Справа № 804/8133/15
Суддя: Єфанова Ольга Володимирівна
Дата ухвалення: 2015-12-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
03 грудня 2015 р. Справа № 804/8133/15
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого суддіЄфанової О.В.
при секретаріЛегкій А.В.
позивача відповідача Городецької А.Д. Жерьобкіна О.М.
розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпропетровську адміністративну справу за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю з іноземними інвестиціями «Проктер енд Гембел Україна» до Нікопольської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Дніпропетровській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень
В подальшому замінено первинного позивача на Товариства з обмеженою відповідальністю з іноземними інвестиціями "Проктер енд Гембел Україна", первинного відповідача на Нікопольську об'єднану державну податкову інспекцію Головного управління ДФС у Дніпропетровській області.
Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив суд позов задовольнити, з викладених у ньому підстав.
Представник відповідача у судовому засіданні пред'явлені позовні вимоги не визнав, просив суд у задоволенні позову відмовити.
Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступних висновків.
В подальшому правонаступником ТОВ з ІІ «Проктер енд Гембел Менюфекчурінг Україна» визначено ТОВ з ІІ «Проктер енд Гембел Україна».
В судовому засіданні встановлено, що співробітниками Нікопольської ОДПІ Дніпропетровської області була проведена документальна позапланова виїзна перевірка ТОВ з ІІ "Проктер енд Гембел Менюфекчурінг Україна" з питань дотримання вимог податкового законодавства в частині правильності нарахування податку на прибуток за період з 01.01.2011 по 30.09.2011 та ПДВ за лютий, квітень, червень, липень 2011 року при здійсненні взаємовідносин з ФОП ОСОБА_5, податку на прибуток за період з 01.10.2011 по 31.12.2011 та ПДВ за жовтень 2011 року при здійсненні взаємовідносин з ТОВ "Кастомс Брокерейдж Сервіс", податку на прибуток за період з 01.04.2011 по 30.06.2011 та ПДВ за квітень 2011 року при здійсненні взаємовідносин з ТОВ "ВКФ "Промвентиляція".
Порушення виявлені під час перевірки знайшли своє відображення у висновках акту перевірки від 29 грудня 2012 року №2954/221/32509841:
1) Фінансово-господарські операції з поставки товарів (робіт, послуг) між ТОВ з II "Проктер енд Гембл Менюфекчурінг Україна" з ТОВ "ВФ Промвентиляція", ТОВ "Кастомс Брокерейдж Сервіс" та ФОП ОСОБА_5, згідно первинних документів, перелік яких наведено в підпункті 3.1.1 пункту 3.1 та підпункті 3.2.1 пункту 3.2 розділу 3 даного акту, з урахуванням висновків актів:
- Криворізької південної МДПІ про результати документальної невиїзної позапланової перевірки ТОВ "ВФ Промвентиляція" (код 34545661) з питань достовірності формування податкових зобов'язань і податкового кредиту з ПДВ по взаємовідносинам з ТОВ "Конкордсервіс" (код 35017458) за період з 01.04.11 по 30.04.11 для вжиття заходів, згідно діючого законодавства");
- ДПІ у Бабушкінському районі м.Дніпропетровська Дніпропетровської області ДПС від 19.11.12 №1315/224/37276854 "Про неможливість проведення перевірки ТОВ "Кастомс Брокерейдж Сервіс" (код 37276854) з ТОВ "Торгівельно-Виробнича Компанія "Вінтрейд" (код 36726466) їх реальності та повноти відображення в обліку за жовтень 2011 року");
є такими, що не підтверджують реальність господарських операцій по вищезазначених контрагентах.
2) Перевіркою встановлено порушення п.138.1., п.138.2., п.138.4. ст.138, п.п.139.1.9. п.139.1. ст.139, ст.148 п.7 підрозділу 4 розділу XX "Перехідні положення" Податкового кодексу України із змінами та доповненнями, в результаті чого занижено податок на прибуток всього у на суму 144322,0 грн., в тому числі:
-2 - 4 квартал 2011 року - 144322,0 грн.
