Справа № 153/1946/14
Суддя: Граб Л.С.
Дата ухвалення: 2016-02-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 153/1946/14 Головуючий у 1-й інстанції: Любинецька-Онілова А. Г. Суддя-доповідач: ОСОБА_1

25 лютого 2016 року

м. Вінниця

Вінницький апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Граб Л.С.

суддів: Сапальової Т.В. Боровицького О. А. ,

за участю:

секретаря судового засідання: Майданюк Я.Л.,

представника позивача: ОСОБА_2,

представника позивача: ОСОБА_3,

третьої особи: ОСОБА_4,

представника третьої особи: ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_4 на постанову Ямпільського районного суду Вінницької області від 03 вересня 2015 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_6 до Ямпільської міської ради Вінницької області, відділу Держземагенства в Ямпільському районі Вінницької області за участю третьої особи: ОСОБА_4 про визнання протиправним та скасування рішення суб'єкта владних повноважень,

В С Т А Н О В И В :

В листопаді 2014 року ОСОБА_6 звернулася із адміністративним позовом до Ямпільської міської ради Вінницької області, відділу Держземагенства в Ямпільському районі Вінницької області за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_4, в якому просила визнати протиправним рішення субєкта владних повноважень, а саме рішення 53 сесії Ямпільської міської ради 6 скликання №1762 «Про затвердження проекту із землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність ОСОБА_4 для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд по вул.. Гоголя, 61а, м. Ямпіль, Вінницької області; скасувати рішення №53 сесії Ямпільської міської ради 6 скликання №1762 «Про затвердження проекту із землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність ОСОБА_4 для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд по вул.. Гоголя, 61а, м. Ямпіль, Вінницька область.

Постановою Ямпільського районного суду Вінницької області від 03 вересня 2015 року позов задоволено частково: визнано протиправним та скасовано рішення Ямпільської міської ради Вінницької області № 1762 від 29 жовтня 2014 року 53 сесії 6 скликання «Про затвердження проекту із землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність ОСОБА_4 для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд по вул. Гоголя, 61 а в м. Ямпіль», а в задоволенні іншої частини позову відмовлено.

Не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції, третя особа ОСОБА_4 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нову, якою відмовити в задоволенні позовних вимог повністю, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, неповне зясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення судом при ухваленні рішення норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

В судовому засіданні третя особа та представник третьої особи підтримали доводи апеляційної скарги та просили її задовольнити.

Представники позивача заперечили стосовно задоволення апеляційної скарги та просили рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Відповідачі, будучи належним чином повідомленими про час, дату та місце апеляційного розгляду справи, в судове засідання не зявились.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників процесу, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, а також правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, давши правову оцінку обставинам у справі, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а постанову Ямпільського районного суду Вінницької області від 03 вересня 2015 року без змін, виходячи з наступного.

18.06.2014 року ОСОБА_4 звернувся до Ямпільської міської ради Вінницької області про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для будівництва житлового будинку та споруд площею 0,1000 га. по вул. Гоголя, 61 а в м. Ямпіль Вінницької області.

Рішенням №1699 від 29.08.2014 51 сесії 6 скликання Ямпільської міської ради Вінницької ОСОБА_4 надано дозвіл на виготовлення проекту землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право власності на земельну ділянку для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд по вул. Гоголя, 61 а в м. Ямпіль Вінницької області, орієнтовно 0,1000 га. за рахунок земель запасу, що не надані у власність та не передані у користування.

Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд по вул. Гоголя, 61 а в м. Ямпіль Вінницької області, орієнтовно 0,1000 га. за рахунок земель запасу погоджено висновками відділу містобудування та архітектури Ямпільської РДА від 19.09.2014 року №106, відділом Держземагентва в Ямпільському районі Вінницької області від 22.09.2014 року №1054, надані листи Ямпільського міжрайонного управління водного господарства від 17.06.2014 року, Ямпільської РДА від 14.10.2014 року №26-К-153-1, управління культури і туризму від 27.10.2014 року №3892/02-30.

Відповідно до рішення Ямпільської міської ради Вінницької області № 1762 від 29.10.2014 року 53 сесії 6 скликання «Про затвердження проекту із землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність ОСОБА_4 для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд по вул. Гоголя, 61 а в м. Ямпіль Вінницької області» затверджено проект із землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність ОСОБА_4 для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд по вул. Гоголя, 61а в м. Ямполі та передано у власність ОСОБА_4 вказану земельну ділянку площею 0,1000 га.

