Справа № 216/5393/14-а
Суддя: Мясоєдова О. М.
Дата ухвалення: 2015-12-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа №216/5393/14-а
Провадження №6-а/216/38/15
У Х В А Л А

23 грудня 2015 року

Центрально-Міський районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Мясоєдової О.М.,

за участі секретаря Усік М.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті ОСОБА_1 подання старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби ГТУЮ у Дніпропетровській області про зміну чи встановлення способу і порядку виконання судового рішення,-

В С Т А Н О В И В :

Держвиконавець звернувся до суду з вищезазначеним поданням, в якому просив змінити спосіб і порядок виконання постанови суду, на підставі якої видано виконавчий лист №216/5393/14-а від 30.07.2015 року, що видав Центрально-Міський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області.

Подання обґрунтоване тим, що на виконанні у Відділі примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровської області, перебуває виконавче провадження № 49266321, з виконання виконавчого листа №216/5393/14-а від 30.07.2015 року, що видав Центрально-Міський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області, про зобов'язання Управління праці та соціального захисту населення виконкому Центрально-Міської районної у м. Кривому Розі ради нарахувати та виплатити ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, суму невиплаченої частини щорічної разової допомоги на оздоровлення у відповідності до ст. 48 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи:

ОСОБА_2 у розмірі 4-х мінімальних заробітних плат з урахуванням здійснених за вказаний період фактичних виплат ;

ОСОБА_8 у розмірі 5 ти мінімальних заробітних плат з урахуванням здійснених за вказаний період фактичних виплат;

ОСОБА_4 віктору Петровичу у розмірі 4-х мінімальних заробітних плат з урахуванням здійснених за вказаний період фактичних виплат ;

ОСОБА_5 у розмірі 4-х мінімальних заробітних плат з урахуванням здійснених за вказаний період фактичних виплат ;

ОСОБА_6 , у розмірі 5-ти мінімальних заробітних плат з урахуванням здійснених за вказаний період фактичних виплат ;

ОСОБА_7 у розмірі 4-х мінімальних заробітних плат з урахуванням здійснених за вказаний період фактичних виплат..

У відповідності до вимог ст. 25 Закону України Про виконавче провадження державним виконавцем 09.11.2015 року відкрито виконавче провадження про, що винесено відповідну постанову, копії якої направлено сторонам виконавчого провадження. Разом з цим, державним виконавцем боржнику надано строк для самостійного виконання рішення.

Боржником рішення суду у встановлений державним виконавцем строк для його самостійного виконання не виконано в цілому. Тобто, боржником виконано рішення лише в частині здійснення перерахунку доплати до пенсії, відповідно чого нарахована сума недоплаченої пенсії за рішенням суду складає 5970,00 грн., але зазначені грошові кошти не перераховано.

Невиконання рішення суду боржником в частині виплати нарахованої суми пенсії обумовлено наступним.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Згідно з Конституцією України Державний бюджет України і бюджетна система України встановлюються виключно законами (пункт 1 частини 2 статті 92). Такими законами є закони України про Державний бюджет України на кожний рік, Бюджетний кодекс України.

Згідно з частиною першою та другою статті 23 Бюджетного кодексу України будь-які бюджетні зобов'язання та платежі з бюджету здійснювати лише за наявності відповідного бюджетного призначення, встановленого законом про Державний бюджет України.

Відповідно до статті 63 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи та ст. 7 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» визначено, що фінансування витрат, повязаних з реалізацією цих законів, здійснюється за рахунок коштів державного бюджету.

Відповідно до пункту 2 ст. 72 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», кошти Пенсійного фонду не включаються до складу Державного Бюджету України.

Головним розпорядником коштів за цією програмою є Міністерство соціальної політики України.

26.12.2011 Конституційним Судом України прийнято рішення №20-рп/2011, яким визнано конституційним пункт 4 розділу VII Прикінцеві положення Закону України Про Державний бюджет України на 2011 рік від 14.06.2011 №3491-VI.

