Справа № 804/5777/15
Суддя: Турова Олена Михайлівна
Дата ухвалення: 2015-08-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
14 серпня 2015 р. Справа № 804/5777/15
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді: Турової О.М.
за участю секретаря судового засідання: Пелих А.А.
представників позивача: Мотова В.О., ОСОБА_2,
представника відповідача: Атрошенко В.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Дніпропетровську адміністративну справу
за позовом Публічного акціонерного товариства «Новопавлівський гранітний кар'єр»
до Нікопольської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Дніпропетровській області
про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, -
В обґрунтування цих позовних вимог зазначалося, що відповідач за результатами проведеної документальної планової виїзної перевірки позивача дійшов помилкового висновку про порушення останнім податкового законодавства та про завищення ним суми від'ємного значення податку на додану вартість та суми заявленого бюджетного відшкодування з цього податку, а також про заниження податку на прибуток через завищення витрат та заниження доходів на суму безоплатно отриманих товарів від невстановлених осіб. Так, позивачем було укладено правочини з ТОВ «ВФ «Метпромтрест», ФОП ОСОБА_2, ТВО «ТД «Мінералтехніка», ТОВ «Еко Тест», ТОВ «Агро Спец Деталь», ТОВ фірма «Модем ЛТД», ТОВ «Нікопрогресбуд», ТОВ «Ферріт-Д» та ТОВ СУПР «Вектор-М», які недійсними в судовому порядку не визнавалися та є реальними, що посвідчується відповідними первинними документами, які були надані до перевірки, а акт перевірки не містить фактів, які б спростовували підтвердження цими первинними документами відносин, виду, обсягу і якості операцій та розрахунків, що здійснювалися між сторонами даних правочинів. Відсутність товарно-транспортних накладних та сертифікатів якості по деяким поставкам та наявність незначних недоліків первинних документів, як-то, наприклад, не зазначення в розрахунках ПІБ особи, яка їх виписала, та не зазначення в товарно-транспортних накладних відомостей про навантажувально-розвантажувальні роботи тощо, не спростовує реальності цих господарських відносин, оскільки з інших первинних документів можливо встановити повноту та реальність господарських операцій. Нереальність цих правочинів - є припущенням відповідача, яке базується на безпідставному твердженні про дефектність юридичних документів з вищеозначених підстав, а також на отриманих ним від інших контролюючих органів актів перевірок контрагентів позивача. Однак, з цих актів вбачається, що перевірці підлягали взаємовідносини вказаних контрагентів позивача з іншими суб'єктами господарювання, а не з позивачем. При цьому, позивач не повинен відповідати за будь-які порушення податкового законодавства з боку своїх контрагентів, оскільки, навіть якщо контрагенти позивача та контрагенти третьої-четвертої ланки і допускали будь-які порушення податкового законодавства, то позивач, як платник податків, не несе жодної відповідальності за порушення іншими платниками податків законодавчих вимог. Крім того, реальність господарських операцій позивача з контрагентами ТОВ фірма «Модем ЛТД», ТОВ «Нікопрогресбуд» та ТОВ «Ферріт-Д» встановлена судовим рішенням у справі №804/4406/13-а, яке набрало законної сили.
У судовому засіданні представники позивача підтримали пред'явлений адміністративний позов у повному обсязі та, посилаючись на викладені у ньому доводи, просили повністю його задовольнити.
Представник відповідача у судовому засіданні також заперечував проти задоволення адміністративного позову у повному обсязі, посилаючись на доводи, викладені у письмових запереченнях на нього.
Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи та надані сторонами докази, а також проаналізувавши зміст норм матеріального та процесуального права, що регулюють спірні правовідносини, суд приходить до висновку, що адміністративний позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступних підстав.
На підставі п.п.20.1.4 п.20.1 ст.20, п.п.75.1.2 п.75.1 ст.75, ст.77, п.82.1 ст.82 Податкового кодексу України, відповідно до плану-графіка проведення планових виїзних перевірок суб'єктів господарювання та згідно наказу Нікопольської ОДПІ ГУ ДФС у Дніпропетровській області від 18.11.2014р. №1560, фахівцями вказаного контролюючого органу проведена планова виїзна документальна перевірка ПАТ «Новопавлівський гранітний кар'єр» з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.10.2012р. по 31.12.2013р.
