Справа № 815/6952/15
Суддя: Андрухів В. В.
Дата ухвалення: 2016-02-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 815/6952/15
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 лютого 2016 року Одеський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого - судді Андрухіва В.В.

при секретарі Рижук В.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Одесі справу за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ОДМАК" до Державної податкової інспекції у Приморському районі м. Одеси Головного управління ДФС в Одеській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,-

ВСТАНОВИВ:

ТОВ "ОДМАК" звернулося до суду з даним позовом до Державної податкової інспекції у Приморському районі м. Одеси Головного управління ДФС в Одеській області, в якому просило визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення відповідача від 25.11.2015 року № про донарахування податкових зобов'язань з податку на додану вартість у розмірі 214151 грн. та застосування штрафних (фінансових) санкцій у розмірі 53538 грн.

Свої вимоги позивач обгрунтовував наступним. ДПІ в Приморському районі м. Одеси ГУ ДФС в Одеській області було проведено позапланову виїзну документальну перевірку ТОВ "ОДМАК" щодо підтвердження взаємовідносин із ТОВ "Реверанс Груп" за липень 2014 року та ТОВ "Ват Роял" за вересень 2014 року, їх реальності та повноти відображення в обліку. За результатами даної перевірки було складено акт від 09.11.2015 року № 7884/15-53-22-05/38847500, відповідно до якого встановлено наступні порушення ТОВ "ОДМАК": п.44.1 ст.44, п.198.1, п.198.3, п.198.6 ст.198, п.201.1 ст.201 ПК України встановлено заниження податку на додану вартість до сплати на загальну суму 214151,28 грн., у тому числі по податковим періодам: липень 2014 року - у сумі 114752,44 грн.; вересень 2014 року - у сумі 99398,84 грн. Не погоджуючись з висновками акту перевірки, ТОВ "ОДМАК" подано до ДПІ в Приморському районі м. Одеси ГУ ДФС в Одеській області заперечення на акт. За результатами розгляду заперечень, було прийнято рішення про залишення акту перевірки без змін. На підставі акту перевірки від 09.11.2015 року № 7884/15-53-22-05/38847500 відповідачем прийнято податкове повідомлення-рішення від 25.11.2015 року № , яким донараховано податкове зобов'язання з податку на додану вартість у розмірі 2014151 грн. та застосовано штрафні (фінансові) санкції у розмірі 53538 грн.

Позивач вказував, що ТОВ "ОДМАК" було укладено договори з наступними підприємствами: ТОВ "Реверанс Груп" № 010714/5 від 01.07.2014 року та № 010714 /6 від 01.07.2014 року; ТОВ "Вайт Роял" № 300814/1 від 30.08.2014 року та № 300814/2 від 30.08.2014 року. Відповідач, зробивши висновок в акті перевірки про нікчемність правочинів між позивачем та вказаними контрагентами, не міг керуватися лише припущеннями, оскільки зазначена позиція не підкріплена належними доказами, а саме: рішеннями суду про визнання їх такими або вироком суду про визнання винними посадових осіб ТОВ "ОДМАК". Вдповідач не врахував факту того, що чинне податкове законодавство не ставить у залежність формування позивачем податкового кредиту від податкового обліку (стану) інших осіб і фактичної сплати контрагентами податку до бюджету. В акті перевірки зазначено про те, що позивачем було віднесено до складу податкового кредиту суму ПДВ по операціях з підміни товарів, що свідчить про можливість порушення податкового законодавства та залучення суб'єкта до схеми формування штучного податкового кредиту. Первинними документами, що підтверджують господарські операції з придбання ТОВ "ОДМАК" товару та послуг у ТОВ "Реверанс Груп" та ТОВ "Вайт Роял" по вищевказаним договорам є видаткові накладні, акти прийому-здачі виконаних робіт, в яких фіксуються всі відомості, необхідність зазначення яких передбачена Законом України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні". Також позивач вказував, що при здійсненні господарської діяльності зі здачі відходів в утилізацію відсутні основні ознаки продажу, передбачені законодавством, а саме: дохід від продажу товарів, оскільки договором не передбачена передача права власності на відходи за компенсацію, на сам товар, оскільки передачі підлягає не товар, а відходи, тобто речовини не мають промислової цінності й вартості. На думку позивача, оскільки відходи не є товаром, в розумінні Податкового кодексу України, а умовами укладених договорів не було передбачено перехід права власності на відходи за компенсацію - оформлення товарно-транспортних накладних не було потрібне. Зазначені контрагенти позивача на момент укладання та виконання вищевказаних договорів були включені до ЄДР юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, а також зареєстровані платниками податку на додану вартість відповідно до чинного законодавства, з урахуванням чого, мали право на складання податкових накладних. Позивач також вказує на те, шо у п.3.2.1 акту перевірки відповідач декілька разів послався на те, що податкові накладні не зареєстровано постачальником послуг в ЄРПН, проте, враховуючи, що всі податкові накладні містили суму ПДВ меншу, ніж 10000 грн., реєструвати їх у ЄРПН не було потрібно.

Враховуючи вищевикладене, позивач вважав безпідставними та необґрунтованими висновки, викладені в акті перевірки, а прийняте податкове повідомлення-рішення протиправним та таким, що підлягає скасуванню.

Представники позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримали та просили про їх задоволення з наведених вище підстав.