3) Перевіркою встановлено порушення п.198.2., п.198.3., п.198,6. ст.198, п.200.1., п.200.3., п.200.4. ст.200 Податкового кодексу України із змінами та доповненнями, в результаті чого встановлено завищення від'ємного значення різниці між сумою податкового зобов'язання і сумою податкового кредиту у сумі 223 448,50 грн., а саме:
-у квітні 2011 р. - 140000,0 грн.;
-у червні 2011 р. - 7945,80 грн.;
Аналізуючи виниклі між сторонами правовідносини, суд приходить до наступного.
У відповідності до підпункту 14.1.181. п.14.1. ст.14 Податкового кодексу України встановлено, що податковий кредит - це сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.
Пунктом 198.1. ст.198 Податкового кодексу України встановлено право суб'єкта підприємницької діяльності на віднесення сум сплаченого податку на додану вартість до податкового кредиту у разі здійснення операцій з:
а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг;
б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності);
в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України;
г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.
Згідно п.198.3. ст.198 Податкового кодексу України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до ст.39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою п.193.1. ст.193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з:
- придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку;
- придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.
Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.
Відповідно до п.198.6. ст.198 Податкового кодексу України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними або оформлені з порушенням вимог чи не підтверджені митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з п.201.11. ст.201 цього Кодексу). У разі якщо на момент перевірки платника податку органом державної податкової служби суми податку, які попередньо віднесені до податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними цим пунктом документами, платник податку несе відповідальність відповідно до закону.
Пунктом 1 статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" передбачено, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.
В силу пункту 4.1 статті 4 Закону України "Про оподаткування прибутку підприємств" встановлено, що валовий дохід - загальна сума доходу платника податку від усіх видів діяльності, отриманого (нарахованого) протягом звітного періоду в грошовій, матеріальній або нематеріальній формах як на території України, її континентальному шельфі, виключній (морській) економічній зоні, так і за її межами.
Згідно підпункту 4.1.6 пункту 4.1 статті 4 цього Закону, валовий дохід включає доходи з інших джерел, у тому числі, але не виключно, у вигляді сум безповоротної фінансової допомоги, отриманої платником податку у звітному періоді, вартості товарів (робіт, послуг), безоплатно наданих платнику податку у звітному періоді.
У відповідності до пп.5.3.9 пункту 5.3 статті 5 Закону України "Про оподаткування прибутку підприємств" "не відносяться до складу валових витрат будь-які витрати, що не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими документами, обов'язковість ведення та зберігання яких передбачена правилами ведення податкового обліку" та абзацу 2 пункту 1.6 "Порядку складання декларації з податку на прибуток підприємства", зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 08.04.2003 р. за №271/7592 "Дані, наведені в декларації, повинні підтверджуватись первинними документами обліку та відповідати податковому обліку (звітності)".
Згідно п.7.4.1 п.7.4 ст.7 Закону України "Про податок на додану вартість", податковий кредит звітного періоду визначається виходячи із договірної (контрактної) вартості товарів (послуг), але не вище рівня звичайних цін, у разі якщо договірна ціна на такі товари (послуги) відрізняється більше ніж на 20 відсотків від звичайної ціни на такі товари (послуги), та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 6.1 статті 6 та статтею 81 цього Закону протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.
Не підлягають включенню до складу податкового кредиту суми сплаченого (нарахованого) податку у зв'язку з придбанням товарів (послуг), не підтверджені податковими накладними чи митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з підпунктом 7.2.6 цього пункту).
У разі коли на момент перевірки платника податку органом державної податкової служби суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними цим пунктом документами, платник податку несе відповідальність у вигляді фінансових санкцій, установлених законодавством, нарахованих на суму податкового кредиту, не підтверджену зазначеними цим пунктом документами (п.7.4.5. п.7.4. ст.7 Закону "Про податок на додану вартість").
