Справа № 826/17798/15
Суддя: Арсірій Р.О.
Дата ухвалення: 2016-02-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

29 лютого 2016 року письмове провадження № 826/17798/15

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Арсірія Р.О., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Рекламне агентство Люкс»
до Державної податкової інспекції у Голосіївському районі ГУ ДФС у м. Києві
про визнання протиправним та скасування рішення, зобов'язання вчинити дії
ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Рекламне агентство Люкс» звернулось до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Державної податкової інспекції у Голосіївському районі ГУ ДФС у м. Києві, в якому просить суд:

- визнати протиправним та скасувати рішенням ДПІ у Голосіївському районі Головного управління ДФС у м. Києві № 7189/10/26-50-22-06 від 20 квітня 2015;

- зобов'язати ДПІ у Голосіївському районі Головного управління ДФС у м. Києві погодити застосування податкового компромісу по податковому повідомленню-рішенню від 26.01.2015 № та податковому повідомленню-рішенню від 26.01.2015 № .

В обґрунтування позовних вимог представник позивача зазначив, що до узгодження суми грошових зобов'язань за податковими повідомленнями-рішеннями від 26.01.2015 № та № Товариство вирішило скористатись процедурою податкового компромісу, у зв'язку з чим 07.04.2015 до ДПІ було подано заяву про намір досягнення податкового компромісу. Проте, відповідач протиправно прийняв рішення №7189/10/26-50-22-06 від 20.04.2015 щодо непогодження застосування податкового компромісу, так як станом на дату подання заяви про намір досягнення податкового компромісу (07.04.2015 року), суми податкових зобов'язань, визначені у ППР, були не узгоджені, в розумінні п.56.19 ПК України. За таких обставин позивач просить суд позовні вимоги задовольнити.

Відповідач заперечив проти позову з тих мотивів, що станом на час прийняття оскаржуваного рішення, грошове зобов'язання по податковим повідомленням-рішенням є узгодженим, у зв'язку з чим процедура податкового компромісу до узгодженого грошового зобов'язання, згідно пункту 7 підрозділу 92 Розділу XX «Перехідних положень» Податкового кодексу України, не застосовується.

Справа розглянута в порядку письмового провадження у відповідності до положень ч.4 ст. 122 КАС України за письмовою заявою сторін про розгляд справи за їх відсутності в порядку письмового провадження.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва встановив наступне.

26 січня 2015 відповідачем на підставі акта перевірки № 100/1-26-50-22-06-38008163 від 30.12.2014, прийнято наступні податкові повідомлення-рішення:

- , яким позивачу за порушення п.п. 138.2, 138.4, 139.1.1, 138.10.3 ПК України збільшено суму грошового зобов'язання за платежем «податок на прибуток» всього в сумі 643 530 грн., в т.ч. за основним платежем в сумі 429 020 грн., штрафними (фінансовими) санкціями в сумі 214 510 грн.;

- , яким позивачу за порушення п.п. 198.3, 198.6, 201.6 ПК України збільшено суму грошового зобов'язання за платежем «податок на додану вартість» всього в сумі 677 400 грн., в т.ч. за основним платежем в сумі 451 600 грн., штрафними (фінансовими) санкціями в сумі 225 800 грн.

Не погоджуючись з правомірністю зазначених податкових повідомлень-рішень позивач оскаржив їх в адміністративному порядку до ГУ ДФС у м. Києві.

25 березня 2015 позивачем отримано відповідь ГУ ДФС у м. Києві за результатами розгляду скарги на податкові повідомлення-рішення, якою скарга залишена без задоволення, а податкові повідомлення-рішення без змін.

07 квітня 2015 позивачем подано заява № б/н (вх. №15353/10 від 07.04.2015) про намір досягнення податкового компромісу, визначеного Законом України від 25.12.2014 № 63-VII «Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо особливостей уточнення податкових зобов'язань з податку на прибуток підприємств та податку на додану вартість у разі застосування податкового компромісу».

Однак, ДПІ у Голосіївському районі ГУ ДФС у м. Києві 20.04.2015 прийнято оскаржуване рішення № 7189/10/26-50-22-06 щодо непогодження податкового компромісу, яке вмотивоване тим, що станом на 07.04.2015 (тобто на час звернення позивача до податкового органу з заявою про погодження податкового компромісу) відсутнє судове оскарження податкових повідомлень рішень №, № від 26.01.2015, тобто дані ППР вважаються узгодженими

Факт узгодженості сум грошових зобов'язань, що визначені податковими повідомленнями-рішеннями, вбачається контролюючому органу з огляду на те, що оскільки відповідь на скаргу від ГУ ДФС у м. Києві позивач отримав 25.03.2015, то станом на 07.04.2015 суми грошових зобов'язань є узгодженими.