Представник відповідача у судове засідання не з'явився, про поважність причини неявки суд не сповістив, у зв'язку з чим суд ухвалив про розгляд справи за відсутності відповідача. При цьому, відповідач подав до суду письмові заперечення, згідно яких позов не визнав та які обґрунтовані тим, що перевіркою встановлено порушення ТОВ "ОДМАК" п.44.1 ст.44, п.198.1 а), п.198.3, 198.6 ст.198, п.201.1 е) ст.201 ПК України, в результаті чого встановлено заниження ПДВ до сплати на загальну суму 214151,2 грн. На виконання п.86.7 ст.86 ПК України в ході розгляду заперечень розглянуто матеріали, надіслані від ДПІ у Києво-Святошинському районі ГУ ДФС в Київській області, які свідчать про порушення позивачем вимог податкового законодавства. Також відповідач зазначив, що при придбанні послуг з вивезення твердих побутових відходів у ТОВ "Реверанс Груп" за липень 2014 року та ТОВ "Вайт Роял" за вересень 2014 року отримані податкові накладні, які не містять таких обов'язкових реквізитів як одиницю, кількість та обсяг перевезень, а саме: у стовбці "одиниця виміру товару/послуги" вказано "шт" замість одиниці виміру ваги (т, кг), у стовбці "кількість (об'єм, обсяг)" вказано " 17", " 14", " 1грн." замість обсягу перевезення вантажу (ТПВ). Також до перевірки не надано товарно-транспортної документації з перевезення, не визначено вид транспорту (залізничий чи автомобільний), кількість транспортних одиниць, з урахуванням обсягів перевезень та виду вантажу, відсутні дані про довіреність, замовника, вантажовідправника та постачальника, з території якого вивозилась макулатура, чи представника покупця, на адресу якого постачалася для подальшої переробки, що не дає змоги підтвердити зв'язок цих перевезень з господарською діяльністю ТОВ "ОДМАК", яка пов'язана зі збиранням та реалізацією макулатури та інших відходів. Як вказує відповідач, матеріали перевірки позивача не містять посилань чи висновків про відсутність у контрагентів ТОВ "Реверанс Груп" та ТОВ "Вайт Роял" взагалі права на складання податкових накладних. Зазначені висновки складені лише на підставі наданих до перевірки документів, які не підтверджують факт отримання (здійснення, споживання) результату господарської операції та місце її вчинення.

Заслухавши пояснення представників позивача, дослідивши надані сторонами докази в їх сукупності, суд встановив наступні обставини.

Суд встановив, що ТОВ "ОДМАК" () зареєстроване Реєстраційною службою Одеського міського управління юстиції 07.08.2013 року за № 1 047290, що підтверджується випискою з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців.

Згідно довідки Головного управління статистики в Одеській області (відомості з Єдиного державного реєстру підприємств та організацій України) від 05.06.2015 року № 05.3-19/2335, видами діяльності ТОВ "ОДМАК" за КВЕД-2010 є: 38.32 відновлення відсортованих відходів; 17.12 виробництво паперу та картону; 23.19 виробництво й оброблення інших скляних виробів, у тому числі технічних; 46.90 неспеціалізована оптова торгівля; 47.78 роздрібна торгівля іншими невживаними товарами в спеціалізованих магазинах; 68.20 надання в оренду й експлуатацію власного чи орендованого нерухомого майна; 38.11 збирання безпечних відходів.

Згідно витягу 074 з реєстру платників податку на додану вартість від 06.03.2014 року ТОВ "ОДМАК" є платником податку на додану вартість з 01.03.2014 року.

Судом встановлено, що на підставі пп.78.1.1 п.78.1 ст.78 Податкового кодексу України, відповідно до наказів ДПІ у Приморському районі м.Одеси ГУ ДФС в Одеській області від 21.10.2015 року № 1688 та від 29.10.2015 року № 1738, направлень від 21.10.2015 року № 002070/1773 та від 29.10.2015 року № 002138/1850, в період з 23.10.2015 року по 02.11.2015 року відповідачем проведено позапланову виїзну документальну перевірку ТОВ "ОДМАК" щодо підтвердження взаємовідносин із ТОВ "Реверанс Груп" () за липень 2014 року та ТОВ "Ват Роял" () за вересень 2014 року, їх реальності та повноти відображення в обліку.

За результатами перевірки відповідачем складено акт від 09.11.2015 року № 7884/15-53-22-05/38847500 "Про проведення позапланової виїзної документальної перевірки ТОВ "ОДМАК", код за , щодо підтвердження взаємовідносин із ТОВ "Реверанс Груп" (код за ) за липень 2014 року та ТОВ "Вайт Роял" (код за ) за вересень 2014 року, їх реальності та повноти відображення в обліку". Відповідно до висновків акту перевіркою встановлено порушення ТОВ "ОДМАК": п.44.1 ст.44, п.198.1, п.198.3, п.198.6 ст.198, п.201.1 ст.201 ПК України встановлено заниження податку на додану вартість до сплати на загальну суму 214151,28 грн., у тому числі по податковим періодам: липень 2014 року - у сумі 114752,44 грн.; вересень 2014 року - у сумі 99398,84 грн. Підставою для таких висновків, згідно акта перевірки, стало непідтвердження позивачем реальності господарських операцій позивача з вищевказаними контрагентами.

Не погоджуючись з висновками акту перевірки від 09.11.2015 року № 7884/15-53-22-05/38847500, ТОВ "ОДМАК" було подано до ДПІ у Приморському районі м. Одеси ГУ ДФС в Одеській області заперечення від 13.11.2015 року за вих. № 13/11/2015, за результатами розгляду яких відповідачем прийнято рішення про залишення акту перевірки без змін, про що позивача повідомлено листом від 20.11.2015 року № 35254/15-53-22-05.