На кожен наступний місяць після здійснення перерахунку на додаткову відомість за рішенням суду формуються доплати за минулий період, виплата за якими буде проведена після відповідного фінансування з державного бюджету України.

У відповідності до рішення Конституційного суду України № 20-рп/2011 від 26.12.2011 року по справі № 1-42/2011, Кабінет ОСОБА_9 України як вищий орган у системі органів виконавчої влади наділений конституційними повноваженнями спрямовувати і координувати діяльність міністерств, інших органів виконавчої влади, до яких належить Управління пенсійного фонду Центрально-Міського району м. Кривого Рогу. Відповідно до Положення про Управління пенсійного фонду Центрально-Міського району м. Кривого Рогу бюджет Управлінь затверджує Кабінет ОСОБА_9 України.

Таким чином, Кабінет ОСОБА_9 України є органом, який забезпечує проведення державної політики у соціальній сфері, а Управління пенсійного фонду Центрально-Міського району м. Кривого Рогу - органом, який реалізує таку політику, в тому числі за рахунок коштів Державного бюджету України. У рішенні від 26 грудня 2011 року № 20-рп Конституційний суд зазначив, що розміри соціальних виплат залежать від соціально-економічних можливостей держави.

Конституцією України зазначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України та законами України.

Кабінет ОСОБА_9 України є вищим органом у системі органів виконавчої влади, який розробляє проект закону про Державний бюджет України на наступний рік і подає його до Верховної ОСОБА_9 України, забезпечує виконання затвердженого Верховною ОСОБА_9 України про його виконання. Ефективне здійснення Кабінетом ОСОБА_9 України цих повноважень є основою для вжиття заходів щодо забезпечення прав і свобод людини і громадянина, проведення політики у сфері соціального захисту, фінансової і податкової політики.

Рішенням Конституційного Суду України № З-рп/2012 від 25.01.2012 року установлено, що надання Верховною ОСОБА_9 України права Кабінету ОСОБА_9 України встановлювати у випадках, передбачених законом, порядок і розміри соціальних виплат та допомоги, які фінансуються за рахунок Державного бюджету України, пов'язується з його функціями, визначеними в ст. 116 Конституції України. Отже, Кабінет ОСОБА_9 України регулює порядок та розміри соціальних виплат та допомоги, які фінансуються за рахунок коштів Державного бюджету України, відповідно до Конституції України та законів України.

У відповідності до рішення Конституційного Суду України № З-рп/2012 від 25.01.2012 по справі № 1-11/2012, повноваження Кабінету ОСОБА_9 України щодо розробки проекту закону про Державний бюджет України та забезпечення виконання відповідного закону, пов'язані з його функціями, в тому числі щодо реалізації політики у сфері соціального захисту та інших сферах. Кабінет ОСОБА_9 України регулює порядок та розміри соціальних виплат та допомоги, які фінансуються за рахунок коштів Державного бюджету України, відповідно до Конституції та законів України.

У відповідності до вищевикладеного, виникли обставини, що виключають можливість виконання зазначеного рішення суду у повному обсязі, а саме в частині виплати нарахованої суми доплати до пенсії.

Статтею 124 Конституції України встановлено, що рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій її території. Судді при здійсненні правосуддя незалежні і підкоряються лише Закону, отже у рішеннях суду втілюється волевиявлення самої держави, а тому обов'язковість рішень суду є однією з основних засад судочинства, згідно з положеннями ст. 129 Конституції України.

Тому питання про своєчасність виконання судових рішень, що набрали законної сили або допущені до негайного виконання має виключно важливе значення для авторитету судової влади в державі. Безперечно, завдання судочинства не виконується, якщо не виконується судове рішення.

В Україні питання, пов'язані з виконанням судових рішень у цивільних, господарських, кримінальних та адміністративних справах, а також майнових стягнень, врегульовано Законом України "Про виконавче провадження". Так, статтею 1 Закону України Про виконавче провадження визначено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (далі - рішення).

