Справа № 802/3950/15-а
Суддя: Заброцька Людмила Олександрівна
Дата ухвалення: 2016-01-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 січня 2016 р. м. Вінниця

Справа № 802/3950/15-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Заброцької Людмили Олександрівни, розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до відділу державної виконавчої служби Іллінецького районного управління юстиції Вінницької області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача управління Пенсійного фонду України в Іллінецькому районі Вінницької області про зняття арешту з коштів на рахунках боржника,

в с т а н о в и в :

До Вінницького окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 (далі - позивач) до відділу державної виконавчої служби Іллінецького районного управління юстиції Вінницької області (далі - відповідач, ВДВС Іллінецького РУЮ Вінницької області), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача управління Пенсійного фонду України в Іллінецькому районі Вінницької області про зняття арешту з коштів на рахунках боржника.

Позовні вимоги мотивовані тим, що, на підставі виконавчого листа №802/1521/13-а, виданого 18.04.2013 Вінницьком окружним адміністративним судом, про стягнення з ОСОБА_1 на користь УПФУ в Іллінецькому районі 1144,39 грн. страхових внесків, постановою державного виконавця ВДВС Іллінецького РУЮ Вінницької області від 20.06.2014 ВП№43334581 накладено арешт на кошти, що містяться на належних позивачу рахунках у банках, в межах суми 1313,83 грн.

Станом на час звернення позивача до суду виконавчий документ у виконавчому провадженні ВП №43334581 повернуто стягувачу - УПФУ в Іллінецькому районі без виконання, на підставі п. 2 ч. 1 ст. 47 Закону України "Про виконавче провадження", в зв'язку з відсутністю у боржника майна, на яке можливо звернути стягнення, про що відповідачем винесено відповідну постанову від 27.06.2014. Однак, на думку позивача, при поверненні виконавчого документа стягувачу державним виконавцем протиправно не було вжито заходів щодо зняття арешту, накладеного на кошти боржника, що містяться на його рахунках в банківських установах.

У зв'язку з зазначеним позивач вважає протиправним те, що за відсутності відкритого виконавчого провадження арешт з коштів, що містяться на його рахунках, не знятий, а тому звернувся до суду з даним позовом та просить його задовольнити. Також позивач зазначає, що 04.02.2015 року вніс на рахунок стягувача грошові кошти в сумі 2150 грн. в рахунок сплати боргу з єдиного соціального внеску.

Позивач в судове засідання не з'явився, надав через відділ прийому суду клопотання про розгляд справи за його відсутності, зазначивши, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі (а.с. 82).

Представник відповідача в судове засідання також не з'явився, хоча про час, дату та місце судового засідання повідомлявся завчасно та належним чином. При цьому, через відділ прийому суду подав заперечення на адміністративний позов №3087/0-09 від 08.12.2015, в яких просив відмовити в його задоволенні з тих підстав, що оскаржувані дії вчинені ним на підставі, в межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією та законами України. Зокрема, відповідач вказує, що станом на час розгляду справи в суді за позивачем рахується заборгованість по сплаті виконавчого збору в сумі 114.44 грн. та витрат на проведення виконавчих дій в сумі 55,00 грн., а відтак у відповідача відсутні законні підстави для зняття арешту з коштів боржника, що містяться на рахунках ОСОБА_1 (а.с. 32-33, 66 ). Також відповідач наголошує, що статтею 50 Закону України «Про виконавче провадження» не передбачено зняття арешту з майна боржника в разі повернення виконавчого документа стягувачу на підставі п. 2 ч. 1 ст. 47 Закону України « Про виконавче провадження».

Представник третьої особи в судове засідання також не з'явився, хоча про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся завчасно та належним чином, що підтверджується матеріалами справи, просив розглянути справу за його відсутності ( а.с. 37 - 40 ).

З огляду на положення Закону, закріплені в ч.4 ст.122 та ч.6 ст.128 Кодексу адміністративного судочинства України, враховуючи клопотання позивача, представника відповідача та представника третьої особи про розгляд справи за їх відсутності, суд дійшов висновку про розгляд справи в письмовому провадженні.