На підставі акту перевірки від 09.11.2015 року № 7884/15-53-22-05/38847500 відповідачем прийнято податкове повідомлення-рішення від 25.11.2015 року № , яким донараховано податкове зобов'язання з податку на додану вартість на загальну суму 267689 грн, з яких за основним платежем - 214151 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями - 53538 грн.

Досліджуючи реальність господарських операцій позивача з ТОВ "Реверанс Груп" та ТОВ "Вайт Роял", суд встановив наступне.

Судом встановлено, що 01.07.2014 року ТОВ "ОДМАК" (Покупець) та ТОВ "Реверанс Груп" (Продавець) уклали договір купівлі № 010714/5, згідно умов якого Продавець зобов'язується поставити, а Покупець зобов'язується прийняти та оплатити товар, обумовлений в п.4.1. в кількості та асортименті згідно з накладними, що є невід'ємною частиною цього договору.

Згідно даного договору позивач придбав у ТОВ "Реверанс Груп" наступні товари: агломерат білий; відходи поліетилена; пластмаса вторинна, дроблена; агломерат стретч; склобій листовий.

Виконання умов договору купівлі № 010714/5 від 01.07.2014 року підтверджується наступними первинними документами: видатковими накладними (т.1 а.с.75-86), податковими накладними (т.1 а.с.90-92, 106).

Оплата постачальнику за придбаний товар проводилася позивачем у безготівковій формі, грошові кошти були сплачені в повному обсязі, що підтверджується банківською випискою по рахунку за відповідні періоди (т.1 а.с.49-50).

01.07.2014 року ТОВ "ОДМАК" (Замовник) та ТОВ "Реверанс Груп" (Виконавець) уклали договір купівлі № 010714/6, згідно умов якого Замовник доручає, а Виконавець приймає на себе зобов'язання в строки, на умовах і в порядку, передбаченому цим Договором, надати Замовнику послуги з організації, збору, пересування, сортування та поставки для утилізації на переробні заводи вторинної сировини, послуги по вивозу відходів на знищення.

Виконання умов договору купівлі № 010714/6 від 01.07.2014 року підтверджується наступними первинними документами: актами здачі-прийняття робіт (надання послуг) (т.1 а.с.57-74,84), податковими накладними (т.1 а.с.85-89, 93-105).

Оплата Виконавцю за виконані роботи за договором № 010714/6 від 01.07.2014 року позивачем проводилася у безготівковій формі, грошові кошти були сплачені в повному обсязі, що банківською випискою по рахунку (т.1 а.с.54-56).

Господарські відносини між ТОВ "ОДМАК" (Замовник) та ТОВ "Вайт Роял" (Виконавець), в результаті яких останній надав позивачу послуги з організації, збору, пересування, сортування та поставки для утилізації на переробні заводи вторинної сировини, послуги по вивозу відходів на знищення, а також поставив позивачу товар (агломерат, в асортименті) підтверджуються наступними первинними документами: договорами від 30.08.2014 року № 300814/1 та 300814/2; актами здачі-прийняття робіт (виконання послуг), податковими накладними (т.1 а.с.107-166).

Оплата ТОВ "Вайт Роял" за виконані роботи (надані послуги) та поставлений товар по договорам від 30.08.2014 року № 300814/1 та 300814/2 позивачем проводилася у безготівковій формі, грошові кошти були сплачені в повному обсязі, що підтверджується банківською випискою по рахунку (т.1 а.с.167-169).

Згідно договору оренди складських приміщень № 010714/12 від 01.07.2014 року та акту приймання-передачі від 01.07.2014 року, ТОВ "ОДМАК" прийняло в оренду у ТОВ "Екологічне підприємство "Вікторія" приміщення, розміщене за адресою: АДРЕСА_2 (т.1 а.с.170-172).

Згідно договору оренди приміщення № 1 від 01.07.2014 року та акту приймання-передачі від 01.07.2014 року, ТОВ "ОДМАК" прийняло в оренду від ОСОБА_1 приміщення, розміщене за адресою: АДРЕСА_1 (т.1 а.с.173-175).

14.05.2014 року між ТОВ "Юніон Ком Транс" (Експедитор) та ТОВ "ОДМАК" (Клієнт) укладено договір про організацію перевезень вантажів № 0486-14-9600002, яким врегульовано взаємовідносини сторін, що виникають при організації перевезень вантажів в залізничному рухомому складі й пов'язаних з цим послугах, та здійсненні розрахунків за надані послуги. (т.1 а.с.176-179).

На підтвердження виконання умов даного договору до суду надано звіти експедитора за липень та вересень 2014 року та виписки по банківському рахунку позивача (т.1 а.с.180-189).

23.04.2014 року між ТОВ "ОДМАК" (Вантажовласник, Платник) та ДП "Одеська залізниця" укладено договір № 1174270 про організацію перевезень вантажів і проведення розрахунків за перевезення вантажів та надані залізницею додаткові послуги, виконання умов якого підтверджується розрахунками та випискою по банківському рахунку позивача (т.1 а.с.190-210).

Відповідно до п.198.1 ст.198 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) право на віднесення сум податку до податкового кредиту, зокрема, виникає у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.

