Справа № 826/24244/15
Суддя: Іщук І.О.
Дата ухвалення: 2016-02-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Іщука І.О., розглянув у порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовом

Товариства з обмеженою відповідальністю «АД Шина»

до

Київської міської митниці Державної фіскальної служби України

про

визнання протиправним та скасування рішення про коригування митної вартості товарів № 100270002/2015/700034/2 від 24.09.2015,

В С Т А Н О В И В:

Товариство з обмеженою відповідальністю «АД Шина» звернулося до Окружного адміністративного суду м. Києва з позовом до Київської міської митниці Державної фіскальної служби України, в якому просить визнати протиправним та скасувати рішення про коригування митної вартості товарів № 100270002/2015/700034/2 від 24.09.2015.

Позовні вимоги мотивовані тим, що Київською міською митницею ДФС на підставі необґрунтованих висновків щодо заявленої позивачем митної вартості товарів прийнято незаконне рішення про коригування митної вартості товарів, що призвело до збільшення їх митної вартості.

Представник позивача в судовому засіданні підтримав позовні вимоги та просив суд задовольнити їх. В обґрунтування заявлених позовних вимог зазначив, що не зважаючи на надання позивачем необхідного переліку документів, відповідачем без належного правового обґрунтування прийнято рішення про збільшення митної вартості товарів.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечував проти задоволення позову, з огляду на необґрунтованість та безпідставність позовних вимог ТОВ «АД Шина».

Згідно частини четвертої статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі особи, які беруть участь у справі, судовий розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Враховуючи, що в судовому засіданні 24.12.2015, сторони не заперечували проти подальшого розгляду справи за їх відсутності, суд ухвалив про продовження розгляду справи в порядку письмового провадження.

Розглянувши подані сторонами документи, всебічно і повно з’ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об’єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

01.02.2014 між ТОВ «АД Шина» (покупець) та Компанією «DONGYING JINTAІ RUBBER MACHINERY CO., LTD» (продавець) укладено договір поставки автошин № 01022014 (далі по тексту Договір).

У відповідності до умов Договору продавець зобов’язується виробити та поставити покупцю пневматичні гумові шини JT RADIAL для легкових автомобілів, автобусів та вантажівок. Товар відвантажується у відповідності до інвойсу, який є невід’ємною частиною даного Договору.

Сторони домовилися, що умови поставки, витрати на товар, ризики щодо його пошкодження або знищення підпорядковуються міжнародним правилам інтерпретації комерційних термінів у редакції 2010 року (ІНКОТЕРМС 2010).

Згідно з пунктом 2.2 Договору товар ввозитиметься на митну територію України на умовах СІF (Одеса (Україна), Іллічівськ (Україна)), CFR (Одеса (Україна), Іллічівськ (Україна)), FOB (Циндао ( Китай)).

Ціна товару визначається в доларах США та вказується в інвойсі до кожної поставки.

Відповідно до пункту 4.3. Договору розрахунки відбуватимуться за умови 30 % передоплати суми інвойсу на користь продавця, решта 70 % сплачується протягом 20 днів з дати відправки товару з порту відвантаження.

22.09.2015 позивачем з метою митного оформлення товару (а саме: шини пневматичні гумові для вантажних автомобілів, тип протектора JT 106, торгова марка JT Radial, шина 385/65R22.5) через систему електронного декларування подано до Київської міської митниці ДФС (митний пост «Столичний») ВМД від 22.09.2015 № 100270002/2015/259604.

