Справа № 448/224/16-а
Суддя: Борисенко В. В.
Дата ухвалення: 2016-03-01 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Єдиний унікальний номер 448/224/16-а
Провадження № 2-а/448/20/16
П О С Т А Н О В А

Іменем України

01.03.2016 року Мостиський районний суд Львівської області в складі :

головуючого - судді Борисенко В.В.,

при секретарі - Рушеляк Г.С.,

за участю:

представника позивача ОСОБА_1,

відповідача ОСОБА_2,

перекладача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Мостиська справу за адміністративним позовом Мостиського прикордонного загону Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України до громадянина ОСОБА_4 Федерації ОСОБА_2 Абдулаєвича про примусове видворення за межі території України,

В С Т А Н О В И В:

01.03.2016 року представник позивача звернувся до суду із зазначеним позовом, покликаючись на те, що 28.02.2016року в пункті пропуску «Смільниця - Кросценко», що на території Старосамбірського району Львівської області, представниками прикордонної варти ОСОБА_5 на підставі Угоди про реадмісію осіб на територію України було передано громадянина ОСОБА_2 відповідача у справі, який 27.02.2016року був затриманий представниками прикордонної варти ОСОБА_5 разом з 3 громадянами ОСОБА_4 Федерації (ОСОБА_6 ОСОБА_5) за незаконне перетинання державного кордону з України в ОСОБА_5 поза пунктом пропуску на напрямку 416 прикордонного знаку, чим своїми діями порушив вимоги ст.9 Закону України «Про державний кордон України» від 04.11.1991 року.

Зазначає, що 29.02.2016 року начальником Мостиського прикордонного загону було прийнято рішення про примусове повернення відповідача за межі території України в країну походження, однак даного рішення відповідач не виконав.

Стверджує, що з метою отримання статусу біженця відповідач до відповідних органів державної влади не звертався.

Вважає, що невиконання рішення Мостиського прикордонного загону щодо примусового повернення за межі території України, стійкий намір відповідача потрапити до країн Європейського Союзу з метою покращення свого матеріального становища, відсутність у нього родинних звязків на території України, а також документів та коштів необхідних для законного перебування на території України, свідоме та неодноразове порушення законодавства України та завдання шкоди міжнародному іміджу та прикордонній безпеці, свідчить про те, що відповідач буде ухилятися від самостійного виїзду за межі України.

З огляду на вищенаведене, просить суд примусово видворити відповідача за межі території України.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала в повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві.

Відповідач в судовому засіданні проти позову заперечив та просить суд примусово не видворяти його за межі України, оскільки стверджує, що проживає у Німеччині разом зі своєю сімєю і державний кордон України незаконно не перетинав, однак був затриманий прикордонною службою ОСОБА_5 разом із ще іншими трьома громадянами РФ у звязку із їх організованим незаконним перетином ДКУ. Також пояснив, що у Чечні відносно нього не здійснюються жодні незаконні переслідування та не порушено кримінальних проваджень, до кримінальної відповідальності він не притягався.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши подані сторонами документи, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини справи, суд приходить до висновку, що адміністративний позов підлягає задоволенню з огляду на наступне.

За правилами частини шостої статті 6 КАС України іноземці та особи без громадянства користуються в Україні таким самим правом на судовий захист в адміністративних справах, що і громадяни України.

Згідно з ч.4 ст.50 Кодексу адміністративного судочинства України іноземці чи особи без громадянства можуть бути відповідачами за адміністративним позовом субєкта владних повноважень про примусове видворення іноземця чи особи без громадянства.

Особливості провадження у справах за адміністративними позовами з приводу видворення іноземців та осіб без громадянства визначені статтею 183-5 Кодексу адміністративного судочинства України.

Судом встановлено, що громадянин ОСОБА_4 Федерації ОСОБА_2, відповідач у справі, 27.02.2016року у групі з трьома громадянами ОСОБА_6 ОСОБА_5 ОСОБА_4 Федерації незаконно перетнув державний кордон України в ОСОБА_5 поза пунктом пропуску, 28.02.2016року о 19.00 год. в пункті пропуску «Смільниця-Кросценко» був затриманий під час прийому передачі з ОСОБА_5 та повернутий, чим порушив вимоги ст.9 Закону України «Про державний кордон України» та вчинив правопорушення, передбачене ч.2 ст.204-1 КУпАП.

Постановою судді Старосамбірського районного суду Львівської області від 29.02.2016 року відповідача визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.204-1 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 3400 гривень.

Цього ж дня, 29.02.2016року начальником Мостиського прикордонного загону згідно з вимогами ст.26 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства" прийнято рішення про примусове повернення відповідача за межі України та зобовязано його покинути територію України у термін до 01.03.2016 року.