Пунктом 198.2 ст.198 Податкового кодексу України передбачено, що датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Згідно з п.198.3 ст.198 Податкового кодексу України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Пунктом 198.6 ст.198 цього Кодексу передбачено, що не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

У разі коли на момент перевірки платника податку органом державної податкової служби суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними цим пунктом документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу.

Відповідно до ст.201 Податкового кодексу України платник податку зобов'язаний надати покупцю (отримувачу) на його вимогу підписану уповноваженою платником особою та скріплену печаткою податкову накладну, у якій зазначаються в окремих рядках такі обов'язкові реквізити: а) порядковий номер податкової накладної; б) дата виписування податкової накладної; в) повна або скорочена назва, зазначена у статутних документах юридичної особи або прізвище, ім'я та по батькові фізичної особи, зареєстрованої як платник податку на додану вартість, - продавця товарів/послуг; г) податковий номер платника податку (продавця та покупця); ґ) місцезнаходження юридичної особи - продавця або податкова адреса фізичної особи - продавця, зареєстрованої як платник податку; д) повна або скорочена назва, зазначена у статутних документах юридичної особи або прізвище, ім'я та по батькові фізичної особи, зареєстрованої як платник податку на додану вартість, - покупця (отримувача) товарів/послуг; е) опис (номенклатура) товарів/послуг та їх кількість, обсяг; є) ціна постачання без урахування податку; ж) ставка податку та відповідна сума податку в цифровому значенні; з) загальна сума коштів, що підлягають сплаті з урахуванням податку; и) вид цивільно-правового договору; і) код товару згідно з УКТ ЗЕД (для підакцизних товарів та товарів, ввезених на митну територію України).

Форма та порядок заповнення податкової накладної затверджуються центральним органом державної податкової служби.

У разі звільнення від оподаткування у випадках, передбачених статтею 197 цього розділу, у податковій накладній робиться запис "Без ПДВ" з посиланням на відповідний пункт та/або підпункт статті 197 цього Кодексу.

Податкова накладна виписується у двох примірниках у день виникнення податкових зобов'язань продавця. Оригінал податкової накладної видається покупцю, копія залишається у продавця товарів/послуг.

Податкова накладна є податковим документом і одночасно відображається у податкових зобов'язаннях і реєстрі виданих податкових накладних продавця та реєстрі отриманих податкових накладних покупця.

Органи державної податкової служби за даними реєстрів виданих та отриманих податкових накладних, наданих в електронному вигляді, повідомляють платника податку про наявність у такому реєстрі розбіжностей з даними контрагентів. При цьому платник податку протягом 10 днів після отримання такого повідомлення має право уточнити податкові зобов'язання без застосування штрафних санкцій, передбачених розділом II цього Кодексу.

Право на нарахування податку та складання податкових накладних надається виключно особам, зареєстрованим як платники податку в порядку, передбаченому статтею 183 цього Кодексу.

Податкова накладна видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Виходячи зі змісту наведених вище норм законодавства, право на віднесення сум ПДВ, сплачених при придбанні товару, до податкового кредиту виникає у суб'єкта господарювання у разі дотримання ним наступних умов: 1) фактичності придбання такого товару, тобто, реальності відповідної господарської операції; 2) наявності податкових накладних, складених особою, зареєстрованою платником податку, чи митних декларацій на підтвердження придбання такого товару та сплати відповідної суми ПДВ; 3) подальшого використання придбаного товару в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності підприємства.

При цьому згідно з ч.2 ст.3 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" бухгалтерський облік є обов'язковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.

Відповідно до ч.1 ст.9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Частиною 2 цієї статті визначено, що первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Згідно з п.44.1 ст.44 Податкового кодексу України для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Згідно з п.2.1, 2.2 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24 травня 1995 року № 88, первинні документи - це документи, створені у письмовій або електронній формі, що фіксують та підтверджують господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації (власника) на їх проведення.

Господарські операції - це факти підприємницької та іншої діяльності, що впливають на стан майна, капіталу, зобов'язань і фінансових результатів.

Первинні документи повинні бути складені у момент проведення кожної господарської операції або, якщо це неможливо, безпосередньо після її завершення. При реалізації товарів за готівку допускається складання первинного документа не рідше одного разу на день на підставі даних касових апаратів, чеків тощо. Для контролю та впорядкування обробки інформації на основі первинних документів можуть складатися зведені документи (далі - первинні документи).

Таким чином, іншим визначеним законодавством обов'язковим критерієм щодо підтвердження показників податкової звітності платника податків є забезпечення належного бухгалтерського обліку відповідних господарських операцій, в тому числі дотримання вимог щодо підстав для здійснення такого обліку, якими можуть бути первинні документи, оформлені згідно з вимогами чинного законодавства. З урахуванням зазначеного право платника на формування податкового кредиту з податку на додану вартість є також залежним від забезпечення ведення ним належного бухгалтерського обліку відповідних господарських операцій.

Поряд з цим, у бухгалтерському та податковому обліку підприємства враховуються лише ті первинні документи, що складені за наслідками фактично проведеної господарської операції, тобто, зміст господарської операції превалює над її формою. За таких умов наявність належним чином оформлених первинних документів з приводу проведення певної господарської операції не може розглядатись як безумовне підтвердження наявності у платника податку права на формування витрат, які враховуються при визначенні об'єкта оподаткування податком на прибуток, та податкового кредиту з податку на додану вартість по відповідних господарських операціях.

Отже, правомірність формування платником відповідних показників бухгалтерського та податкового обліку має оцінюватись з урахуванням сукупності умов, визначених законодавством України як підстави для їх формування.