Законом України Про виконавче провадження передбачено, що Державна виконавча служба є єдиним органом примусового виконання, крім органів та посадових осіб, які виконують рішення про притягнення до кримінальної або адміністративної відповідальності.

Статтею 2 зазначеного закону визначено, що примусове виконання рішень покладається на державну виконавчу службу, яка входить до системи органів Міністерства юстиції України. Примусове виконання рішень здійснюють державні виконавці, визначені Законом України "Про державну виконавчу службу" (202/98-ВР) (далі - державні виконавці).

Так, Законом України "Про державну виконавчу службу" визначено, що завданням державної виконавчої служби є своєчасне, повне і неупереджене примусове виконання рішень, передбачених законом. Державна виконавча служба входить до системи органів Міністерства юстиції України і здійснює виконання рішень судів, третейських судів та інших органів, а також посадових осіб (далі - рішень) відповідно до законів України.

Статтею 11 Закону України Про виконавче провадження визначено, що державний виконавець зобов'язаний вживати заходів примусового виконання рішень, встановлених цим Законом, неупереджено, своєчасно, повно вчиняти виконавчі дії. Цією ж статтею встановлено, що державний виконавець здійснює необхідні заходи щодо своєчасного і повного виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення, у спосіб і порядок, визначені виконавчим документом.

Згідно зі статтею 48 Бюджетного кодексу України розпорядники бюджетних коштів беруть бюджетні зобов'язання та здійснюють платежі тільки в межах бюджетних асигнувань, встановлених кошторисами. Зобов'язання, взяті учасником бюджетного процесу без відповідних бюджетних асигнувань або з перевищенням повноважень, встановлених цим Кодексом та законом про Державний бюджет України (рішенням про місцевий бюджет), не вважаються бюджетними зобов'язаннями. Витрати бюджету на покриття таких зобов'язань не здійснюються.

Отже, саме від бюджетних призначень на відповідний рік цілком залежить виконання рішень судів, за якими боржником виступає орган державної влади. Відсутність належних бюджетних асигнувань або коштів та відсутність відповідних процедур, які б дозволяли забезпечити фінансування одразу ж, як тільки постала проблема відповідних виплат, призводить до невиконання або тривалого виконання судових рішень.

Такі обставини встановлені і Європейським судом з прав людини. Так, рішенням Європейського суду з прав людини Войтенко проти України визнано, що виконання рішення про стягнення коштів з державної установи могло бути здійснено лише за умови, якщо б такі витрати були попередньо передбачені у законі про державний бюджет. Причина невиконання судового рішення про стягнення коштів з державної установи полягає саме у відсутності відповідних законодавчих заходів, які б забезпечували виконання цього рішення, а не у бездіяльності органу державної виконавчої служби.

До аналогічного висновку дійшов Європейський суд у справі Ромашов проти України. Зокрема Суд зазначив, що виконання у відношенні державного органу може бути здійснене лише в тому випадку, якщо державою передбачені та визначені асигнування на відповідні видатки Державного бюджету України шляхом здійснення відповідних законодавчих заходів. Факти справи свідчать про те, що виконанню відповідного судового рішення перешкоджала саме відсутність законодавчих заходів, а не неналежне виконання своїх обов'язків державними виконавцями.

Таким чином, рішенням міжнародної судової установи, юрисдикція якої визнана Україною, встановлено відсутність бездіяльності органу державної виконавчої служби при виконанні рішень про стягнення коштів з бюджетної установи за відсутності відповідних бюджетних асигнувань.

У цьому контексті слід зауважити, що рішення Європейського суду свідчать, що у багатьох випадках причиною невиконання рішень національних судів була саме відсутність коштів або належного бюджетного фінансування, включаючи відсутність відповідних процедур забезпечення фінансування, як тільки виявляється проблема з виплатою. У цьому зв'язку Європейський суд наголошував, що держава не може посилатись на відсутність коштів як на виправдання невиконання рішень національних судів, винесених проти неї, її органів та установ, а також підприємств, якими вона володіє або які контролює. Див., серед багатьох інших, "Шмалько проти України" (N 60750/00) (980226), рішення від 20 липня 2004 року, пункт 44.

