Справа № 193/1265/15-а(2-а/177/61/15)
Суддя: Добродняк І.Ю.
Дата ухвалення: 2016-02-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

24 лютого 2016 рокусправа № 193/1265/15-а(2-а/177/61/15)
Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Добродняк І.Ю

суддів: Бишевської Н.А. Семененка Я.В.

за участю секретаря судового засідання: Кязимова Д.В.

за участю:

позивача: - ОСОБА_1

відповідача: - не з'явився

третьої особи: - не з'явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпропетровську

апеляційну скаргу ОСОБА_1

на ухвалу Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 22 грудня 2015 року

у справі № 193/1265/15-а

за позовом ОСОБА_1

до Відділу Державної виконавчої служби Софіївського районного управління юстиції

третя особа Управління Державної казначейської служби України

про визнання бездіяльності незаконною, відшкодування матеріальної та моральної шкоди заподіяної незаконною бездіяльність, стягнення компенсаційних виплат ,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до відділу Державної виконавчої служби Софіївського районного управління юстиції за участю третьої особи Управління Державної казначейської служби України, в якому, з урахуванням уточнених позовних вимог (а.с.24-26), просила:

визнати незаконною бездіяльність державної виконавчої служби Софіївського районного управління юстиції під час виконання рішення суду, що набрало законної сили.

стягнути присуджені до стягнення з боржника КП «Відродження плюс» Новоюлівської сільської ради Софіївського району на користь позивача кошти у сумі залишеного боргу - 34597,01 грн. з Державного бюджету України через управління казначейської служби України у Софіївському районі Дніпропетровської області з причин завданої шкоди відділом ДВС Софіївського РУЮ.

стягнути з Державного бюджету України через управління казначейської служби України у Софіївському районі Дніпропетровської області на користь позивача моральні збитки, до яких призвело порушення законних прав позивача відділом ДВС Софіївського РУЮ, в розмірі 2000 грн.

стягнути з Державного бюджету України через управління казначейської служби України у Софіївському районі Дніпропетровської області на користь позивача кошти - компенсацію, при втраті частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати, з причин завданої шкоди відділом ДВС Софіївського РУЮ, в розмірі 13000 грн.

Ухвалою Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 22.12.2015 провадження у справі закрито відповідно до п.1 ч.1 ст.157 Кодексу адміністративного судочинства України з тих підстав, що справу не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства. Роз'яснено позивачу, що дана справа повинна розглядатися в порядку цивільного судочинства.

Ухвалу суду мотивовано тим, що позивач, як сторона виконавчих проваджень, на користь якої видано виконавчій документи, оскаржує бездіяльність органу державної виконавчої служби з приводу виконання судових рішень, ухвалених в порядку цивільного судочинства.

Не погодившись з ухвалою суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом процесуального права, просить скасувати ухвалу суду та ухвалити нове рішення, не передаючи справу на новий розгляд; задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Апеляційна скарга мотивована тим, що суд неповно з'ясував обставини, що мають значення для справи, не врахував приписів ст.15 ЦПК України, а також того, що позивач звернулася до суду не із скаргою, а з позовною заявою в порядку Кодексу адміністративного судочинства України, що відповідає вимогам ст.ст.3, 17 та ст.181 КАС України.

Позивач в судовому засіданні підтримав доводи, викладені в апеляційній скарзі.

Представники відповідача та третьої особи в судове засідання не з'явились, про час і місце судового засідання означені особи повідомлені судом належним чином. Відповідачем та третьою особою подані клопотання про розгляд справи без участі їх представників. Стосовно позиції по справі відповідачем повідомлено про заперечення проти апеляційної скарги в повному обсязі.

До початку судового засідання від позивача надійшло письмове клопотання про витребування документальних доказів, які мають суттєве значення для вирішення справи по суті заявлених позовних вимог.

Апеляційний суд, виходячи з повноважень, визначених ст.199 Кодексу адміністративного судочинства України, обставин, які підлягають з'ясуванню в ході апеляційного розгляду справи з огляду на положення ст..204 КАС України, дійшов висновку про залишення означеного клопотання без задоволення.

Перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги, внаслідок наступного.