Оскільки сукупний аналіз наведених вище норм законодавства свідчить, що право платника податку на формування податкового кредиту з податку на додану вартість є, перш за все, похідним від самого факту здійснення відповідних господарських операцій, з метою визначення правомірності формування позивачем вказаних показників податкової звітності з податку на додану вартість дослідженню підлягає реальність відповідних господарських операцій, що відбувались між позивачем та його контрагентами. Крім того, оцінці суду підлягають наявність належним чином оформлених первинних документів, які стали підставою для формування показників податкової звітності, використання платником податків придбаних товарів (робіт, послуг) в межах господарської діяльності.

В акті перевірки наявне посилання на те, що податкові накладні не зареєстровано постачальником послуг в ЄРПН.

Відповідно до п.11 підрозділу 2 розділу ХХ Податкового кодексу України (в редакції, чинній на момент виписки податкових накладних контрагентами - ТОВ "Реверанс Груп" та ТОВ "Вайт Роял"), реєстрація податкових накладних платниками податку на додану вартість - продавцями в Єдиному реєстрі податкових накладних запроваджується для платників цього податку, у яких сума податку на додану вартість в одній податковій накладній становить, зокрема: понад 10 тисяч гривень - з 1 січня 2012 року.

Обов'язковість реєстрації в ЄРПН усіх податкових накладних, згідно з Законом № 71-VIII від 28.12.2014 року, встановлено з 01.02.2015 року.

Таким чином, враховуючи, що податкові накладні виписувались контрагентами позивача ТОВ "Реверанс Груп" та ТОВ "Вайт Роял" у липні та вересні 2014 році, ті з них, які містили суму податку на додану вартість меншу ніж 10 тисяч гривень, обов'язковій реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних не підлягали, а тому посилання відповідача в акті перевірки на арк.9-12 (том 1 а.с.16-20) на факт нереєстрації окремих податкових накладних контрагентами-продавцями в ЄРПН, не свідчить про порушення податкового законодавства позивачем та його контрагентами.

Таким чином, судом встановлено, що господарські операції позивача з контрагентами: ТОВ "Реверанс Груп" та ТОВ "Вайт Роял" підтверджуються належним чином оформленими первинними документами, які перелічено судом вище, та позивачем дотримано умови, встановлені податковим законодавством для формування податкового кредиту з податку на додану вартість.

Доводи відповідача про наявність окремих недоліків в оформленні податкових накладних (у графі «кількість (об'єм, обсяг)» та у графі «одиниця виміру товару/послуги»), суд зазначає, що в єдиній податковій накладній № 142 від 11.07.2014 року, виписаній ТОВ "Реверанс Груп", наявна технічна описка в графі «одиниця виміру товару/послуги», де помилково замість одиниці виміру кількості послуг «шт.» - зазначено «грн.». Проте дана описка, на думку суду, не впливає суть цього документа і не створює його недійсності, оскільки у графі «кількість (об'єм, обсяг)» зазначено, що контрагентом надана позивачу 1 (одна) послуга. Дана описка не є підставою для неврахування суми ПДВ до податкового кредиту позивача за липень 2014 року. Також суд вважає обґрунтованим зазначення контрагентами-продавцями у податкових накладних одиниці виміру послуги - «шт.», оскільки вагову характеристику (вимір) має товар, а не послуга.

Таким чином, передбачених законом підстав для невключення до складу податкового кредиту витрат позивача по сплаті податку на додану вартість за період липень 2014 року суми 114752,44 грн. та за період вересень 2014 року суми 99398,84 грн., а всього - суми 214151 грн. - у відповідача не було.

Згідно правової позиції Верховного Суду України, викладеної у постанові від 09.09.2008р. (в ЄДРСР № 2362425), у разі, якщо дії платника податку свідчать про його добросовісність, а вчинені ним господарські операції не викликають сумнівів у їх реальності та відповідності дійсному економічному змісту, для підтвердження права на податковий кредит, та/або бюджетне відшкодування, достатньо наявності належним чином оформлених документів, зокрема, податкових накладних. При цьому, не є підставою для відмови у праві на податковий кредит та бюджетне відшкодування з податку на додану вартість, порушення податкової дисципліни, вчинені контрагентом платника податку. Також не є підставою для визнання неправомірними операцій платника податків подальше припинення чи анулювання статусу платника податку на додану вартість його контрагента. Усі операції, вчинені контрагентом платника податку до припинення такого контрагента, не можуть автоматично розглядатися як нікчемні правочини в силу само собою припинення юридичної особи або анулювання її податкового статусу. У такому разі, достатньо встановити необізнаність платника податку, що заявляє право на податковий кредит чи бюджетне відшкодування з податку на додану вартість, про факт припинення або недобросовісний характер діяльності контрагента (зокрема, про несплату податків, чи неподання податкової звітності).

В акті перевірки ТОВ "ОДМАК" від 09.11.2015 року № 7884/15-53-22-05/38847500 зазначено, що до перевірки не надано товарно-транспортної документації з перевезення.

Правилами ведення податкового обліку не передбачено обов'язку платника податків підтверджувати реальність господарської операції товарно-транспортними накладними або подорожніми листами, а відповідно до Закону України "Про автомобільний транспорт" (ст.48), Правилами перевезення вантажів автомобільним транспортом в Україні, затвердженими наказом Міністерства транспорту від 14.10.1997 р. № 363 (абз. 25-26 п.1) товарно-транспортна накладна є документом, на підставі якого здійснюються вантажні перевезення. Обов'язок щодо наявності таких документів покладено на перевізника та його водія. Тому відсутність товарно-транспортної накладної не може бути безумовним доказом не придбання товару.