Не погоджуючись з правомірністю відмови в погодженні податкового компромісу, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Оцінивши за правилами ст. 86 Кодексу адміністративного судочинства України надані сторонами докази та пояснення, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні, Окружний адміністративний суд міста Києва вважає, що позов не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до частини першої підрозділу 92 розділу XX Податкового кодексу України податковий компроміс - це режим звільнення від юридичної відповідальності платників податків та/або їх посадових (службових) осіб за заниження податкових зобов'язань з податку на прибуток підприємств та/або податку на додану вартість за будь-які податкові періоди до 1 квітня 2014 року з урахуванням строків давності, встановлених статтею 102 цього Кодексу. Платник податків, який вирішив скористатися процедурою податкового компромісу, під час дії податкового компромісу за такі податкові періоди має право подати відповідні уточнюючі розрахунки податкових зобов'язань з податку на прибуток підприємств та/або податку на додану вартість, в яких визначає суму завищення витрат, що враховуються при визначенні об'єкта оподаткування податком на прибуток підприємств та/або суму завищення податкового кредиту з податку на додану вартість.

Згідно частиною другою підрозділу 92 Розділу XX «Перехідних положень» Податкового кодексу України сума заниженого податкового зобов'язання з податку на прибуток підприємств та/або податку на додану вартість сплачується в розмірі 5 відсотків такої суми. При цьому 95 відсотків суми заниженого податкового зобов'язання з податку на прибуток підприємств та/або податку на додану вартість вважаються погашеними, штрафні санкції не застосовуються, пеня не нараховується.

Відповідно до пункту 7 підрозділу 92 Розділу XX «Перехідних положень» Податкового кодексу України процедура податкового компромісу, встановлена цим підрозділом, поширюється також на неузгоджені суми податкових зобов'язань з податку на прибуток підприємств та/або податку на додану вартість, визначені у податкових повідомленнях-рішеннях, щодо яких триває процедура судового та/або адміністративного оскарження, а також на випадки, коли платник податків отримав податкове повідомлення-рішення, за яким податкові зобов'язання не узгоджені відповідно до норм цього Кодексу. Досягнення податкового компромісу у такому разі здійснюється за заявою платника податків у письмовій формі до контролюючого органу про намір досягнення податкового компромісу. У таких випадках днем узгодження платником податків податкових зобов'язань, визначених у податковому повідомленні-рішенні, є день подання такої заяви до відповідного контролюючого органу. У разі несплати платником податків такого податкового зобов'язання у сумі, визначеній пунктом 2 цього підрозділу, таке податкове зобов'язання вважається неузгодженим.

З матеріалів справи вбачається, що відповідь на скаргу від ГУ ДФС у м. Києві позивач отримав 25.03.2015, що останнім не заперечується, а до відповідача з заявою про погодження податкового компромісу звернувся 07.04.2015. При цьому, доказів оскарження ППР в судовому порядку станом на 07.04.2015, позивачем не надано.

Таким чином, суть спору полягає у встановленні факту закінчення/не закінчення процедури адміністративного оскарження податкових повідомлень-рішень, станом на 07.04.2015.

Підпунктом 56.17.1 ПК України визначено, що процедура адміністративного оскарження закінчується днем, наступним за останнім днем строку, передбаченого для подання скарги на податкове повідомлення-рішення або будь-яке інше рішення відповідного контролюючого органу у разі, коли така скарга не була подана у зазначений строк.

Згідно з п. 56.6 ПК України у разі коли контролюючий орган приймає рішення про повне або часткове незадоволення скарги платника податків, такий платник податків має право звернутися протягом 10 календарних днів, наступних за днем отримання рішення про результати розгляду скарги, зі скаргою до контролюючого органу вищого рівня.

Правовий аналіз зазначених вище норм податкового законодавства дає змогу дійти висновку, що позивач, в рамках процедури адміністративного оскарження, був наділений правом подати скаргу на податкові повідомлення рішення до ДФС України у строк до 06.04.2015 включно, адже відповідь на скаргу від ГУ ДФС у м. Києві позивач отримав 25.03.2015 (10 календарних днів, наступних за днем отримання рішення про результати розгляду скарги).

Однак, як свідчать матеріали справи, зі скаргою на податкові повідомлення-рішення до ДФС України позивач не звертався, внаслідок чого сума грошового зобов'язання, визначена податковими повідомленнями-рішеннями, вважається узгодженою 07.04.2015, що свідчить про не дотримання позивачем вимог пункту 7 підрозділу 92 Розділу XX «Перехідних положень» Податкового кодексу України.

Згідно пункту 3.12 Методичних рекомендацій щодо особливостей уточнення податкових зобов'язань з податку на прибуток підприємств та податку на додану вартість у разі застосування податкового компромісу, затверджених наказом Державної фіскальної служби України 17.01.2015 №13, досягнення податкового компромісу здійснюється за заявою про компроміс по податковому повідомленню-рішенню лише у разі відповідності заяви та податкового зобов'язання, щодо якого її подано, умовам податкового компромісу, передбаченим Кодексом, та сплати платником податків такого податкового зобов'язання у сумі, визначеній пунктом 2 підрозділу 92 розділу XX «Перехідні положення» Податкового кодексу України, у встановлені Кодексом терміни сплати узгодженого податкового зобов'язання, визначеного контролюючим органом.