Як встановлено судом і підтверджується матеріалами справи, позивачем надані відповідачу для митного оформлення імпортованого товару необхідні документи, що визначені частиною другою статті 53 Митного кодексу України, а саме:

- міжнародна автомобільна накладна CMR № 174785 від 21.09.2015;

- коносамент (Bill of Lading) № 581638849 від 30.07.2015;

- банківський платіжний документ, що стосується товару (MUR) 1567 від 09.07.2015;

- банківський платіжний документ, що стосується товару (MUR) 1748 від 25.08.2015;

- рахунок – фактура (інвойс) № JTAD03 від 19.07.2015;

- зовнішньоекономічний договір (контракт) купівлі-продажу, стороною якого є виробник товарів, що декларуються № 01022014 від 01.02.2014;

- сертифікат відповідності UA1.196.0075239-15 від 22.09.2015;

- інформація про позитивні результати здійснення радіологічного контролю товару (для товарів і транспортних засобів, що не підлягають екологічному контролю) № 2761 від 30.07.2015;

- копія митної декларації країни відправлення № 581168450 від 23.07.2015;

- митна декларація № 100270002.2015.259604 від 22.09.2015.

Крім того, однією з причин відмови у прийняті вищевказаної митної декларації стало неподання позивачем до митного оформлення товарного прейскуранту цін, схваленого радою зі сприяння міжнародної торгівлі Китаю та пакувального листа, передбачених Договором.

Як вбачається з вищевказаного Рішення ТОВ «АД Шина» направлене електронне повідомлення про необхідність надання додаткових документів, а саме: - транспортних (перевізних) документів, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документів, що містять відомості про вартість товару перевезення оцінюваних товарів; - виписки з бухгалтерської документації; - каталогів, специфікацій, прейскурантів (прайс-листів) виробника товару; - копії митної декларації країни відправлення; - висновків про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформації біржових організацій про вартість товару або сировини; - інших платіжних та/або бухгалтерських документів, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару.

У зв’язку з ненаданням позивачем всіх додаткових документів та з огляду на відсутність інформації щодо вартісної основи для застосування методів визначення митної вартості на підставі ціни угоди щодо ідентичних товарів і подібних (аналогічних) товарів, а також неможливістю застосування попередніх методів застосовано резервний метод на підставі рівнів митної вартості аналогічних товарів, оформлених раніше 902050000/2015/5122 від 10.08.2015.

Скоригована відповідачем вартість товару склала 272084,82 грн. Після сплати митних платежів товар позивача випущений у вільний обіг за ціною, визначеною митним органом в Рішенні у порядку, визначеному частиною сьомою статті 55 Митного кодексу України, відповідно до ВДМ № 100270002/2015/259697.

Спірні відносини виникли у сфері митної справи і стосуються правомірності рішення відповідача щодо коригування митної вартості товару, який імпортується на митну територію України.

Відповідно до статтей 49, 50 Митного кодексу України митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари. Відомості про митну вартість товарів використовуються, зокрема, для нарахування митних платежів.

Згідно з частинами першими статтей 51, 52 Митного кодексу України митна вартість товарів, що переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу; заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів у порядку, встановленому розділом VIII цього Кодексу та цією главою.

Відповідно до частин першої – другої статті 53 Митного кодексу України, у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає митному органу документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення, зокрема: 1) декларацію митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п'ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; 2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; 3) рахунок -фактуру (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об'єктом купівлі-продажу); 4) якщо рахунок сплачено, банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 7) копію імпортної ліцензії, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося страхування, страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

Згідно з частиною першою статті 54 Митного кодексу України контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється митним органом під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості.

Відповідно до частини другої статі 54 Митного кодексу України контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється митним органом шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у частині першій статті 58 цього Кодексу.

За результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів митний орган визнає заявлену декларантом або уповноваженою ним особою митну вартість чи приймає письмове рішення про її коригування відповідно до положень статті 55 цього Кодексу (частина третя статті 54 Митного кодексу України).

Згідно з частиною шостою статті 54 Митного кодексу України орган доходів і зборів може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі: 1) невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості; 2) неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари; 3) невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 цього Кодексу; 4) надходження до органу доходів і зборів документально підтвердженої офіційної інформації органів доходів і зборів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості.