В акті перевірки зазначено, що між ТОВ "ВКФ Промвентиляція" та ТОВ з ІІ "Проктер енд Гембел Менюфекчурінг Україна" були укладені договори поставки від 13.12.2010 року №OLP3366PVE та від 20.01.2011 року №OLP3362PVE за яким постачальник - ТОВ ""ВКФ Промвентиляція" зобов'язується передати у власність покупцю - ТОВ з ІІ "Проктер енд Гембел Менюфекчурінг Україна" продукцію виробничо-технічного характеру, а саме: холодильні установки ClintCHA/K/ST-604-P-ІM система охолодження Aqualogik.
Разом із цим в податковому обліку суму ПДВ включено до складу податкових зобов'язань Декларації з ПДВ за квітень 2011 року у розмірі 140000,00 грн. на підставі податкових накладних:
Таким чином встановлено, що ТОВ з ІІ "Проктер енд Гембел Менюфекчурінг Україна" сплачено на адресу ТОВ "ВКФ Промвентиляція" грошові кошти у сумі 840000,00 грн. - виписка з банку від 04.05.2011 року - 840000,00 грн., у т.ч. ПДВ - 140000,00 грн.
В акті перевірки також зазначено, що між ТОВ з ІІ "Проктер енд Гембел Менюфекчурінг Україна" та ТОВ "Кастомс Брокерейдж Сервіс" укладений договір №1 від 01.12.2004 року про надання послуг з оформлення вантажно-митних декларацій у жовтні 2011 року.
В акті зазначається проте, що між ТОВ з ІІ "Проктер енд Гембел Менюфекчурінг Україна" та ФОП ОСОБА_5 укладено договір поставки від 15.03.2011 року №FLP3426CHE за яким постачальник - ФОП ОСОБА_5 зобов'язується передати у власність покупцю - ТОВ з ІІ "Проктер енд Гембел Менюфекчурінг Україна" продукцію виробничо-технічного характеру, яка використовується в господарській діяльності, а саме: запасні частини в асортименті.
Отримання від ФОП ОСОБА_5 у червні 2011 року запасних частин в асортименті підтверджено приймальними актами. В податковому обліку позивача отримані ТМЦ, придбані у ФОП ОСОБА_5 включено до складу валових витрат та відображено в рядку 06.1 Декларації "Загальновиробничі витрати" у сумі 146034,00 грн., в тому числі:
-3 квартал 2011 року - 106305,0 грн.
Так, проведеною перевіркою щодо взаємовідносин позивача з ТОВ "ВКФ Промвентиляція" не встановлено факту передачі товарів від продавця до покупця, у зв'язку із відсутністю документів, що засвідчують транспортування, зберігання товарів.
За результатами перевірки встановлено, що у податковому обліку позивача операції по придбанню товарів у ТОВ "ВКФ Промвентиляція" відображена у податкових деклараціях з податку на прибуток у складі валових витрат у вигляді амортизаційних відрахувань.
Натомість суд вважає, що правовідносини між ТОВ "ВКФ Промвентиляція" та його контрагентом ТОВ "Конкордсервіс" не є правовідносинами з позивачем, а тому не можуть свідчити про їх безтоварність.
Відсутність гарантійного талону на придбання холодильних установок у ТОВ "ВКФ Промвентиляція" не спростовує показники податкових накладних, видаткових накладних, факту перерахування коштів і не може встановлювати порушення позивачем норм податкового законодавства, адже він не обов'язковий для податкового обліку.
В акті перевірки зазначено що ТОВ "ТВК Вінтрейд" має ознаки фіктивності, а отже фінансово-господарські операції з ТОВ "Кастомс Брокерейдж Сервіс" не направлені на здійснення реальних господарських операцій, що суперечить вимогам чинного законодавства України. /а.с.43/.
Суд критично оцінює дані факти, оскільки ТОВ "ТВК Вінтрейд" не є контрагентом позивача, та ТОВ "ТВК Вінтрейд" не надавала ТОВ "Кастомс Брокерейдж Сервіс" послуги, які надавалися позивачу.