Зазначене рішення яке підлягає виконанню є зобов'язального характеру за яким боржник зобов'язаний особисто вчинити певні дії, у зв'язку з чим організація його виконання визначена статтею 75 Закону України Про виконавче провадження. Так, у разі невиконання вимог виконавчого документу без поважних причин державний виконавець накладає на боржника штраф відповідно до статті 89 цього Закону. Якщо рішення не виконано і виконання може бути проведено без участі боржника, державний виконавець організовує виконання відповідно до повноважень, наданих йому законом, та вносить подання (повідомлення) правоохоронним органам для притягнення боржника до відповідальності згідно із законом. При цьому на боржника повторно накладається штраф у порядку, встановленому статтею 89 цього Закону.

Із контексту рішення суду чітко встановлюється необхідність зобов'язання боржника особисто вчинити певні дії, а вчинення визначених дій не може бути проведено без участі боржника, тому державний виконавеиь не може організувати виконання самостійно у відповідності до повноважень, наданих йому законом.

За таких обставин статтею 75 цього Закону передбачено, що у разі якщо виконати рішення без участі боржника неможливо, державний виконавець накладає на боржника штраф відповідно до статті 89 цього Закону та вносить подання (повідомлення) правоохоронним органам для притягнення боржника до відповідальності згідно із законом, після чого виносить постанову про закінчення виконавчого провадження, і повертає виконавчий документ до суду чи іншого органу (посадової особи), що його видав.

Аналізом викладених обставин встановлено, що до боржника неможливо застосувати передбачені Законом штрафні санкції та направити подання про притягнення винних осіб до кримінальної відповідальності за умисне невиконання рішення суду через те, що у діях боржника або його посадових осіб відсутній прямий умисел або невиконання вимог виконавчого документу без поважних причин, оскільки коштів на виконання боржником рішень суду зазначеної категорії Законом України Про Державний Бюджет України на 2013 рік або бюджетними програмами не передбачено. Таким чином зазначені обставини унеможливлюють виконання рішення суду в цілому.

З метою вирішення питання щодо виконання рішень судів у відношенні державних органів Кабінетом ОСОБА_9 України розроблено та подано проекту Закону України "Про гарантії держави щодо виконання рішень суду", у зв'язку із низкою рішень, винесених щодо України Європейським судом з прав людини (далі - Європейський суд), і, зокрема, пілотним рішенням у справі "ОСОБА_10 проти України" N 40450/04 (974479), рішення від 15 жовтня 2009 року.

У Коментарі Департаменту з питань виконання рішень Європейського суду з прав людини Комітету ОСОБА_9 Європи, щодо проекту Закону України "Про гарантії держави щодо виконання рішень суду", Страсбург, 16 березня 2011 року відзначено, що законодавчо закріплене зобов'язання держави виконати рішення суду в разі його невиконання боржником є дуже позитивним аспектом.

Так, з 1 січня 2013 року набрав чинності Закон України Про гарантії держави щодо виконання судових рішень № 4901-VI, який встановлює гарантії держави щодо виконання судових рішень та виконавчих документів, визначених Законом України "Про виконавче провадження", та особливості їх виконання.

Зазначеним законом визначено порядок виконання рішень суду про стягнення коштів з державного органу. Так, статтею 3 визначено, що виконання рішень суду про стягнення коштів, боржником за якими є державний орган, здійснюється Державною казначейською службою України в межах відповідних бюджетних призначень шляхом списання коштів з рахунків такого державного органу, а в разі відсутності у зазначеного державного органу відповідних призначень - за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду.

