49 Податкового кодексу України встановлено, що податкові декларації за базовий звітний період, що дорівнює календарному кварталу, подаються потягом 40 календарних днів, що настають за останнім календарним днем звітного (податкового) кварталу.

З врахуванням того, що спірна сума податкового боргу набула статусу безнадійного з 09.03.2011 року, 15.03.2011 року та з 17.05.2011 року, то його списання слід було здійснити протягом 20 календарних днів, відповідно до норм Податкового кодексу та Порядку, незалежно від наявності звернення платника податків із відповідною заявою.

Відповідно до вимог частини 3 статті 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони, зокрема обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії).

Частиною 2 статті 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають до задоволення.

Відповідно до частини 1 статті 94 КАС України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

До позовної заяви додано платіжне доручення № 053-201 від 19.09.2011 року про сплату судового збору в розмірі 6,80 грн. (а.с. 2).

У зв'язку із задоволенням позовних вимог, з Надвірнянської об'єднаної Державної податкової інспекції Головного управління ДФС в Івано-Франківській області за рахунок бюджетних асигнувань підлягає стягненню на користь позивача сплачений судовий збір у розмірі 6,80грн.

На підставі статті124 Конституції України, керуючись статтями 158, 159, 160, 161, 162, 163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Позов задовольнити повністю.

Визнати протиправними дії Надвірнянської об'єднаної Державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби в Івано-Франківській області щодо відмови Публічному акціонерному товариству "Нафтохімік Прикарпаття" у списанні безнадійного податкового боргу, а також штрафних санкцій та пені нарахованих на податковий борг, який виник на підставі податкових повідомлень-рішень № /0, № /0 від 09.08.2002 року, № /0, № /0 від 09.01.2004 року та № /0, № /0 від 04.04.2003 року.

Зобов'язати Надвірнянську об'єднану Державну податкову інспекцію Головного управління Державної фіскальної служби в Івано-Франківській області списати безнадійний податковий борг Публічного акціонерного товариства "Нафтохімік Прикарпаття" з акцизного збору, а також штрафні санкції та пеню нарахованих на податковий борг, який виник на підставі податкових повідомлень-рішень № /0, № /0 від 09.08.2002 року, № /0, № /0 від 09.01.2004 року та № /0, № /0 від 04.04.2003 року.

Стягнути з Надвірнянської об'єднаної Державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби в Івано-Франківській області за рахунок бюджетних асигнувань на користь Публічного акціонерного товариства "Нафтохімік Прикарпаття" сплачений судовий збір в розмірі 6,80 грн. (шість гривень вісімдесят копійок).

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку. Відповідно до статті 186 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбаченому частиною четвертою статті 167 КАС України, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Апеляційна скарга подається до Львівського апеляційного адміністративного суду через Івано-Франківський окружний адміністративний суд.

Постанова набирає законної сили в порядку та строки встановлені статтею 254 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя: Черепій П.М.

Постанова складена в повному обсязі 26.02.2016 року.