За результатами проведеної перевірки складено акт №243/04-07-22-01/00292304 від 23.01.2015р., яким зафіксовано встановлені під час перевірки наступні порушення податкового законодавства позивачем:
- не підтвердження реальності здійснення господарських відносин ПАТ «Новопавлівський гранітний кар'єр» з ТОВ «ВФ «Метпромтрест», ФОП ОСОБА_2, ТОВ «ТД «Мінералтехніка», ТОВ «Еко Тест», ТОВ «Агро Спец Деталь», ТОВ фірма «Модем ЛТД», ТОВ «Нікопрогресбуд», ТОВ «Ферріт-Д», їх виду, обсягу, якості та розрахунків, а саме встановлено дефектність первинних документів та відсутність об'єктів оподаткування;
Так, відповідно до п.п.134.1.1 п.134.1 ст.134 Податкового кодексу України об'єктом оподаткування податком на прибуток підприємств, зокрема, є прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом зменшення суми доходів звітного періоду, визначених згідно зі статтями 135-137 цього Кодексу, на собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг та суму інших витрат звітного податкового періоду, визначених згідно зі статтями 138-143 цього Кодексу, з урахуванням правил, встановлених статтею 152 цього Кодексу.
Підпунктом 138.1.1 пункту 138.1 статті 138 Податкового кодексу України передбачено, що витрати операційної діяльності включають: собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг та інші витрати беруться для визначення об'єкта оподаткування з урахуванням пунктів 138.2, 138.11 цієї статті, пунктів 140.2-140.5 статті 140, статей 142 і 143 та інших статей цього Кодексу, які прямо визначають особливості формування витрат платника податку.
Згідно п.138.2 ст.138 Податкового кодекс України витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.
Пунктом 138.4 статті 138 Податкового кодексу України встановлено, що витрати, що формують собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг, крім нерозподільних постійних загальновиробничих витрат, які включаються до складу собівартості реалізованої продукції в періоді їх виникнення, визнаються витратами того звітного періоду, в якому визнано доходи від реалізації таких товарів, виконаних робіт, наданих послуг.
Згідно п.п.139.1.9 п.139.1 ст.139 Податкового кодексу України не включаються до складу витрат витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.
Відповідно до п.198.1 ст.198 Податкового кодексу України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає, зокрема, у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.
При цьому п.198.2 ст.198 цього Кодексу передбачено, що датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.
У відповідності до п.198.3 ст.198 Податкового кодексу України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку. Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.
Тобто необхідною умовою для віднесення сплачених у ціні товарів (послуг) сум податку на додану вартість є факт придбання товарів та послуг із метою їх використання в господарській діяльності.
Не відносяться до податкового кредиту, згідно з пунктом 198.6. цієї статті, суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.
Згідно зі ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення.
Таким чином, витрати для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на прибуток, а також податковий кредит для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на додану вартість мають бути фактично здійснені і підтверджені належним чином складеними первинними документами, що відображають реальність господарської операції, яка є підставою для формування податкового обліку платника податків.
При цьому п.п.14.1.36 п.14.1 ст.14 Податкового кодексу України встановлено, що господарська діяльність - це діяльність особи, що пов'язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.
Відповідно до п.200.1-п.200.3 ст.200 Податкового кодексу України сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов'язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду. При позитивному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума підлягає сплаті (перерахуванню) до бюджету у строки, встановлені цим розділом. При від'ємному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума враховується у зменшення суми податкового боргу з податку, що виник за попередні звітні (податкові) періоди (у тому числі розстроченого або відстроченого відповідно до цього Кодексу), а в разі відсутності податкового боргу - зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду.
Згідно п.200.4 ст.200 Податкового кодексу України якщо в наступному податковому періоді сума, розрахована згідно з пунктом 200.1 цієї статті, має від'ємне значення, то: а)бюджетному відшкодуванню підлягає частина такого від'ємного значення, яка дорівнює сумі податку, фактично сплаченій отримувачем товарів/послуг у попередніх та звітному податкових періодах постачальникам таких товарів/послуг або до Державного бюджету України, а в разі отримання від нерезидента послуг на митній території України - сумі податкового зобов'язання, включеного до податкової декларації за попередній період за отримані від нерезидента послуги отримувачем послуг; б)залишок від'ємного значення попередніх податкових періодів після бюджетного відшкодування включається до складу сум, що відносяться до податкового кредиту наступного податкового періоду.
Як вбачається з матеріалів справи, між ПАТ «Новопавлівський гранітний кар'єр», як замовником, та ТОВ «Еко Тест», як виконавцем, було укладено договір №0515-01 від 15.07.2013р., згідно якого ТОВ «Еко Тест» на замовлення позивача мали надаватися послуги з розробки та складання документації для отримання дозволів та лімітів на утворення та розміщення відходів на 2014 рік по Жовтому списку згідно постанови №289 від 11.04.2012р. (виконання робіт до 31.12.2013р.) (т.3 а.с.153).
Відповідно до протоколу погодження договірної ціни на виконання робіт та рахунку №0902-01 від 02.09.2013р. вартість послуг за договором №0515-01 від 15.07.2013р. складає 7000,00грн., в тому числі ПДВ -1166,67грн. (т.3 а.с.156).