Як вбачається з акту перевірки, позивач придбав у ФОП ОСОБА_5 продукцію виробничо-технічного призначення на підставі договору від 15.03.2011 року №FLP3426CHE.
В ході проведення перевірки не встановлено факту передачі товарів від продавця до покупця, в зв'язку з відсутністю (не наданням для перевірки) документів, що засвідчують транспортування, зберігання товарів. Відповідно наданим до перевірки документам, господарські операції по навантаженню, транспортуванню та розвантаженню товарів не могли фактично здійснюватися з урахуванням часу, оперативності проведення операцій, місцезнаходження майна, віддаленості контрагентів один від одного.
Для проведення перевірки дотримання вимог податкового законодавства в частині правильності нарахування податку на прибуток за період з 01.04.2011 р. по 30.06.2011 р. при здійсненні взаємовідносин з ФОП ОСОБА_5 підприємством ТОВ з ІІ "Проктер енд Гембл Менюфекчурінг Україна" не були надані бухгалтерські документи, товарно-транспортні накладні, інші документи, які б засвідчували факт транспортування ТМЦ у червні-липні 2011 року від ФОП ОСОБА_5, документів щодо прийняття на склад уповноваженими особами.
Натомість, як вбачається з акту перевірки ФОП ОСОБА_5 подавав податкову звітність та визнавав податкові зобов'язання, що свідчить про здійснення ним підприємницької діяльності.
Разом із цим товарно-транспортні накладні є лише підтвердженням транспортування товару - окремого правочину, який не є предметом цього спору та не відображався в податковому обліку позивача. Чинне законодавством не зобов'язує сторін транспортувати спірний товар у певний, встановлений спосіб, у томи числі шляхом залучення третіх осіб та оформленням товарно-транспортних накладних. А отже відсутність товарно-транспортних накладних не спростовує зміст первинних документів про отримання товару.
Згідно інформаційного листа Вищого адміністративного суду України від 01.11.2011 р. №1936/11/13-11 документи та інші дані, що спростовують реальність здійснення господарської операції, яка відображена в податковому обліку, повинні оцінюватися з урахуванням специфіки кожної господарської операції - умов перевезення, зберігання товарів, змісту послуг, що надаються тощо. При цьому сама собою наявність або відсутність окремих документів, а так само помилки у їх оформленні не є підставою для висновків про відсутність господарської операції.
Крім того, на момент існування спірних правовідносин з позивачем всі контрагенти були зареєстровані у встановленому законом порядку, мали документи, необхідні для проведення господарської діяльності, що не заперечується в акті перевірки.
Податкова накладна є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту (п.201.10. ст.201 Податкового кодексу України).
Позивач отримав у своїх контрагентів податкові накладні, які містяться в матеріалах справи та в свою чергу стали підставою для визначення податкового кредиту за відповідні періоди господарської діяльності.
Як вбачається з викладеного, податковий кредит був сформований позивачем у відповідності до вимог законодавства з питань оподаткування, тому висновки відповідача є необґрунтованими.
Так, ухвалою Вищого адміністративного суду України від 02.06.2015 року, якою вказану справу направлено на новий розгляд, зазначено, що суди попередніх інстанцій, належним чином не дослідили та не надали належної правової оцінки тим обставинам, що Товариство не надало всі необхідні первині документи щодо підтвердження господарських операцій з зазначеними контрагентами, зокрема, товарно-транспортні накладні, а також інші документи, які б підтверджували транспортування товару, документи щодо прийняття товару на склад.
З огляду на вищевказане, суд зазначає, що між Позивачем та ТОВ «Кастомс Брокерейдж Сервіс» було укладено договір №1 від 01.12.2004 року про надання послуг з декларування товару. На виконання умов такого договору ТОВ «Кастомс Брокерейдж Сервіс» надавало Позивачу послуги з оформлення вантажно-митних декларацій та супутніх документів.