Рішення щодо погодження/непогодження застосування податкового компромісу приймається керівником контролюючого органу на підставі колегіального розгляду структурними підрозділами (податкового та митного аудиту (або іншого структурного підрозділу, який надіслав (вручив) податкове повідомлення-рішення платнику податків), оподаткування юридичних осіб, доходів і зборів з фізичних осіб, правової роботи, погашення заборгованостей, координаційно-моніторингового, власної безпеки, слідчими підрозділами фінансових розслідувань, оперативними підрозділами), що оформлюється відповідним протоколом.

Рішення щодо погодження/непогодження застосування процедури податкового компромісу приймається у довільній формі. При цьому в обов'язковому порядку в ньому зазначається:

дата прийняття рішення;

дата, номер заяви про компроміс по податковому повідомленню-рішенню;

дата, номер податкового повідомлення-рішення, загальна сума грошових зобов'язань по повідомленню-рішенню;

відомості щодо оскарження податкового повідомлення-рішення в адміністративному/судовому порядку;

наявність кримінального провадження;

норми законодавства, що є підставою для прийняття цього рішення;

загальна сума податкових зобов'язань, визначених контролюючим органом у податковому повідомленні-рішенні, щодо яких може бути застосований податковий компроміс (відповідно до розрахунку);

загальна сума податкових зобов'язань, що підлягає сплаті платником податків для досягнення податкового компромісу (5 відсотків).

У разі встановлення фактів щодо невідповідності заяви про компроміс по податковому повідомленню-рішенню та податкового зобов'язання, щодо якого її подано, умовам податкового компромісу, передбаченим Кодексом, приймається рішення довільної форми щодо непогодження застосування процедури податкового компромісу.

Таке рішення підписується керівником контролюючого органу та надсилається платнику податків у порядку, визначеному пунктом 3.5 цих Методичних рекомендацій.

Слід зазначити, що, як станом на дату звернення позивача до відповідача з заявою про застосування податкового компромісу (07.04.2015), так і станом на дату прийняття рішення державної податкової інспекції у Голосіївському районі головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві від 20.04.2015 № 7189/10/20-50-22-06 щодо не погодження застосування податкового компромісу, позивач не звернувся до органу оскарження вищого рівня або до суду, а отже податкові повідомлення-рішення №, № від 26.01.2015 в силу приписів Податкового кодексу України були узгодженими.

Також суд наголошує на тому, що підрозділом 92 Розділу XX «Перехідних положень» Податкового кодексу України визначено право платника податків скористатися процедурою податкового компромісу за певних умов, проте не визначено обов'язку контролюючого органу на погодження застосування податкового компромісу.

З огляду на вищевикладене, суд приходить до висновку про правомірність рішення державної податкової інспекції у Голосіївському районі головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві від 20.04.2015 № 7189/10/20-50-22-06 щодо непогодження застосування податкового компромісу.

Посилання позивача на те, що 24.04.2015 ТОВ «Рекламне агентство Люкс», з урахуванням строків давності, визначених ст. 102 ПК України, звернулось до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом про скасування податкових повідомлень-рішень №, № від 26.01.2015, судом відхиляються, адже як вище встановлено судом, податкові повідомлення-рішення вважались узгодженими ще 07.04.2015, а строки застосування процедури податкового компромісу не ставляться в залежність від права платника податків на оскарження ППР протягом 1095 днів.

Враховуючи зазначене, позовні вимоги товариства з обмеженою відповідальністю «Рекламне агентство Люкс» про визнання протиправним та скасувати рішенням ДПІ у Голосіївському районі Головного управління ДФС у м. Києві № 7189/10/26-50-22-06 від 20 квітня 2015 є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Позовні вимоги про зобов'язання ДПІ у Голосіївському районі Головного управління ДФС у м. Києві погодити застосування податкового компромісу по податковому повідомленню-рішенню від 26.01.2015 № та податковому повідомленню-рішенню від 26.01.2015 № , задоволенню не підлягають, адже внаслідок порушення позивачем вимог пункту 7 підрозділу 92 Розділу XX «Перехідних положень» Податкового кодексу України правові підстави для застосування податкового компромісу відсутні.

Згідно з вимогами статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Керуючись статтями 69, 70, 71 та 158-163 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва,

П О С Т А Н О В И В:

В задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Рекламне агентство Люкс» відмовити повністю.

Постанова може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції протягом десяти днів за правилами, встановленими ст.ст. 185-187 КАС України. Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Суддя Р.О. Арсірій