На підтвердження реальності цієї господарської операції позивачем надано виписані ТОВ «Еко Тест» податкові накладні №4 від 04.09.2013р. на суму 3500,00грн., в тому числі ПДВ - 583,33грн., та №24 від 18.11.2013р. на суму 3500,00грн., в тому числі ПДВ - 583,33грн., а також акт здачі-приймання робіт від 18.11.2013р. (т.3 а.с.157-159).
Разом з тим, наданого акту здачі-приймання робіт від 18.11.2013р. не можливо встановити зміст та обсяг господарської операції, оскільки в ньому не зазначено які саме послуги надавалися позивачу, які саме документи готувалися виконавцем, що саме за дії вчинялися ним для отримання дозволів та лімітів на утворення та розміщення відходів на 2014 рік по Жовтому списку згідно постанови №289 від 11.04.2012р.
До того ж позивачем не доведено, що ТОВ «Еко Тест» (працівники цього підприємства) уповноважувалося на представництво інтересів ПАТ «Новопавлівський гранітний кар'єр» в органах та установах для отримання дозволів та лімітів на утворення та розміщення відходів на 2014 рік, зокрема, позивачем не надано суду доказів виписування відповідних довіреностей тощо.
Крім того, ПАТ «Новопавлівський гранітний кар'єр» не надано суду документів або їх проектів, які складалися цим контрагентом.
Позивачем було надано лише копію погодженого ліміту та копію дозволу на розміщення відходів, однак, з цих документів не вбачається, що вони складалися ТОВ «Еко Тест» або були видані на підставі розроблених саме цим підприємством документів.
Разом з тим, ПАТ «Новопавлівський гранітний кар'єр» не доведено доцільності і необхідності залучення вищевказаного контрагенту для виконання послуг і робіт відповідно до договору №0515-01, з урахуванням наявного у позивача на той час трудового ресурсу з відповідною кваліфікацію (на ПАТ «Новопавлівський гранітний кар'єр» існує юридичний відділ, в якому працюють 4 юриста).
Водночас, згідно довідки за формою 1-ДФ у 3 кварталі 2013 року кількість працюючих на ТОВ «Еко Тест» становить 2 особи.
За таких обставин, суд приходить до висновку, що сукупність наданих доказів не підтверджує факт реальності здійснення господарських операцій позивача з контрагентом ТОВ «Еко Тест».
Відсутність доказів реального вчинення господарських операцій виключає правомірність віднесення платником податків до складу податкового кредиту сум податку на додану вартість за податковими накладними, виписаними в рамках таких господарських операцій, а також правомірність формування витрат, що враховуються при визначенні об'єкта оподаткування податком на прибуток, за рахунок витрат за цими угодами, незважаючи на наявність у останнього податкових накладних та інших первинних документів, що за формою відповідають вимогам чинного податкового законодавства.
Позивачем не надано суду належного документального підтвердження реальності господарської операції з ТОВ «Еко Тест».
При цьому приписи абз.2 п.44.1 ст.44 Податкового кодексу України прямо забороняють платнику податків формувати показники податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених первинними документами, регістрами бухгалтерського обліку, фінансової звітності та іншими документами, пов'язаними з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.
Як вбачається з матеріалів справи, ПАТ «Новопавлівський гранітний кар'єр» протягом перевіряємого періоду було укладено ряд договорів з наступними контрагентами:
- з ТОВ СУПР «Вектор-М» договір №160812/1 від 16.08.2012р. на поставку позивачу дошки обрізної. Означена господарська операція підтверджується наступними документами: договором, рахунками на оплату, видатковими та податковими накладними, приймальними актами щодо оприбуткування ТМЦ, листами (заявками) про відпуск дошки обрізної та актами списання у виробництво.
Таким чином, факт здійснення реальних господарських операцій між позивачем та його вищенаведеними контрагентами підтверджується наявними в матеріалах справи копіями первинних документів, які повністю відображають зміст та обсяг цих господарських операцій, а також свідчать про зміни в майновому стані позивача та рух його активів.
Наведені первинні документи були надані позивачем до перевірки та відображені в акті, складеному за її результатами.
Отримані позивачем від вказаних контрагентів товари були оплачені ПАТ «Новопавлівський гранітний кар'єр» відповідно до вищеозначених платіжних доручень (банківських виписок та акту про залік однорідних зустрічних вимог), що свідчить про помилковість доводів контролюючого органу про їх безоплатне отримання.
Придбані товарно-матеріальні цінності були повністю використані у господарській діяльності позивача, що відповідачем не заперечується.
Щодо доводів відповідача про недоліки у заповненні деяких з вищенаведених первинних документів, зокрема, відносно того, що надані товарно-транспортні накладні складені з порушенням вимог чинного законодавства, оскільки не містять всіх обов'язкових реквізитів, як-то відомостей про те, хто здійснював навантажувально-розвантажувальні роботи, посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення тощо, а рахунки по взаємовідносинам з ФОП ОСОБА_2 не містять ПІБ та посаду особи, що їх підписала, суд зазначає наступне.