Не погоджуючись з рішенням Ямпільської міської ради від 29.10.2014 року №1762, вважаючи, що права її порушено та не враховано норм ДБН та норм природоохоронної зони, ОСОБА_6, яка є власником земельної ділянки розміром 1,4995 га, розташованої по вул. Гоголя, 37 в м. Ямпіль, Вінницької області та заводу продтоварів разом із обєктами нерухомого майна виробничого призначення, що знаходяться на ній, звернулась з вказаним позовом до суду.

Суд першої інстанції дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог, з чим погоджується і суд апеляційної інстанції, зважаючи на наступне.

Частиною 2 статті 55 Конституції України передбачено, що кожному громадянину гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Стаття 6 Кодексу адміністративного судочинства України визначає, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

За змістом частини першої статті 79 Земельного кодексу України земельна ділянка - це частина земної поверхні з установленими межами, певним місцем розташування, з визначеними щодо неї правами.

Відповідно ст. 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування та державних органів приватизації щодо земельних ділянок, на яких розташовані об'єкти, які підлягають приватизації, в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Згідно ч. 6 ст. 118 ЗК України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 Земельного Кодексу України вздовж річок, морів і навколо озер, водосховищ та інших водойм з метою охорони поверхневих водних об'єктів від забруднення і засмічення та збереження їх водності встановлюються прибережні захисні смуги.

Частиною 2 даної статті Кодексу закріплено, що прибережні захисні смуги встановлюються по берегах річок та навколо водойм уздовж урізу води (у меженний період) шириною: а) для малих річок, струмків і потічків, а також ставків площею менш як 3 гектари - 25 метрів; б) для середніх річок, водосховищ на них, водойм, а також ставків площею понад 3 гектари - 50 метрів; в) для великих річок, водосховищ на них та озер - 100 метрів.

Згідно ч. 3 ст. 60 ЗК України при крутизні схилів більше трьох градусів мінімальна ширина прибережної захисної смуги подвоюється.

Аналогічні норми закріплені законодавцем і в статті 88 Водного кодексу України.

Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 186-1 Земельного кодексу України проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки природно-заповідного та іншого природоохоронного призначення, земельної ділянки, розташованої на території чи в межах об'єкта природно-заповідного фонду або в межах прибережної захисної смуги, підлягає також погодженню з органом виконавчої влади Автономної Республіки Крим у сфері охорони навколишнього природного середовища, структурним підрозділом обласної, Київської чи Севастопольської міської державної адміністрації у сфері охорони навколишнього природного середовища.

П. 5 ч. 3 ст 186-1 Земельного кодексу України передбачено, що проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки водного фонду підлягає також погодженню з центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері розвитку водного господарства, а на території Автономної Республіки Крим - з органом виконавчої влади Автономної Республіки Крим з питань водного господарства.

Приписами пункту "г" ч. 2 ст. 61 Земельного кодексу України встановлено, що у прибережних захисних смугах уздовж річок, навколо водойм та на островах забороняється будівництво будь-яких споруд (крім гідротехнічних, навігаційного призначення, гідрометричних та лінійних), у тому числі баз відпочинку, дач, гаражів та стоянок автомобілів.

Так, в інформаційній довідці Департаменту екології та природних ресурсів Вінницької обласної державної адміністрації вих.№5236/08 від 16.10.2014, яка не є дозвільним документом та носить виключно інформаційно-рекомендаційний характер, зазначено, що біля земельної ділянки знаходиться поверхневий водний об'єкт, тому Департамент рекомендував з метою недопущення порушення вимог природоохоронного законодавства в топографічних матеріалах проекту землеустрою відобразити водний об'єкт та його нормативну прибережно-захисну смугу з урахуванням крутизни схилу (згідно зі ст. 60 ЗК України та ст. 88 Водного кодексу України), а також відведення земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд можливе до межі прибережної захисної смуги, при відведенні земельної ділянки дотримуватися вимог чинного природоохоронного законодавства.

З висновку експерта №4/15 за результатами проведення судової земельно-технічної експертизи від 22.04.2015 року слідує, що крутизна схилу складає 004 градуси 44' та 005 градусів 37', що перевищує 3 градуси, тому мінімальна ширина прибережної захисної смуги повинна складати 50 метрів.