Під час перевірки відповідачем використовувалася податкова інформація, яка надійшла від ДПІ у Києво-Святошинському районі ГУ ДФС у Київській області, а саме:

- податкова інформація від 17.02.2015 року № 50/10-13-22-04/39216671 щодо спектру фінансової господарської діяльності ТОВ "Реверанс Груп" з питань дотримання вимог податкового законодавства при формуванні податкового кредиту з ТОВ "Ходагор" за період з 01.07.2014 року по 30.09.2014 року;

- податкова інформація від 07.05.2015 року № 258/10-13-22-05/39301269 щодо спектру фінансово-господарської діяльності ТОВ "Вайт Роял" з питань дотримання вимог податкового законодавства при взаємовідносинах з контрагентами-постачальниками та з контрагентами-покупцями за період з 01.09.2014 року по 31.01.2015 року.

Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо зменшення податкового тиску та платника податків» від 17.07.2015 року № 655-VIII, доповнено пункт 86.7 ст.86 ПК України абзацом 5, згідно з яким контролюючим та іншим державним органам забороняється використовувати акт перевірки як підставу для висновків стосовно взаємовідносин платника податків з його контрагентами, якщо за результатами складення акта перевірки податкове повідомлення-рішення не надіслано (не вручено) платнику податків або воно вважається відкликаним відповідно до статті 60 цього Кодексу.

Дана норма закону набрала чинності з 01 вересня 2015 року. Тому, проводячи перевірку позивача у жовтні-листопаді 2015 року та складаючи акт перевірки від 09.11.2015 року, відповідач повинен був застосовувати цю норму податкового законодавства.

З наведеної відповідачем податкової інформації вбачається, що перевірка ТОВ "Реверанс Груп" і ТОВ "Вайт Роял" взагалі не проводилася, первинні документи цих контрагентів не досліджувалися, однак контролюючий орган навіть без проведення податкової перевірки робить висновок про неможливість підтвердити реальність господарських операцій вказаних платників податків з їх контрагентами. Відповідно, податкові повідомлення-рішення не надсилалися (не вручалися) платникам податків ТОВ "Реверанс Груп" і ТОВ "Вайт Роял", оскільки перевірка цих платників не проводилася. Тому суд вважає незаконним використання відповідачем в акті перевірки позивача висновків, викладених у вищенаведеній податковій інформації щодо нереальності господарських операцій ТОВ "Реверанс Груп" і ТОВ "Вайт Роял" з їхніми контрагентами. Дані, вказані в податковій інформації щодо інших платників податків, можуть бути використані податковим органом лише як інформація, яка дає підстави для перевірки того чи іншого факту.

Крім того, податкова інформація від 17.02.2015 року № 50/10-13-22-04/39216671 стосується формування ТОВ "Реверанс Груп" податкового кредиту з ТОВ "Ходагор", і відповідач не пояснює в акті перевірки, яким чином ця інформація стосується взаємовідносин ТОВ "Реверанс Груп" з позивачем, не доводить наявність «ланцюга постачання».

Також слід зазначити, що наведена вище податкова інформація засвідчує лише факт непідтвердження реальності здійснення господарських взаємовідносин контрагентів позивача, а не встановлює факт відсутності реального характеру господарських відносин контрагентів позивача з іншими платниками податків.

З огляду на принцип презумпції правомірності правочину (ст.204 ЦК України) та презумпції правомірності рішень платника податків (пп.4.1.4 п.4.1 ст.4 ПК України) саме контролюючий орган має встановлювати та доводити нереальність господарських операцій платника податків, а не обмежуватися встановленням «факту непідтвердження реальності господарських операцій».

Відповідно до ч.2 ст.71 КАС України саме відповідач, як суб'єкт владних повноважень, повинен довести правомірність свого рішення, дії чи бездіяльності, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Також відповідач, посилаючись в акті перевірки позивача на податкову інформацію з аналітичної системи "Податковий Блок" суб'єкти господарювання ТОВ "Реверанс Груп" та ТОВ "Вайт Роял" мають стан - 9 (направлено повідомлення про відсутність за місцем знаходження).

Відповідно до ч. 12 ст. 19 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців" у разі надходження державному реєстратору від органу доходів і зборів повідомлення встановленого зразка про відсутність юридичної особи за її місцезнаходженням державний реєстратор зобов'язаний надіслати поштовим відправленням протягом п'яти робочих днів з дати надходження зазначеного повідомлення юридичній особі повідомлення щодо необхідності подання державному реєстратору реєстраційної картки. Частиною 14 цієї норми законодавства визначено, що у разі неподання юридичною особою протягом місяця з дати надходження їй відповідного повідомлення реєстраційної картки про підтвердження відомостей про юридичну особу державний реєстратор повинен внести до Єдиного державного реєстру запис про відсутність підтвердження зазначених відомостей датою, яка встановлена для чергового подання реєстраційної картки про підтвердження відомостей про юридичну особу.

Водночас, відповідач не надав суду доказів того, що згідно даних Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців станом на момент здійснення господарських операцій позивача з контрагентами ТОВ "Реверанс Груп" та ТОВ "Вайт Роял", ці контрагенти були відсутні за своїм місцезнаходженням.

