Справа № 819/132/16
Суддя: Чепенюк О.В.
Дата ухвалення: 2016-02-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

про залишення позовної заяви без розгляду

Справа № 819/132/16

24 лютого 2016 рокум.Тернопіль

Тернопільський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Чепенюк О.В.,

при секретарі судового засідання Порплиці Т.В.,

за участю позивача ОСОБА_1,

представника відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Тернополі адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Тернопільської обласної державної адміністрації про визнання протиправним та скасування розпорядження,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до суду з адміністративним позовом до Тернопільської обласної державної адміністрації про визнання протиправним та скасування розпорядження голови Тернопільської обласної державної адміністрації № 167 від 18 квітня 1997 року «Про передачу у власність культових споруд і майна, яке в них знаходиться, релігійним громадам населених пунктів області».

Оскаржуваним розпорядженням передано у власність релігійної громади Української Автокефальної Православної Церкви міста Бучач (далі УАПЦ м.Бучач) церкву Святого Михаїла. Позивачка в обґрунтування позовних вимог посилається на те, що станом на дату прийняття оспорюваного розпорядження така юридична особа як УАПЦ м.Бучач вже не існувала, оскільки Всеукраїнським Православним Собором 25-26 червня 1992 року обєднано Українську Автокефальну Православну Церкву з частиною Української Православної Церкви (Московського Патріархату) та створено Українську Православну Церкву Київського Патріархату (далі УПЦ КП). На думку позивачки, оскільки Українська Автокефальна Православна Церква юридично перестала існувати в 1992 році, то не могла діяти і така юридична особа як УАПЦ м.Бучач.

Одночасно з позовною заявою позивачкою подано до суду клопотання про поновлення строку звернення до суду обґрунтоване тим, що про оскаржуване розпорядження позивачці стало відомо лише 12 січня 2016 року, коли на сесії Бучацької міської ради розглядалось питання про надання церковній громаді Святого Архистратига Михаїла УАПЦ дозволу на складання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для обслуговування будівлі церкви Святого Архистратига Михаїла, в обґрунтування якої заявником було додане спірне розпорядження від 18 квітня 1997 року № 167.

У судовому засіданні ОСОБА_1 підтримала заявлене клопотання з підстав, наведених у ньому. Зазначила, що є парафіянкою релігійної громади «Парафія Святого Архистратига Михаїла» Тернопільсько-Бучацької УПЦ КП, приймає активну участь в усіх парафіяльних зборах та відстоює інтереси громади. Пояснила, що конфліктна ситуація щодо культової споруди і майна церкви Святого Михаїла, а також міжконфесійні конфлікти тривають близько пяти років. Проте протягом останнього року особливо загострився конфлікт між священнослужителем релігійної громади Бучацької парафії храму Святого Архистратига Михаїла УАПЦ та парафіянами релігійної громади «Парафія Святого Архистратига Михаїла» УПЦ КП, зокрема, щодо проведення релігійних обрядів в приміщенні церкви Святого Архистратига Михаїла. Саме у звязку з цим, відстоюючи інтереси громади, позивачка звернулась до суду про скасування розпорядження голови Тернопільської обласної державної адміністрації № 167 від 18 квітня 1997 року, яким передано церкву релігійній громаді Святого Архистратига Михаїла УАПЦ.

В подальшому у судовому засіданні ОСОБА_1 підтвердила, що про розпорядження голови Тернопільської обласної державної адміністрації № 167 від 18 квітня 1997 року «Про передачу у власність культових споруд і майна, яке в них знаходиться, релігійним громадам населених пунктів області» їй було відомо ще з 2012 року.

Позивачка просила поновити строк звернення до суду.

Представник відповідача проти задоволення клопотання ОСОБА_1 про поновлення пропущеного строку звернення до суду з адміністративним позовом заперечив, вказуючи, що міжконфесійні конфлікти між релігійними громадами міста Бучач тривають близько пяти років, і позивачка, і парафіяни релігійної громади «Парафія Святого Архистратига Михаїла» УПЦ КП були вже давно обізнані про те, що будівля церкви Святого Архистратига Михаїла згідно з оскаржуваним розпорядженням голови Тернопільської обласної державної адміністрації № 167 від 18 квітня 1997 року передана у власність УАПЦ м.Бучач, а тому підстави для поновлення строку звернення до суду відсутні. У звязку з цим представник відповідача просив залишити позовну заяву без розгляду.

Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши письмові докази, у тому числі оглянувши матеріали адміністративної справи № 2а-819/103/13, суд приходить до висновку, що в задоволенні клопотання позивачки про поновлення строку звернення до адміністративного суду слід відмовити, адміністративний позов залишити без розгляду з огляду на таке.

Судом встановлено, що розпорядженням голови Тернопільської обласної державної адміністрації № 167 від 18 квітня 1997 року «Про передачу у власність культових споруд і майна, яке в них знаходиться, релігійним громадам населених пунктів області» передано у власність релігійної громади УАПЦ м. Бучач церкву Святого Михаїла. Зі змісту розпорядження вбачається, що воно прийняте після розгляду поданих документів віруючих та пропозицій місцевих органів влади, керуючись статтею 17 Закону України «Про свободу совісті та релігійні організації», та враховуючи, що у наведених населених пунктах інших претендентів на культові споруди немає (а. с. 48).