Предметом спору в межах даної справи є визначена позивачем бездіяльність відділу державної виконавчої служби Софіївського районного управління юстиції щодо виконання рішень суду, ухвалених на користь позивача в цивільних справах, в межах виконавчого провадження ВП № 46337210 з примусового виконання виконавчого листа № 193/942/13-ц, виданого 04.11.2014 Софіївський районним судом Дніпропетровської області, виконавчого провадження ВП № 46337109 з примусового виконання виконавчого листа № 193/942/13-ц, виданого 04.11.2014 Софіївський районним судом Дніпропетровської області, виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа № 193/2482/14-ц, виданого 07.04.2015 Софіївський районним судом Дніпропетровської області, та наслідки такої бездіяльності.

Згідно вказаним виконавчим листам ОСОБА_1 є стягувачем, отже у розумінні ст.8 Закону України «Про виконавче провадження» є стороною у виконавчому провадженні.

З огляду на фактичні обставини справи, норми законодавства, що регулюють спірні правовідносини, апеляційний суд погоджується з судом першої інстанції, що дана справа не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 12 жовтня 1978 року у справі "Zand v. Austria" вказав, що словосполучення "встановлений законом" поширюється не лише на правову основу самого існування "суду", але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Поняття "суд, встановлений законом" у частині першій статті 6 Конвенції передбачає "усю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів ". З огляду на це не вважається "судом, встановленим законом" орган, котрий, не маючи юрисдикції, судить осіб на підставі практики, яка не передбачена законом.

Відповідно до п.1 ч.2 ст.17 Кодексу адміністративного судочинства України юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

Вжитий у цій процесуальній нормі термін "суб'єкт владних повноважень" означає орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхню посадову чи службову особу, інший суб'єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень (п. 7 ч.1 ст.3 КАС України).

Частиною першою статті 181 КАС передбачено, що учасники виконавчого провадження (крім державних виконавців) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.

Таким чином, якщо законом встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби, то це виключає юрисдикцію адміністративних судів у такій категорії справ.

Розділом VІІ Цивільного процесуального кодексу України визначено порядок здійснення судового контролю за виконання судових рішень, які ухвалені відповідно до цього Кодексу.

Так, ст.383 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Отже критеріями визначення юрисдикції судів щодо вирішення справ з приводу оскарження рішень дій чи бездіяльності органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення є юрисдикційна належність суду, який видав виконавчий документ, та статус позивача як сторони у виконавчому провадженні.

Виходячи з вищенаведеного, апеляційний суд погоджується з судом першої інстанції, що юрисдикція адміністративних судів не поширюється на публічно-правові спори щодо оскарження стягувачем бездіяльності органу державної виконавчої служби щодо виконання рішень суду у цивільних справах.

Така правова позиція щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця під час виконання судових рішень викладена Верховним Судом України у постанові від 30.06.2015 (справа за позовом ТОВ "Агроінвест-Борзна), яку прийнято за результатами розгляду справи колегією суддів Судової палати в адміністративних справах, Судової палати у господарських справах і Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України.

Отже, враховуючи те, що компетентним судом для вирішення вказаних правовідносин є суд цивільної юрисдикції, розгляд справи судом першої інстанції на підставі норм КАС України суперечить ст.17 цього Кодексу, якою визначені межі компетенції адміністративних судів.

З приводу заявлених позивачем вимог про стягнення на користь позивача коштів з причин завданої відділом ДВС Софіїського РУЮ шкоди, апеляційний суд зазначає, що згідно ч.2 ст.20 КАС України вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної протиправними рішеннями, діями чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень або іншим порушенням прав, свобод та інтересів суб'єктів публічно-правових відносин, розглядаються адміністративним судом, якщо вони заявлені в одному провадженні з вимогою вирішити публічно-правовий спір. Інакше вимоги про відшкодування шкоди вирішуються судами в порядку цивільного або господарського судочинства.

Таким чином, адміністративний суд не може розглядати заявлений позов в порядку адміністративного судочинства, оскільки з огляду на правову позицію, сформовану Верховним Судом України, розгляд позову у такому випадку буде визнано як розгляд справи некомпетентним судом.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.157 Кодексу адміністративного судочинства України суд закриває провадження у справі, якщо справу не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

З огляду на вищевикладене колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції вірно застосовано норми права, підстави для скасування ухвали Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 22.12.2015 відсутні.

Керуючись ст.ст.199, 200, 204, 205, 206 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 22 грудня 2015 року у справі № 193/1265/15-а залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України в порядку, встановленому ст.212 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий: І.Ю. Добродняк

Суддя: Н.А. Бишевська

Суддя: Я.В. Семененко