У зв'язку з вищевказаними результатами геодезичної зйомки експерт дійшов висновку, що земельна ділянка ОСОБА_4 знаходиться в межах прибережної захисної смуги.

Колегія суддів критично відноситься до доводів відповідача про невідповідність висновку експерта фактичним обставинам, оскільки на підтвердження їх доводів про розмір крутизни схилу відсутні будь-які докази.

Більш того, із висновку експерта встановлено, що при розробці технічної документації із землеустрою виділеної ОСОБА_4 земельної ділянки крутизна схилу не вимірювалася, а дана обставина не спростована будь-ким із сторін чи іншими доказами.

Що стосується тверджень позивачки про порушення відповідачем державних будівельних норм при прийнятті оскаржуваного рішення, колегія суддів зазначає наступне.

Як слідує з матеріалів справи, ОСОБА_6 є власником земельної ділянки розміром 1,4995 га, розташованої по вул.. Гоголя в м. Ямпіль, Вінницької області.

Так, із копії державного акту на право власності на земельну ділянку, виданого 09.09.2011 року та договору купівлі-продажу земельної ділянки від 28.09.2011 року встановлено, що ЗАТ Ямпільський завод продтоварів продало, а ОСОБА_6 купила земельну ділянку розміром 1,4995 га. по вул. Гоголя, 37 в м. Ямпіль Вінницької області, з цільовим призначенням для виробничих потреб.

Також в копії договору купівлі-продажу від 28.09.2011 року вказано, що ЗАТ Ямпільський завод продтоварів продало, а позивачка набула у власність завод продтоварів разом із обєктами нерухомого майна виробничого призначення, до складу споруд яких разом із іншими входять: олійня, будівля сокового цеху з прибудовами, будівля безалкогольного цеху з прибудовами, млин з прибудовами.

З копії витягу з національної кадастрової карти України встановлено, що на карті відображено земельні ділянки ЗАТ Ямпільський завод продтоварів" та ОСОБА_4

Відповідно до висновку експерта №4/15 судової земельно-технічної експертизи від 22.04.2015 року відстані від земельної ділянки ОСОБА_4 до будівлі млину межі заводу продтоварів складають: від точки 1 - 4,75м; від точки 2 - 4,58 м; від точки 3 - 8,07 м; від точки 4 - 7,39 м.; від точки 5 - 6,22м.

Згідно ч.ч.1, 2 ст. 114 Земельного кодексу України санітарно-захисні зони створюються навколо об'єктів, які є джерелами виділення шкідливих речовин, запахів, підвищених рівнів шуму, вібрації, ультразвукових і електромагнітних хвиль, електронних полів, іонізуючих випромінювань тощо, з метою відокремлення таких об'єктів від територій житлової забудови. У межах санітарно-захисних зон забороняється будівництво житлових об'єктів, об'єктів соціальної інфраструктури та інших об'єктів, пов'язаних з постійним перебуванням людей.

В п. 4.3. Державних санітарних правил планування та забудови населених пунктів, затверджених наказом Міністерства охорони здоров'я України від 19.06.1996 року №173 передбачається, що у сельбищній зоні населеного пункту допускається розташування промислових підприємств, які не є джерелами викидів шкідливих речовин, не створюють шуму, вібрації, електромагнітних та іонізуючих випромінювань вище нормативних рівнів, що не потребують обладнання під'їздних залізничних шляхів, інтенсивного руху автомобільного транспорту (понад 40 автомобілів за добу). При цьому відстань до житлових будинків, ділянок дитячих дошкільних закладів, шкіл, закладів охорони здоров'я, відпочинку та фізкультурних споруд слід встановлювати за погодженням з органами державного санітарного нагляду, але не менше 50 м від межі території об'єкту.

З додатку №4 до Державних санітарних правил планування та забудови населених пунктів, в якому міститься класифікація підприємств, виробництв та споруд і розміри санітарно-захисних споруд для них, вбачається, що млини відносяться до ІV класу для яких встановлюється санітарно-захисна зона - 100 м., тоді як заводи фруктових та овочевих соків і безалкогольних напоїв - до V класу, із встановленням 50 м. санітарної захисної зони.

Так, враховуючи пояснення представників позивача, третьої особи та його представника, схематичні плани земельних ділянок та висновок експерта колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що відстань між земельною ділянкою позивачки та запроектованим житловим будинком третьої особи (15 метрів) є значно меншою від мінімального санітарно-захисного розриву (50 метрів).