При цьому, доводи відповідача про те, що на момент перевірки позивача вищевказані підприємства мали стан "9" (направлено повідомлення про відсутність за місцем знаходження), суд не бере до уваги, оскільки доказів того, що вказані підприємства перебували у зазначених станах на момент господарських операцій з позивачем - відповідач суду не надав.

В свою чергу, статтею 18 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців" встановлено, що якщо відомості, які підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, були внесені до нього, то такі відомості вважаються достовірними і можуть бути використані в спорі з третьою особою, доки до них не внесено відповідних змін. Якщо відомості, які підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, є недостовірними і були внесені до нього, то третя особа може посилатися на них у спорі як на достовірні. Третя особа не може посилатися на них у спорі у разі, якщо вона знала або могла знати про те, що такі відомості є недостовірними. Якщо відомості, які підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, не були до нього внесені, вони не можуть бути використані в спорі з третьою особою, крім випадків, коли третя особа знала або могла знати ці відомості.

Більш того, відсутність платника податків за своїм місцезнаходженням не свідчить про ненабуття такою юридичною особою цивільної правоздатності та не надає всім правочинам, які вчинялись такою особою в попередніх податкових періодах, характеру нереальних (фіктивних).

Доказів відсутності реального характеру господарських операцій позивача з зазначеними підприємствами-контрагентами відповідачем до суду не надано.

Крім того, податкова інформація не може бути єдиним джерелом висновків акта перевірки, оскільки згідно зі ст.83 ПК України для посадових осіб контролюючих органів під час проведення перевірок підставами для висновків є: документи, визначені цим Кодексом; податкова інформація; експертні висновки; судові рішення; інші матеріали, отримані в порядку та у спосіб, передбачені цим Кодексом або іншими законами, контроль за дотриманням яких покладений на контролюючі органи.

З огляду на викладене, суд вважає безпідставним посилання відповідача отриману ним податкову інформацію від іншого контролюючого органу щодо контрагентів позивача ТОВ "Реверанс Груп" та ТОВ "Вайт Роял" як, фактично, на єдину підставу для висновків відповідача, викладених в акті перевірки від 09.11.2015 року.

Крім того, з матеріалів справи вбачається, що придбані позивачем у вищевказаних контрагентів побутові відходи та послуги в подальшому були використані у власній господарській діяльності, що підтверджується наданими позивачем первинними документами (договорами, податковими та видатковими накладними, рахунками-фактурами, банківськими виписками, актами здачі-прийняття робіт (послуг), залізничним накладними) по взаємовідносинам з ПАТ «Ветропак Гостомельський склозавод», Обслуговуючий кооператив «Армійський», ПП «Таврія Плюс», ТОВ «Траффік Інтернейшнл», ТОВ «Ринок Північний», ТОВ «Нові бізнес погляди», ТОВ «Епіцентр К», ТОВ «Ашан Україна Гіпермаркет», ТОВ «Гласс-Ресурс», ТОВ «Поліпласт», ПП «Аргумент», ТОВ «Гама Групп», Українським виробничо-екологічним об'єднанням «Укрвторма», ТОВ «Віза-Вторма», ТОВ «Торговий дім «Вторма Юг», ПАТ «Рубіжанський картонно-тарний комбінат», ТОВ «Антей-Пласт» (т.1 а.с.211-254, т.2 а.с.1-209, т.3 а.с.95-130).

Суд також звертає увагу, що відповідно до положень пп.20.1.30 п.20.1 ст.20 Податкового кодексу України контролюючі органи наділені правом звертатися до суду, у тому числі подавати позови до підприємств, установ, організацій та фізичних осіб, щодо визнання оспорюванних правочинів недійсними та застосування визначених законодавством заходів, пов'язаних із визнанням правочинів недійсними, а також щодо стягнення в дохід держави коштів, отриманих за нікчемними договорами.

Згідно зі ст.215 Цивільного кодексу України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). При цьому правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином, згідно з положеннями ст. 234 Цивільного кодексу України є фіктивним. Фіктивний правочин визнається судом недійсним.

Таким чином, відсутність реального характеру господарських операцій лише є можливим приводом для звернення контролюючим органом до суду з позовом про визнання такого правочину недійсним, однак, відповідачем не підтверджено недійсність відповідних правочинів відповідними судовими рішеннями, у зв'язку з чим збільшення податкових зобов'язань платнику податків з цих підстав є необґрунтованим.

Поряд з цим, чинним законодавством право формувати податковий кредит з податку на додану вартість не ставиться у залежність від факту дотримання податкового законодавства контрагентами платників податків, в тому числі з питань належного зберігання первинних документів, належного декларування та сплати податкових зобов'язань тощо. Сам по собі факт порушення вимог податкового законодавства контрагентом платника податку не може виступати доказом порушення таким платником податків вимог чинного законодавства, а є лише підставою для з'ясування наявності у нього законних підстав для формування відповідних показників податкової звітності. Проте, наявні у справі докази свідчать про правомірне формування позивачем відповідного показника у податковій звітності з податку на додану вартість у відповідних звітних періодах, тоді як посилання на порушення законодавства його контрагентами в апріорі не може виступати підставою для притягнення до відповідальності позивача.