Відповідно до частини першої статті 55 Митного кодексу України рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України з поміщенням у митний режим імпорту, приймається митним органом у письмовій формі під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості цих товарів як до, так і після їх випуску, якщо митним органом у випадках, передбачених частиною шостою статті 54 цього Кодексу, виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів.

Згідно зі статтею 57 Митного кодексу України визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за основним методом (тобто за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції)) та другорядними: за ціною договору щодо ідентичних товарів; за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; на основі віднімання вартості; на основі додавання вартості (обчислена вартість); за резервним. Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції). Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.

Частинами другою та третьою статті 58 Митного кодексу України передбачено, що метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, не застосовується, якщо використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірні та/або відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов'язковою при її обчисленні. У разі якщо митна вартість не може бути визначена за основним методом, застосовуються другорядні методи.

Згідно з частинами четвертою-п’ятою статті 58 Митного кодексу України митною вартістю товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за товари, якщо вони продаються на експорт в Україну, скоригована в разі потреби з урахуванням положень частини десятої цієї статті.

Ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, - це загальна сума всіх платежів, які були здійснені або повинні бути здійснені покупцем оцінюваних товарів продавцю або на користь продавця через третіх осіб та/або на пов'язаних із продавцем осіб для виконання зобов'язань продавця.

Відповідно до частини 2 статті 52 Митного кодексу України числові значення митної вартості товару декларант зобов’язаний підтвердити достовірними відомостями про визначення митної вартості товару, які повинні базуватись на об’єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню.

Надані позивачем до митного оформлення імпортованого товару основні документи згідно з частиною 2 статті 53 Митного кодексу України містили всі відомості, що підтверджують числові значення складових митної вартості товару на умовах постачання СІF м. Одеса.

Разом з тим, суд не приймає до уваги доводи відповідача щодо наявності розбіжностей у даних, заявлених позивачем до митного оформлення, зокрема щодо відмінності умов поставки в експортній декларації країни відправлення № 581168450 від 23.07.2015 та відсутності відомостей щодо чисельних значень складових митної вартості з огляду на те, що обґрунтовані сумніви митного органу у достовірності поданих декларантом відомостей повинні виникати щодо правильності визначення митної вартості товару.

В той же час, відповідно до пункту 1.5 Договору номенклатура, вартість та кількість товару визначаються в інвойсах до кожної конкретної поставки.

В інвойсі № JTAD03 від 19.07.2015 визначені умови поставки – СІF, м. Одеса (Україна), кількість, марка та вартість товару, а також умови оплату товару - 30 % переоплати суми інвойсу на користь продавця, решта 70 % сплачується протягом 20 днів з дати відправки товару з порту відвантаження.

На підтвердження виконання умов Договору в частині оплати товару декларантом надано відповідачу платіжні доручення в іноземній валюті MUR 1567 від 09.07.2015 та MUR 1748 від 25.08.2015.

Крім того, експортна декларація не є "власністю" імпортера, але належить експортерові та митним органами країни експорту. В більшості випадків імпортер не має доступу до експортної декларації. Відповідно до міжнародних митних стандартів, транспортні документи та/або інвойси, але не експортна декларація, мають бути представлені імпортером для підтвердження та перевірки митної декларації. Ці документи містять достатню інформацію, наприклад країна відправлення/призначення, вартість, тощо.

Аналіз наведених норм дає підстави вважати, що митні органи мають право здійснювати контроль правильності обчислення декларантом митної вартості, але ці повноваження здійснюються у спосіб, визначений законом, зокрема, витребовування додаткових документів на підтвердження задекларованої митної вартості може мати місце тільки у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей. Такі сумніви можуть бути зумовлені неповнотою поданих документів для підтвердження заявленої митної вартості товарів, невідповідністю характеристик товарів, зазначених у поданих документах, митному огляду цих товарів, порівнянням рівня заявленої митної вартості товарів з рівнем митної вартості ідентичних або подібних товарів, митне оформлення яких уже здійснено, і таке інше.