Вказані обставини підтверджуються поясненнями сторін та наявними у справі письмовими доказами: копією постанови судді Старосамбірського районного суду Львівської області від 29.02.2016 року; копією протоколу про адміністративне затримання від 28.02.2016року; копією акту прийому передачі особи від 28.02.2016року; копією протоколу №36 прикордонно представницької зустрічі від 28.02.2016року; письмовими поясненнями ОСОБА_2 від 28.02.2016року; рішенням про примусове повернення відповідача за межі України від 29.02.2016року.

Відповідно до ч.1 ст.30 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства" центральний орган виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, органи охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України) або органи Служби безпеки України можуть лише на підставі винесеної за їх позовом постанови адміністративного суду примусово видворити з України іноземця та особу без громадянства, якщо вони не виконали в установлений строк без поважних причин рішення про примусове повернення або якщо є обґрунтовані підстави вважати, що іноземець або особа без громадянства ухилятимуться від виконання такого рішення, крім випадків затримання іноземця або особи без громадянства за незаконне перетинання державного кордону України поза пунктами пропуску через державний кордон України та їх передачі прикордонним органам суміжної держави.

Враховуючи встановлені судом обставини про те, що відповідач порушив вимоги законодавства України, намагався незаконно перетнути державний кордон України з ОСОБА_5, беручи до уваги відсутність у відповідача документів, що дають право на перетин державного кордону України та відсутність необхідних для цього коштів, також відсутність близьких родичів на території України, власного житла, постійного законного джерела існування та місця праці, враховуючи наявність рішення компетентного органу про примусове повернення відповідача, суд вважає, що існують обґрунтовані підстави вважати, що відповідач ухилятиметься в подальшому від самостійного та добровільного виконання рішення про повернення за межі території України, що тягне за собою наслідки, передбачені статтею 30 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства", а саме примусове видворення за межі України.

Суд вважає за необхідне зазначити, що особа в будь-якому разі не підлягає видворенню, якщо підпадає під захист статті 3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод або статті 31 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства".

Так, згідно ст. 31 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», іноземець або особа без громадянства не можуть бути примусово повернуті чи примусово видворенні або видані чи передані до країн де їх життю або свободі загрожуватиме небезпека за ознаками раси, віросповідання, національності, громадянства (підданства), належності до певної соціальної групи або політичних переконань; де їм загрожує смертна кара або страта, катування, жорстоке, нелюдське або таке, що принижує гідність, поводження чи покарання; де їх життю або здоров'ю, безпеці або свободі загрожує небезпека внаслідок загальнопоширеного насильства в ситуаціях міжнародного або внутрішнього збройного конфлікту чи систематичного порушення прав людини, або природного чи техногенного лиха, або відсутності медичного лікування чи догляду, який забезпечує життя; де їм загрожує видворення або примусове повернення до країн, де можуть виникнути зазначені випадки.

Відповідно до ст. 3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифіковану Законом України № 475/97-ВР від 17.07.1997 року, нікого не може бути піддано катуванню або нелюдському чи такому, що принижує гідність, поводженню або покаранню.

Поряд із цим, відповідно до статей 11, 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а суд згідно ст. 86 цього Кодексу, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Суд оцінюючи надані у справі докази, виходить із принципів адміністративного судочинства - змагальність, диспозитивність та офіційне з'ясування всіх обставин справи, згідно із яким розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно ч.1 ст.69 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

В ході розгляду даної справи судом не встановлено, а відповідачем не доведено та жодним доказом не підтверджено, про існування обставин, які вказані в статті 3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод або статті 31 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства", що унеможливлюють примусове видворення відповідача за межі України.

Також матеріалами справи не встановлено обставин, відповідно до яких на відповідача поширюється дія Закону України "Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту". При цьому, відповідачем визнається те, що із заявою про набуття статусу біженця або визнанні особою, яка потребує додаткового захисту, до відповідних державних органів він не звертався.

Таким чином, суд приходить до висновку, що є всі підстави для задоволення позовних вимог та примусового видворення відповідача за межі території України.

Згідно пункту 5 частини 2 статті 256 КАС України суд, який прийняв постанову, за заявою осіб, які беруть участь у справі, або з власної ініціативи може звернути до негайного виконання постанову про примусове видворення іноземця чи особи без громадянства.

З урахуванням викладеного, дану постанову, як вважає суд, слід звернути до негайного виконання.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст.26, 30, 31 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства", ст.ст. 6, 11, 69-71, 86, 158 163, 183-5, 256 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов задовольнити.

Примусово видворити громадянина ОСОБА_4 Федерації ОСОБА_2 Абдулаєвича, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця та зареєстрованого за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 Федерації, - за межі території України.

Постанову звернути до негайного виконання.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Львівського апеляційного адміністративного суду (м. Львів, вул. Саксаганського, 13) через Мостиський районний суд шляхом подачі апеляційної скарги в 5-денний строк з дня проголошення постанови.

Постанова суду набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, а в разі її оскарження з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції.

Суддя В.В.Борисенко

Постанова набрала законної сили

«___» ______________ 20 р.

Суддя В.В.Борисенко