Зазначене підтверджується також практикою Європейського суду з прав людини, яка відповідно до ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" є джерелом права в Україні. Так, у справі "Булвес АД" проти Болгарії Європейський суд з прав людини постановою від 22.01.2009 року № 3991/03 визначив, що з урахуванням своєчасного і повного виконання компанією своїх обов'язків щодо подачі звітності з податку на додану вартість, неможливості для неї забезпечити дотримання постачальником його обов'язків з подачі звітності з податку на додану вартість і того факту, що ніякого шахрайства відносно системи податку на додану вартість, про який компанія знала або могла знати, не вчинялось, компанія не повинна нести наслідки невиконання постачальником його обов'язків щодо своєчасного подання звітності з податку на додану вартість та, в результаті, сплачувати податок на додану вартість вдруге. Європейський суд визнав, що такі вимоги з'явилися надмірним тягарем для компанії, що порушило справедливий баланс, який повинен підтримуватися між вимогами суспільного інтересу та захисту права власності.

Крім того, в акті перевірки ТОВ "ОДМАК" наявне посилання на податкову інформацію, яка в свою чергу містить посилання на протокол допиту свідка від 28.04.2015 року в межах кримінального провадження від 03.11.2014 року № 0000282 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.205, ч.3 ст.212 КК України, щодо непричетності керівника та засновника ТОВ "Вайт Роял" до господарської діяльності підприємства. При цьому, будь-якої детальної інформації з цього питання та власне вказаного протоколу, а також інформації про результати розслідування, наявність обвинувального вироку - відповідач суду не надав.

У постанові Верховного Суду України від 22.09.2015 року (в ЄДРСР № 52418672) Верховний Суд України дійшов висновку, що податкові накладні, які стали підставою для формування податкового кредиту, виписані від імені осіб, які заперечують свою участь у створенні та діяльності контрагентів платника податків, зокрема й у підписанні будь-яких первинних документів, не можуть вважатися належно оформленими та підписаними повноважними особами звітними документами, які посвідчують факт придбання товарів, робіт чи послуг, а тому віднесення відображених у них сум ПДВ до податкового кредиту є безпідставним.

Однак, вказаний правовий висновок Верховного Суду України в постанові від 22.09.2015 року пов'язаний з тим, що у справі, що розглядалася, містяться відомості, що ОСОБА_10 - засновник та директор ТОВ "Торенія", якого визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.205 КК України (фіктивне підприємництво), проте з нереабілітуючих підстав, у зв'язку з із закінченням строків давності, звільнений від кримінальної відповідальності, а провадження відносно нього закрито - заперечує свою участь у створенні та діяльності цього товариства, зокрема й у підписанні будь-яких первинних документів.

Таким чином, висновок Верховного Суду України у постанові від 22.09.2015 року грунтується на судовому рішенні про визнання особи винною у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.205 КК України.

Відповідно до ст.244-2 КАС України суд враховує наведені висновки Верховного Суду України, та оскільки відповідачем по даній справі суду не надано доказів визнання виним керівника та засновника ТОВ "Вайт Роял" у фіктивному підприємництві (ст.205 КК України), підстав вважати податкову інформацію з посиланням на показання свідка по кримінальному провадженню беззаперечним доказом нереальності господарських операцій позивача з ТОВ "Вайт Роял" у суду немає.

Тому суд, оцінюючи цей доказ у сукупності з іншими доказами по справі, не бере його до уваги.

Згідно з положеннями ст.71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Згідно з вимогами ст.86 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Оцінивши у взаємному зв'язку наявні у матеріалах справи докази, зважаючи на наявність належним чином оформлених первинних документів, відсутність будь-яких обґрунтованих та підтверджених належними доказами свідчень про відсутність реального характеру господарських операцій, що відбувались між позивачем та його контрагентами: ТОВ "Реверанс Груп" та ТОВ "Вайт Роял", - суд вважає обґрунтованими доводи позивача про протиправність висновків ДПІ у Приморському районі м. Одеси ГУ ДФС в Одеській області, викладених в акті перевірки від 09.11.2015 року № 7884/15-53-22-05/38847500, стосовно заниження ТОВ "ОДМАК" податку на додану вартість за період липень та вересень 2014 року на суму 214151 грн.

За таких обставин, податкове повідомлення-рішення відповідача № від 25.11.2015 року про збільшення суми грошового зобов'язання ТОВ "ОДМАК" по податку на додану вартість на 214151 грн. за основним платежем та на 53538 грн. за нарахованими на суму основного платежа штрафними (фінансовими) санкціями, - суд вважає протиправним та таким, що підлягає скасуванню.

Таким чином, позовні вимоги ТОВ "ОДМАК" є обґрунтованими та підлягають задоволенню повністю.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, згідно ч.1 ст.94 КАС України суд присуджує всі здійснені позивачем документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.2, 6-9, 11, 69, 71, 86, 94, 159-163 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю "ОДМАК" - задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Приморському районі м. Одеси Головного управління ДФС в Одеській області № від 25 листопада 2015 року про збільшення суми грошового зобов'язання ТОВ "ОДМАК" по податку на додану вартість на суму 267689 грн.

Стягнути сплачені при подачі позову судові витрати у сумі 4015,34 грн. (чотири тисячі п'ятнадцять гривень 34 копійки) з Державної податкової інспекції у Приморському районі м. Одеси Головного управління ДФС в Одеській області () за рахунок її бюджетних асигнувань на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ОДМАК" ().

Апеляційна скарга на постанову суду може бути подана до Одеського апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції з одночасним надісланням її копії до суду апеляційної інстанції - протягом 10 днів з дня отримання копії постанови.

Постанова суду набирає законної сили у разі неподання апеляційної скарги у 10-денний строк з дня отримання копії постанови. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Повний текст постанови суду виготовлений 22.02.2016 року.

Суддя: В.В.Андрухів

.