Наявність у митного органу обґрунтованого сумніву у правильності визначення митної вартості є обов'язковою, оскільки з цією обставиною закон пов'язує можливість витребовування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів.

Разом з тим витребувати необхідно ті документи, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а не всі, які передбачені статтею 53 Митного кодексу України.

Аналогічна правова позиція у вирішенні питання щодо розбіжностей викладена в постановах Верховного Суду України від 31 березня 2015 року (справа № 21-127а15), від 30 червня 2015 року справа № 21-591а15 (814/283/14).

Відповідно до частини п’ятої статті 55 Митного кодексу України декларант може провести консультації з митним органом з метою обґрунтованого вибору методу визначення митної вартості на підставі інформації, яка наявна в митному органі.

Водночас, ненадання повного переліку витребуваних документів може бути підставою для визначення митної вартості не за першим методом лише тоді, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації.

Подані декларантом документи, копії яких наявні у справі, чітко ідентифікують оцінюваний товар, містять дані, що піддаються обчисленню, і підтверджують ціну товару, яка підлягала сплаті позивачем на користь продавця.

Отже, як вбачається, подані документи підтверджують митну вартість товарів за ціною договору згідно з вимогами частин четвертої-п’ятої статті 58 Митного кодексу України.

Суд також звертає увагу, що за умови ненаведення митним органом доказів того, що документи, подані декларантом для митного оформлення товару є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності викликають сумнів у достовірності наданої інформації, витребування цим органом переліку документів без зазначення обставин, які ці документи повинні підтвердити щодо достовірності визначення ціни товару, свідчить про протиправність рішення цього органу щодо застосування іншого, ніж основний метод визначення митної вартості. А ненадання декларантом запитуваних митним органом документів, за відсутності обґрунтування неможливості визначення митної вартості товару за першим методом, не є достатнім для висновку про наявність підстав для застосування митним органом коригування митної вартості.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду України від 29.05.2012 р. у справі № 21-91а12 та від 11.09.2012 р. у справі № 21-262а12.

Враховуючи, що відповідачем не доведено невідповідність числових значень складових митної вартості товару, вказаних позивачем у митній декларації № 100270002/2015/259604, тобто не спростовано визначення митної вартості товару за основним методом, вимоги позивача щодо скасування рішення про коригування заявленої митної вартості № 100270002/2015/700034/2 від 24.09.2015 є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Також суд зазначає, що обставини, встановлені даним судовим рішенням, стосуються здійснення митних процедур за ВМД позивача № 100270002/2015/259604, № 100270002/2015/259697.

Згідно частини 1 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Частиною 2 статті 71 цього Кодексу передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб’єкта владних повноважень обов’язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Системно проаналізувавши приписи законодавства України, зважаючи на взаємний та достатній зв’язок доказів у їх сукупності, та враховуючи, що докази, надані відповідачем не було надано до суду доказів, що спростовують доводи позивача, суд дійшов висновку, про необхідність задоволення позову в повному обсязі.

Відповідно до частини 1 статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа..

Враховуючи викладене, керуючись статтями 69-71, 94, ч. 6 ст. 128, 160-163, 167, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд м. Києва, -

П О С Т А Н О В И В:

1. Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «АД Шина» задовольнити.

2. Визнати протиправним та скасувати рішення про коригування заявленої митної вартості Київської міської митниці Державної фіскальної служби України від 24.09.2015 № 100270002/2015/700034/2.

3. Судові витрати у сумі 1218,00 гривень присудити на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «АД Шина» за рахунок асигнувань Київської міської митниці Державної фіскальної служби України.

Постанова відповідно до ч. 1 ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом.

Постанова може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції протягом десяти днів з дня її отримання особою, яка оскаржує постанову, за правилами, встановленими ст. ст. 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя І.О. Іщук