З'ясувавши доводи адміністративного позову, заперечень відповідача, письмових пояснень третьої особи, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, з огляду на наступне.

Судом встановлено, що 15.05.2014 до відділу ДВС Іллінецького РУЮ на примусове виконання надійшов повторно виконавчий лист № 802/1521/13, виданий Вінницьким окружним адміністративним судом 18.04.2013, про стягнення з ОСОБА_1 на користь управління Пенсійного фонду України в Іллінецькому районі 1144,39 грн. боргу по страхових внесках ( а.с. 66а-66б ).

19.05.2014 на підставі вище вказаного виконавчого документа державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження та надано боржнику строк для самостійного виконання вище вказаного рішення до 26.05.2014. У вказаний строк боржник ОСОБА_1 борг по страхових внесках в сумі 1144.39 грн. на користь УПФУ в Іллінецькому районі не сплатив та не надав до відділу підтверджуючих документів про його сплату ( а.с. 67а ).

Керуючись приписами ст. 28 та ст. 41 ЗУ "Про виконавче провадження" державним виконавцем 27.05.2014 винесено постанову про стягнення з боржника виконавчого збору в сумі 114.44 грн. та 30.05.2014 року винесено постанову про стягнення з боржника витрат на проведення виконавчих дій в сумі 55,00 грн. (а.с. 68-68а). Копії зазначених постанов направлено на адресу боржника ( а.с. 69 ).

Також, з метою примусового стягнення коштів головним державним виконавцем 20.06.2014 винесено постанову про арешт коштів боржника у Вінницькій філії ПАТ КБ "ПриватБанк" м. Вінниця, код 302689, р/р № 8614 та ПАТ "Альфа-Банк" у м. Києві, код 300346, р/р № 4701, копія якої направлена на адресу боржника ( а.с. 69а - 71 ).

В подальшому, 27.06.2014 відповідачем винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачеві на підставі п. 2 ч. 1 ст. 47 Закону України "Про виконавче провадження" (а.с. 72-72а). При цьому, державним виконавцем питання щодо зняття арешту з коштів боржника не вирішувалось.

Вище зазначене підтверджується довідкою №1604/2-19 від 03.07.2015, виданою ОСОБА_1, щодо прийняття вищенаведеної постанови та якою повідомлено боржника, що станом на 03.07.2015 виконавчий документ у відділі ДВС на виконанні не перебуває (а.с. 13).

За наведених обставин позивач звернувся до суду з даним позовом, оскільки вважає протиправними дії ВДВС Іллінецького РУЮ Вінницької області щодо не зняття арешту накладеного на кошти боржника, за умови повернення виконавчого документу стягувачеві та сплати боргу.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.

Відповідно до пункту 6 частини 3 статті 11 Закону України "Про виконавче провадження" державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право: накладати арешт на кошти та інші цінності боржника, зокрема на кошти, які перебувають на рахунках і вкладах у банках, інших фінансових установах, на рахунки в цінних паперах, а також опечатувати каси, приміщення і місця зберігання грошей.

Приписами статті 57 Закону України "Про виконавче провадження" встановлено, що арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом: винесення постанови про арешт коштів та інших цінностей боржника, що знаходяться на рахунках і вкладах чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах; винесення постанови про арешт коштів, що перебувають у касі боржника або надходять до неї; винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження; проведення опису майна боржника і накладення на нього арешту.

Частинами 1 та 4 статті 52 Закону України "Про виконавче провадження" визначено, що звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні та примусовій реалізації. На кошти та інші цінності боржника, що знаходяться на рахунках, вкладах та на зберіганні у банках чи інших фінансових установах, накладається арешт. Арешт поширюється також на кошти на рахунках, які будуть відкриті після винесення постанови про накладення арешту.

Згідно частини 1 статті 50 Закону України "Про виконавче провадження" у разі закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби, офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій), повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв'язку із завершенням виконавчого провадження. Завершене виконавче провадження не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом.