Відповідно до спеціального витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань станом на 24 лютого 2016 року в Єдиному державного реєстрі містяться відомості про діючу юридичну особу зареєстровану 25 серпня 1991 року Бучацьку парафію храму Святого Архистратига Михаїла УАПЦ, засновником якої є релігійна громада Української Автокефальної Православної Церкви (а. с. 42-44, 83-86).

Також судом встановлено, що в жовтні, грудні 2012 року Бучацькою міською радою неодноразово приймались рішення по розгляду питань з приводу ситуації між релігійними громадами міста Бучач, зокрема, парафіянами релігійної громади «Парафія Святого Архистратига Михаїла» УПЦ КП і Бучацької парафії храму Святого Архистратига Михаїла УАПЦ (а. с. 51-54). Зі змісту таких рішень вбачаться, що одним зі спірних питань було оформлення права власності на нерухоме майно церкву Святого Архистратига Михаїла. При цьому, Бучацькою міською радою представникам загальних зборів релігійної громади «Парафія Святого Архистратига Михаїла» УПЦ КП (до якої належить і позивачка) направлялися відповідні рішення прийняті міською радою (які містили посилання на оскаржуване розпорядження голови Тернопільської обласної державної адміністрації № 167 від 18 квітня 1997 року), про що свідчить супровідний лист від 10 грудня 2012 року № 76. Одночасно з таким листом до відома релігійної громади було надіслано копію оскаржуваного розпорядження голови Тернопільської обласної державної адміністрації № 167 від 18 квітня 1997 року «Про передачу у власність культових споруд і майна, яке в них знаходиться, релігійним громадам населених пунктів області» (а. с. 55).

В грудні 2013 року релігійна громади «Парафія Святого Архистратига Михаїла» Тернопільсько-Бучацької УПЦ КП в особі представника ОСОБА_3 зверталась до Тернопільського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Тернопільської обласної державної адміністрації про визнання протиправним та скасування розпорядження голови Тернопільської обласної державної адміністрації № 167 від 18 квітня 1997 року «Про передачу у власність культових споруд і майна, яке в них знаходиться, релігійним громадам населених пунктів області». До позовної заяви було додано копію повного тексту оскаржуваного розпорядження, протоколу зборів релігійної громади «Парафія Святого Архистратига Михаїла» Тернопільсько-Бучацької УПЦ КП, на яких приймала участь і позивачка ОСОБА_1 (а. с .48-49, 56-70). За позовною заявою було відкрито провадження в адміністративній справі № 2а-819/103/13 відповідно до ухвали судді від 16 січня 2013 року (а. с. 45-47). Ухвалою Тернопільського окружного адміністративного суду від 19 лютого 2013 року, яка набрала законної сили, було залишено без розгляду позовну заяву релігійної громади «Парафія Святого Архистратига Михаїла» Тернопільсько-Бучацької УПЦ КП до Тернопільської обласної державної адміністрації про визнання протиправним та скасування розпорядження голови Тернопільської обласної державної адміністрації № 167 від 18 квітня 1997 року «Про передачу у власність культових споруд і майна, яке в них знаходиться, релігійним громадам населених пунктів області» (а. с. 85-86).

З аналогічним предметом позову звернулась до суду 12 лютого 2016 року ОСОБА_1 Позивачка в обґрунтування поважності причин пропуску строку звернення до суду з даним адміністративним позовом посилалася на те, що про оскаржуване розпорядження голови Тернопільської обласної державної адміністрації № 167 від 18 квітня 1997 року їй стало відомо лише 12 січня 2016 року. Проте в подальшому в судовому засіданні ОСОБА_1 повідомила, що про таке розпорядження їй та релігійній громаді «Парафія Святого Архистратига Михаїла» Тернопільсько-Бучацької УПЦ КП було відомо вже давно з 2012 року.

При вирішенні питання щодо дотримання позивачем строку звернення до суду та наявності підстав для визнання причин пропуску строку звернення до суду поважними судом враховано таке.

Згідно з частиною першою статті 99 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Відповідно до частини другої статті 99 КАС України для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

При цьому необхідно зазначити, що строк звернення до адміністративного суду це проміжок часу після виникнення спору у публічно-правових відносинах, протягом якого особа має право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою за вирішенням цього спору і захистом своїх прав, свобод чи інтересів.

Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов'язків. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними; після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

Дотримання строку звернення з адміністративним позовом є однією з умов для реалізації права на позов у публічно-правових відносинах. Вона дисциплінує учасників цих відносин у випадку, якщо вони стали спірними, запобігає зловживанням і можливості регулярно погрожувати зверненням до суду, сприяє стабільності діяльності суб'єктів владних повноважень щодо виконання своїх функцій. Відсутність цієї умови приводила б до постійного збереження стану невизначеності у публічно-правових відносинах. А крім того, необхідно враховувати, що з плином часу певні обставини доказати чи спростувати стає все важче через те, що певні докази втрачаються.