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про недотримання вимоги Державних санітарних правил планування та забудови населених пунктів, затверджених наказом Міністерства охорони здоров'я України №173 від 19.06.1996.

Однак, в матеріалах технічної документації із землеустрою, яка була затверджена Ямпільською міською радою, відсутні будь-які висновки уповноважених органів державного санітарного нагляду (чи інших органів) про дотримання вимог санітарних норм та правил при виділенні земельної ділянки ОСОБА_4 біля промислових обєктів заводу продтоварів, розміщених на території земельної ділянки позивача.

Також експертом в результаті проведення експертизи встановлено, що згідно переліку об'єктів, що постраждали внаслідок стихії Ямпільського району, яка сталася 23-27 липня 2008 року в п. 3 зазначено "Ямпільський завод продтоварів", який затоплено на 1,3 м. від рівня наземної частини, а тому колегія суддів не бере до уваги твердження відповідача про те, що насипна земельна ділянка, яка розташована по вул. Гоголя, 61а, м. Ямпіль, відносно якої винесено оскаржене рішення, не входить до зони можливого затоплення.

Зробивши системний аналіз норм чинного законодавства, оцінюючи усі докази у їх сукупності, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що при прийнятті оскаржуваного рішення про затвердження ОСОБА_4 проекту із землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд по вул. Гоголя, 61 а в м. Ямпіль в Ямпільською міською радою Вінницької області Ямпільська міська рада діяла не у межах та у спосіб, передбачений чинним законодавством, оскільки при прийнятті оскарженого рішення порушено вимоги ст. ст. 60, 114 Земельного кодексу України та ст. 88 Водного Кодексу України, виділено та передано у власність ОСОБА_4 земельну ділянку для його житлових потреб у межах санітарно-захисної зони навколо належного позивачці заводу продтоварів та у межах прибережної захисної смуги річки Русава.

У розрізі наведених правових положень та враховуючи фактичні обставини справи, гарантуючи дотримання і захист передбаченого ст.50 Конституції України права кожного на безпечне для життя і здоровя довкілля, дотримання ч.1, 2 ст. 60 ЗК України та ч.2, 3 ст. 88 ВК України щодо прибережної захисної смуги річки Русава з метою охорони цього поверхневого водного обєкту від забруднення і засмічення та збереження його водності, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо визнання незаконним та скасування оскаржуваного рішення Ямпільської міської ради Вінницької області.

Статтею 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів вважає, що відповідачем не надано суду достатньо належних доказів, які б свідчили про неправомірність заявлених позовних вимог, а доводи апеляційної скарги не викликають сумнівів щодо правильності висновків суду першої інстанції та застосування норм матеріального і процесуального права.

Одночасно з викладеним, погоджуючись із позицією суду першої інстанції щодо наявності підстав для розгляду зазначеного спору у порядку адміністративного судочинства України, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Так, відповідно до частини другої статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України юрисдикція адміністративних судів поширюється на всі публічно-правові спори, крім спорів, для яких законом встановлений інший порядок судового вирішення.

За змістом пункту 1 частини першої статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України справа адміністративної юрисдикції - це переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб'єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Виходячи з предмету спірних правовідносин, зважаючи на наявність у відповідача у спірних правовідносинах визначальних ознак суб'єкта владних повноважень у розумінні пункту 7 частини першої статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів дійшла висновку про наявність у переданому на вирішення суду спорі визначальних ознак справи адміністративної юрисдикції.

Зазначена правова позиція колегії суддів Вищого адміністративного суду України відповідає висновкам, викладеним у рішенні Конституційного Суду України від 01.04.2010 №10-рп/2010, яке згідно з вимогами частини другої статті 150 Конституції України є обов'язковим до виконання на території України.

Відповідно до ч.1 ст. 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Зважаючи на те, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, апеляційну скаргу належить залишити без задоволення, а рішення суду - без змін.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, суд

У Х В А Л И В :

апеляційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення, а постанову Ямпільського районного суду Вінницької області від 03 вересня 2015 року - без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст. 212 КАС України.

Ухвала суду складена в повному обсязі 01 березня 2016 року.

Головуючий ОСОБА_1

Судді ОСОБА_7 ОСОБА_8