Такий контрагент не здійснював поставок товарів Позивачу, а отже ніякого транспортування та прийняття товару від ТОВ «Кастомс Брокерейдж Сервіс» не було.
Позивач надав всі необхідні первинні та інші документи по відносинам з ТОВ «Кастомс Брокерейдж Сервіс», зокрема: копію договору з додатками, копії податкових накладних, рахунків, актів здачі-прийняття наданих послуг, платіжних доручень і т.д.
Більше того, Позивач також надав копії вантажно-митних декларацій, в яких декларантом визначено ТОВ «Кастомс Брокерейдж Сервіс».
під час розгляду даної справи Позивачем були надані, а судами досліджені документи на підтвердження прийняття товарів на склад Позивача, зокрема:
Акти приймання-передачі внутрішнього переміщення основних засобів - щодо прийняття на склад холодильних установок по взаємовідносинам з ТОВ «ВКФ Промвентиляція» (копії в матеріалах справи);
Приймальні акти - щодо прийняття матеріальних цінностей (пензлики, фарби, лотки і т.д.) на склад від ФОП ОСОБА_5 (копії в матеріалах справи).
За договорами поставки ФОП ОСОБА_5 та ТОВ «ВКФ Промвентиляція» самостійно здійснювали доставку товару на склад Позивача за допомогою власного транспорту, а передачу товару здійснювали на основі накладних, та відповідно не оформлювали ТТН. А отже, і не передавали таких ТТН Позивачу.
Таким чином, на виконання вимог ухвали Вищого адміністративного суду України від 02.06.2015 року судом досліджено поставлені питання в повному обсязі.
Із матеріалів справи видно, що зазначені договори спрямовані на реальне настання правових наслідків та набуття сторонами цивільних прав та обов'язків, що обумовлені ними, виконання договорів підтверджено податковими накладними, внесеними в реєстр ПН, видатковими накладними, актами приймання-передачі виконаних робіт, платіжними документами по оплаті договорів, здійснених позивачем.
Правова позиція Верховного Суду України у розглядуваній категорії спорів, відображена, зокрема, у постанові цього суду від 31.01.2011 року № 14/11 у справі за позовом закритого акціонерного товариства «Мукачівський лісокомбінат» до Мукачівської об'єднаної державної податкової інспекції в Закарпатській області про визнання недійсним податкового повідомлення-рішення. Так, за тотожних обставин та на підставі вказаних норм Закону Верховний Суд України дійшов висновку про те, що «чинне законодавство України не ставить в залежність виникнення у платника ПДВ права на податковий кредит від дотримання вимог податкового законодавства іншим суб'єктом господарювання, зокрема, тим, який не був постачальником товарів (послуг), на вартість яких нарахований ПДВ, що включений платником податку до податкового кредиту.
Верховний Суд України у вказаному рішенні також наголосив, що такий висновок «узгоджується із практикою Європейського Суду з прав людини. Так, у справі «БУЛВЕС»АД проти Болгарії» (заява № 3991/03) Європейський Суд з прав людини у своєму рішенні від 22 січня 2009 року зазначив, що платник податку не повинен нести наслідків невиконання постачальником його зобов'язань зі сплати податку і в результаті сплачувати ПДВ другий раз, а також сплачувати пеню. На думку Суду, такі вимоги стали надмірним тягарем для платника податку, що порушило справедливий баланс, який повинен підтримуватися між вимогами суспільного інтересу та вимогами захисту права власності».
Також суд звертає увагу на рішення Європейського Суду з прав людини від 9 січня 2007 року, про порушення Україною статті 1 Першого протоколу у справі «Інтерсплав проти України».
Так, у п. 37 рішення вказується: «Заявник стверджував, що він сплачував податки відповідно до Закону і ці платежі перевірялись декілька разів державними органами. Він зазначив, що він не несе відповідальності за діяльність інших компаній, у яких він купував металевий брухт, ціна на який включала ПДВ. Обов'язок сплачувати це ПДВ покладався на ці компанії, а не на заявника. Заявник підкреслив, що він не мав ні компетенції, ні можливості контролювати господарську діяльність інших підприємств і ситуація, на яку посилається Уряд, вказує на незадовільну діяльність податкових органів, за які заявник не повинен нести відповідальність. Він далі підкреслював, що численні перевірки його діяльності які здійснювалися податковими органами, не виявили порушень, на підставі яких останні могли б ґрунтувати свої відмови».