В силу частини 2 статті 50 Закону України "Про виконавче провадження", у разі якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, державний виконавець зазначає про зняття арешту, накладеного на майно боржника.

Як підставу для зняття арешту, застосованого відповідно до постанови державного виконавця ВДВС Іллінецького РУЮ Вінницької області від 20.06.2014, позивач зазначає про відсутність у нього заборгованості перед стягувачем - УПФУ в Іллінецькому районі по сплаті єдиного соціального внеску ( далі - ЄСВ ), а також вказує, що відповідачем 27.06.2014 року винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу. На підтвердження даних обставин позивачем до матеріалів позову додано довідки Іллінецької ОДПІ ГУ ДФС у Вінницькій області №2093/10/25-00-31 від 03.07.2015 та №2094/5-17 від 03.07.2015 ( а.с. 14-15 ) та ВДВС Іллінецького РУЮ Вінницької області від 03.07.2015 року (а.с. 13). Зокрема, позивач зазначає, що ним 04.02.2015 внесено на рахунок стягувача кошти в сумі 2150,00 грн. в рахунок сплати ЄСВ, що підтверджується квитанцією №88 від 04.02.2015 ( а.с. 12 ).

Стосовно зазначеного суд зауважує, що згідно з частиною 3 статті 57 Закону України «Про виконавче провадження» постановами, передбаченими частиною другою цієї статті, може бути накладений арешт у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій та застосованих державним виконавцем штрафів, на все майно боржника або на окремі предмети.

Слід зазначити, що відповідно до постанови державного виконавця ВДВС Іллінецького РУЮ Вінницької області від 20.06.2014 року ВП № 43334581 було накладено арешт на кошти, що містяться на рахунках боржника ОСОБА_1, в загальній сумі 1313,83 грн., з яких: 1144,39 - сума боргу, 114,44 - виконавчий збір, 55,00 - витрати на проведення та організацію виконавчих дій ( а.с. 10 ).

Також суд зауважує, що згідно з ч.1 ст.1 Закону України "Про виконавче провадження" виконавче провадження, як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб), це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Частиною першою ст.11 Закону України "Про виконавче провадження" визначено, що державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Державний виконавець, зокрема, здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення, у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом (абз.1 ч.2 ст.11 Закону України "Про виконавче провадження").

Заходами примусового виконання рішення згідно з п.1 ч.1 ст.32 Закону України "Про виконавче провадження" є звернення стягнення на кошти та інше майно боржника.

Зі змісту постанови про накладення арешту на кошти боржника від 20.06.2014 та письмових пояснень відповідача вбачається, що вказаною постановою накладено арешт на кошти боржника ОСОБА_1 у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору та витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, а тому зняття арешту з коштів боржника призведе до неможливості стягнення виконавчого збору та витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, які позивачем не сплачено.

При цьому, в судовому засіданні, що відбулось 18.12.2015 позивач не зміг надати доказів щодо сплати виконавчого збору та витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, у зв'язку з чим в судовому засіданні було оголошено перерву з метою отримання матеріалів виконавчого провадження №43334581, а також надання позивачу часу для пред'явлення суду відповідних доказів. Однак, станом на 28.01.2016 позивачем буд-яких належних доказів на підтвердження сплати виконавчого збору та витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, суду не було надано. Не вбачається факт сплати і з досліджених судом матеріалів виконавчого провадження ( а.с. 66 - 73 ).

Таким чином, з урахуванням вищевикладеного, суд дійшов до висновку про відсутність підстав для зняття арешту з коштів боржника, що знаходяться на його рахунках в банківських установах. Відтак адміністративний позов задоволенню не підлягає.

Питання про судові витрати вирішено судом відповідно до ст. 94 КАС України.

Керуючись ст.ст. 70, 71, 79, 86, 94, 128, 158, 162, 163, 167, 255, 257 КАС України, суд -

п о с т а н о в и в :

Відмовити в задоволенні адміністративного позову повністю.

Постанова суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 254 КАС України.

Відповідно до ст. 186 КАС України, апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 цього Кодексу, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Суддя Заброцька Людмила Олександрівна