Також 06.02.2013 року набрав чинності у новій редакції Порядок виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затверджений постановою Кабінету ОСОБА_9 України від 3 серпня 2011 р. № 845 (у редакції постанови Кабінету ОСОБА_9 України від 30 січня 2013 р. № 45), який визначає механізм виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників (далі - рішення про стягнення коштів), прийнятих судами, а також іншими державними органами (посадовими особами), які відповідно до закону мають право приймати такі рішення. Пунктом 3. Порядку визначено, що рішення про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників виконуються на підставі виконавчих документів виключно органами Казначейства у порядку черговості надходження таких документів (про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів - з попереднім інформуванням Мінфіну, про стягнення коштів боржників - у межах відповідних бюджетних призначень, наданих бюджетних асигнувань (залишків коштів на рахунках підприємств, установ, організацій).

Таким чином зазначений виконавчий документ не може бути скерований до органу Державної казначейської служби України для виконання в порядку гарантії держави щодо виконання судових рішень у зв 'язку з тим, що рішення прийнято про зобов 'язання вчинити певні дії, а не про стягнення коштів.

Разом з цим статтею 7 Закону України Про гарантії держави щодо виконання судових рішень встановлено особливості виконання рішень суду про зобов'язання вчинити певні дії. Так, виконання рішень суду про зобов'язання вчинити певні дії щодо майна, боржником за якими є державний орган, державне підприємство, юридична особа, здійснюється в порядку, встановленому Законом України "Про виконавче провадження", з урахуванням особливостей, встановлених цим Законом. У разі якщо рішення суду, не виконано протягом двох місяців з дня винесення постанови про відкриття виконавчого провадження, крім випадків, коли стягувач перешкоджає провадженню виконавчих дій, державний виконавець зобов'язаний звернутися до суду із заявою про зміну способу і порядку виконання рішення.

За таких обставин склалася ситуація, що боржник не може виконати рішення суду через відсутність бюджетних призначень чи асигнувань на цю мету. Здійснити виплату нарахованих грошових коштів за рішенням суду можливо лише шляхом списання (стягнення) коштів з рахунків державного органу - боржника, а в разі відсутності у зазначеного державного органу відповідних призначень - за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду.

Слід зауважити, що при внесенні зазначеного подання державним виконавцем враховано позицію Верховного Суду України, викладену у постанові від 28.10.2008 року, де зазначено, що з огляду на положення статей 21, 105, 162 КАС України адміністративний позов може містити вимоги щодо визнання незаконними рішення, дії чи бездіяльності відповідача, зобов'язання його вчинити певні дії, відшкодувати шкоду, заподіяну незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю. Встановивши, що відповідачі порушили норми права, які регулюють спірні правовідносини, адміністративний суд повинен визнати такі дії незаконними та зобов'язати відповідачів провести нарахування та виплату належних сум відповідно до закону, а не ухвалювати рішення про стягнення конкретних сум.

Вказані обставини свідчать про суперечливість норм законодавства.

Відповідно до ст. 8 КАС України, забороняється відмова в розгляді справи з мотивів неповноти, неясності, суперечливості чи відсутності законодавства, яке регулює спірні відносини.

Також слід враховувати, що зазначене питання порушено саме в процесі примусового виконання рішення суду та має на меті захист прав та законних інтересів позивача (стягувача у виконавчому провадженні), що визначено і ст. 2 КАС України як завдання адміністративного судочинства.

Тобто порушене питання стосується саме фундаментальних принципів виконання рішення суду шляхом зміни способу та порядку його виконання з зобов'язання виплатити нараховану суму на стягнення нарахованої суми на виконання рішення.

У даному випадку значення слів виплатити та стягнути має однакове правове навантаження і не змінює при цьому суть постановленого рішення, а лише визначає порядок і спосіб за яким можливо буде привести його до фактичного виконання.

Держвиконавець вважає зазначені обставини винятковими та такими, за яких суд може змінити чи встановити спосіб і порядок виконання рішення в рамках створеного державою механізму гарантії держави щодо виконання судових рішень. Інакше, ефективність цього механізму та можливість виконання судового рішення може бути серйозно зневільована не вирішенням зазначеного питання по суті.