Відповідно до п. 38 рішення зазначено: «На думку Суду, коли державні органи володіють будь-якою інформацією про зловживання в системі відшкодування ПДВ, що здійснюються конкретною компанією, вони можуть вжити відповідних заходів для запобігання або усунення таких зловживань. Суд, однак, не може прийняти зауваження Уряду щодо загальної практики з відшкодування ПДВ за відсутності будь-яких ознак, які б указували на те, що заявник був безпосередньо залучений до таких зловживань».
Таким чином, зобов'язання контрагентів позивача не спричиняють цивільно-правових чи податкових наслідків для позивача, так само позивач не може нести відповідальність за будь-які порушення законодавства вчинені його контрагентами.
Також, суд зазначає, що документи та інші дані, що спростовують реальність здійснення господарської операції, яка відображена в податковому обліку, повинні оцінюватися з урахуванням специфіки кожної господарської операції - умов перевезення, зберігання товарів, змісту послуг, що надаються тощо.
Щодо ненадання позивачем товарно-транспортних накладних, суд зазначає, що товарно-транспортна накладна призначена для обліку руху товарно-матеріальних цінностей та розрахунків за їх перевезення автомобільним транспортом, а відтак визначає взаємовідносини по виконанню перевезення вантажів для обліку транспортної роботи. У розглядуваному випадку Товариство здійснювало операції з придбання товару та не виступало в якості замовника за договором перевезення, у зв'язку з чим відсутність товарно-транспортних накладних не можна розцінювати як беззаперечне свідчення безтоварності операцій.
Товарно-транспортні накладні не є документами первинного бухгалтерського обліку, на підставі яких проводиться оприбуткування поставленого товару, та не є єдиним та безумовним документом, що підтверджує факт придбання або продажу товарно-матеріальних цінностей, а тому висновки є безпідставними та зробленими при довільному трактуванні як норм чинного законодавства, так і фактичних обставин.
Аналізуючи докази у справі та законодавство, яке регулює дані правовідносини щодо правомірності формування позивачем своїх податкових зобов'язань за період, що перевірявся відповідачем, суд вважає, що вони підтверджені відповідними первинними документами, твердження відповідача про порушення позивачем податкового законодавства ґрунтуються на припущеннях. Матеріалами справи встановлено, що позивач у своїй господарській діяльності використовував придбаний товар та послуги, у ціні товару та послуг сплатив ціну ПДВ. Діючим законодавством не передбачена відповідальність одного контрагента за порушення податкового та іншого законодавства іншим контрагентом. У матеріалах справи відсутні докази визнання правочинів, на підставі яких позивач здійснював господарські операції, у встановленому порядку незаконними.
В силу ч.3 ст.2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Відповідно до ст.11 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Відповідно до ст. 69 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.
Відповідно до ст. 71 КАС України, кожна сторона повинна, довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.
Згідно з ч.1 ст.94 КАС України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.
Враховуючи викладене, суд приходить до висновку щодо задоволення позовних вимог.
Керуючись ст. 163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -
Адміністративний позов задовольнити.
Стягнути на користь позивача судовий збір в розмірі 2294,00 грн. за рахунок бюджетних асигнувань Нікопольської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Дніпропетровській області.
Постанова суду може бути оскаржена до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги через Дніпропетровський окружний адміністративний суд з одночасним направленням копії апеляційної скарги особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі складення постанови у повному обсязі, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

У разі якщо справа розглядалась судом за місцезнаходженням суб'єкта владних повноважень і він не був присутній у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, але його було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо у суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Постанова суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Повний текст постанови складено 04 грудня 2015 року

Суддя О.В. Єфанова