Відповідно до частини першої статті 100 КАС України адміністративний позов, поданий після закінчення строків, установлених законом, залишається без розгляду, якщо суд на підставі позовної заяви та доданих до неї матеріалів не знайде підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, про що постановляється ухвала.

Позовна заява може бути залишена без розгляду як на стадії вирішення питання про відкриття провадження в адміністративній справі без проведення судового засідання, так і в ході підготовчого провадження чи судового розгляду (частина друга статті 100 КАС України).

Поважними за змістом вказаної норми визнаються обставини, які є обєктивно непереборними та не залежать від волевиявлення сторони і повязані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення сторонами у справі процесуальних дій.

Причина пропуску строку є поважною, якщо вона відповідає одночасно усім таким умовам: 1) це обставина або кілька обставин, яка безпосередньо унеможливлює або ускладнює можливість вчинення процесуальних дій у визначений законом строк; 2) це обставина, яка виникла об'єктивно, незалежно від волі особи, яка пропустила строк; 3) ця причина виникла протягом строку, який пропущено; 4) ця обставина підтверджується належними і допустимими засобами доказування.

Як встановлено судом про оскаржуване розпорядження голови Тернопільської обласної державної адміністрації № 167 від 18 квітня 1997 року ОСОБА_1 і релігійна громада «Парафія Святого Архистратига Михаїла» Тернопільсько-Бучацької УПЦ КП дізналися у грудні 2012 року. ОСОБА_1 та інші члени релігійної громади, а також сама релігійна громада не були позбавлені можливості оскаржити таке розпорядження у судовому порядку. Таким правом релігійна громада і скористалася, 16 січня 2013 року було відкрито провадження в адміністративній справі за позовом релігійної громади «Парафія Святого Архистратига Михаїла» Тернопільсько-Бучацької УПЦ КП (до якої належить позивачка), предметом спору було розпорядження голови Тернопільської обласної державної адміністрації № 167 від 18 квітня 1997 року.

Отже, суд приходить до переконання, що позивачка доказів неможливості звернутися до суду (поважності причин пропуску строку), починаючи з грудня 2012 року, не надала та не навела обставин, які вказують на поважність причин пропуску звернення до суду з адміністративним позовом більш як через три роки, після того як дізнався про наявність такого розпорядження.

Таким чином, ОСОБА_1 пропустила строк звернення до суду з адміністративним позовом без поважних причин, оскільки вона не була позбавлена можливості своєчасно оскаржити в судовому порядку розпорядження голови Тернопільської обласної державної адміністрації № 167 від 18 квітня 1997 року. Мотивація позивачки про те, що про оскаржуване розпорядження їй стало відомо лише в січні 2016 року спростована наведеними вище обставинами про її обізнаність ще з грудня 2012 року, що в подальшому визнала й сама ОСОБА_1

Пунктом 9 частини першої статті 155 КАС України передбачено, що суд своєю ухвалою залишає позовну заяву без розгляду, якщо позовну заяву подано з пропущенням встановленого законом строку звернення до адміністративного суду і суд не знайшов підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними.

Враховуючи надані позивачкою пояснення та встановлені в ході розгляду справи обставини, суд приходить до висновку, що позивачка адміністративний позов подала з пропущенням шестимісячного строку звернення до суду, передбаченого частиною другою статті 99 КАС України.

Отже, враховуючи, що провадження у цій справі було відкрито за позовною заявою, поданою з пропущенням установленого законом строку звернення до адміністративного суду, а на підставі позовної заяви, доданих до неї матеріалів, та наданих у судовому засіданні пояснень, досліджених доказів не знайдено підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду з цим позовом поважними, позивачкою не наведено переконливих доводів щодо наявності обєктивно непереборних обставин, що унеможливили своєчасне оскарження нею розпорядження, тому в задоволенні клопотання ОСОБА_1 про поновлення пропущеного строку звернення до суду з адміністративним позовом слід відмовити, а позовну заяву залишити без розгляду.

Керуючись статтями 99, 100, пунктом 9 частини першої статті 155, статтями 160, 165 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

УХВАЛИВ:

В задоволенні клопотання ОСОБА_1 про поновлення пропущеного строку звернення до суду з адміністративним позовом відмовити.

Позовну заяву ОСОБА_1 до Тернопільської обласної державної адміністрації про визнання протиправним та скасування розпорядження залишити без розгляду.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого статтею 186 КАС України, якщо таку апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Львівського апеляційного адміністративного суду через Тернопільський окружний адміністративний суд. Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається протягом п'яти днів з дня проголошення ухвали. У разі якщо ухвалу було постановлено в письмовому провадженні або згідно з частиною третьою статті 160 КАС України, або без виклику особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

Повний текст ухвали виготовлено 26 лютого 2016 року.

Головуючий суддя Чепенюк О.В.

копія вірна

Суддя Чепенюк О.В.