Держвиконавець в своєму поданні просив розглядати справи за його відсутності.

Позивач та представник відповідача в судове засідання не зявились, про час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином.

Вивчивши матеріали справи, суд приходить до наступного.

У відповідності до ст. 263 КАС України, за наявності обставин, що ускладнюють виконання судового рішення (відсутність коштів на рахунку, відсутність присудженого майна в натурі, стихійне лихо тощо), державний виконавець може звернутися до адміністративного суду першої інстанції, незалежно від того, суд якої інстанції видав виконавчий лист, що видав виконавчий лист, із поданням, а особа, яка бере участь у справі, та сторона виконавчого провадження - із заявою про відстрочення або розстрочення виконання, зміну чи встановлення способу і порядку виконання судового рішення. Питання про відстрочення або розстрочення виконання, зміну чи встановлення способу і порядку виконання судового рішення може бути розглянуто також за ініціативою суду. Суд розглядає питання про відстрочення або розстрочення виконання, зміну чи встановлення способу і порядку виконання судового рішення в десятиденний строк у судовому засіданні з повідомленням державного виконавця або сторони виконавчого провадження, що звернулися із поданням (заявою), та осіб, які беруть участь у справі, та у виняткових випадках може відстрочити або розстрочити виконання, змінити чи встановити спосіб і порядок виконання рішення. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає судовому розгляду. У разі прийняття рішення про відстрочення чи розстрочення виконання постанови в адміністративній справі суд змінює строк подання суб'єктом владних повноважень звіту про виконання такої постанови.

Зважаючи на той факт, що виконання постанови суду, на підставі якої Центрально-Міським районним судом м. Кривого Рогу Дніпропетровської області було видано виконавчий лист №216/5393/14-а від 30.07.2015 року, є неможливим у звязку із зміною законодавства, є всі підстави для задоволення подання держвиконавця.

Керуючись ст. 263 КАС України, суд, -

У Х В А Л И В :

Подання старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби ГУЮ у Дніпропетровській області про зміну чи встановлення способу і порядку виконання судового рішення - задовольнити.

Змінити спосіб і порядок виконання постанови суду, на підставі якої видано виконавчий лист №216/5393/14-а від 30.07.2015 року, що видав Центрально-Міський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області із зобовязати Управління праці та соціального захисту населення виконкому Центрально-Міської районної у м. Кривому Розі ради нарахувати та виплатити ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, суму невиплаченої частини щорічної разової допомоги на оздоровлення у відповідності до ст. 48 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи: ОСОБА_2 у розмірі 4-х мінімальних заробітних плат з урахуванням здійснених за вказаний період фактичних виплат; ОСОБА_8 у розмірі 5 ти мінімальних заробітних плат з урахуванням здійснених за вказаний період фактичних виплат; ОСОБА_4 віктору Петровичу у розмірі 4-х мінімальних заробітних плат з урахуванням здійснених за вказаний період фактичних виплат; ОСОБА_5 у розмірі 4-х мінімальних заробітних плат з урахуванням здійснених за вказаний період фактичних виплат; ОСОБА_6, у розмірі 5-ти мінімальних заробітних плат з урахуванням здійснених за вказаний період фактичних виплат; ОСОБА_7 Раліфу Раіфовичу у розмірі 4-х мінімальних заробітних плат з урахуванням здійснених за вказаний період фактичних виплат

на стягнути з Управління праці та соціального захисту населення виконкому Центрально-Міської районної у м. Кривому Розі ради на користь ОСОБА_3 нараховану суму невиплаченої частини щорічної разової допомоги на оздоровлення у відповідності до ст. 49 Закону України Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» у розмірі 4-х мінімальних заробітних плат, з урахуванням здійснених за вказаний період фактичних виплат нараховану суму у розмірі 5970 грн. 00 коп..

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції шляхом подачі в 5-денний строк з дня отримання копії ухвали апеляційної скарги, з одночасним направленням її копії до суду апеляційної інстанції.

Суддя : О.М. Мясоєдова