Зі змісту вищенаведених приписів Податкового кодексу України вбачається, що у платника податку виникає право на формування податкового кредиту та витрат, що враховуються при визначенні об'єкта оподаткування податком на прибуток, лише за умови фактичного здійснення цих витрат та за умови підтвердження відповідними первинними документами здійснення господарських операцій, на підставі яких платником податків було сформовано такий податковий кредит та витрати.
Водночас, наявність незначних недоліків первинних документів є обставинами, які самі по собі не позбавляють правового значення виданих контрагентами підприємства рахунків-фактур, товарно-транспортних накладних та інших первинних документів, що виключає відповідальність платника податків. У разі підтвердження дійсного виконання операції недоліки правореалізуючих документів є порушенням порядку заповнення цих документів, допущених постачальником, а відтак такі недоліки не можуть слугувати перешкодою для реалізації платником законного права на податковий кредит та права на формування валових витрат відповідного звітного періоду. Тим більше, що податкові накладні, на підставі яких сформовано податковий кредит, та інші первинні документи за правочинами з означеними вище контрагентами складені з дотримання обов'язкових вимог до первинних документів, встановлених ст.201 Податкового кодексу України та ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність».
Щодо посилань відповідача на те, що позивачем не надано до перевірки всіх товарно-транспортних накладних суд зазначає, що відсутність у покупця товарно-транспортних накладних на перевезення товару, яке здійснювалося його контрагентами-постачальниками за власний рахунок, не позбавляє покупця права на податковий кредит та права на віднесення вартості цих товарів до складу витрат, що враховуються при визначенні об'єкта оподаткування податком на прибуток, у разі наявності у нього відповідних податкових накладних, які, згідно ст.ст.198, 201 Податкового кодексу України, є підставою для виникнення у платника податку права на віднесення сум податку на додану вартість до складу податкового кредиту відповідного періоду, а також документів, що підтверджують вартість понесених витрат, якщо вони отримані в ході реального виконання господарської операції. При цьому товарно-транспортна накладна є обов'язковою саме для підтвердження відомостей про господарську операцію з перевезення товару, а законодавчі норми не ставлять в залежність відсутність транспортних документів на перевезення вантажу (товару) з наслідками формування бази оподаткування податком на додану вартість.
Відносно не надання до перевірки сертифікатів відповідності та/або походження на деякий із придбаних товарів, суд зазначає, що позивачем до перевірки надані усі необхідні первині документи для фактичного встановлення реальності господарської операції між ПАТ «Новопавлівський гранітний кар'єр» та його вищенаведеними контрагентами, тому відсутність сертифікатів за наявності належним чином оформлених первинних документів не може бути підставою для визнання господарських операцій нереальними.
При цьому в матеріалах справи відсутні докази на підтвердження факту розірвання, визнання недійсними чи неукладеними вказаних правочинів. Також відповідачем не було надано належних та допустимих доказів нікчемності означених договорів, фіктивної господарської діяльності контрагентів позивача, безтоварності господарських операцій, відсутності зв'язку укладених угод з господарською діяльністю позивача, притягнення до кримінальної відповідальності посадових осіб вказаних підприємств за ухилення від сплати податків або інші податкові правопорушення, а також, що укладені правочини порушують публічний порядок відповідно до ч.2 ст.228 Цивільного кодексу України.
Необхідними умовами для визнання угоди нікчемною в силу вимог ст.228 Цивільного кодексу України є її укладання з метою, завідомо суперечною інтересам держави і суспільства та наявність умислу хоча б у однієї із сторін щодо настання відповідних протиправних наслідків. При кваліфікації правочину за статтею 228 Цивільного кодексу України має враховуватися вина, яка виражається в намірі порушити публічний порядок сторонами правочину або однією зі сторін. Доказом вини може бути вирок суду, постановлений у кримінальній справі, щодо знищення, пошкодження майна чи незаконного заволодіння ним тощо. Проте, існування відповідних обставин у даній справі податковим органом не доведено.
Зміст укладених ПАТ «Новопавлівський гранітний кар'єр» договорів з вищевказаними контрагентами не суперечить актам цивільного законодавства, а відповідачем не надано доказів, які б підтверджували, що зміст цих угод не відповідає дійсним намірам сторін щодо набуття цивільних прав і обов'язків чи свідчить про намір сторін ухилитися від оподаткування доходів, отриманих внаслідок виконання договорів або приховування дійсного об'єкту оподаткування, зменшення бази оподаткування, створення штучних підстав для незаконного відшкодування сум сплачених податків за рахунок коштів бюджету, отримання незаконних пільг з оподаткування тощо. В межах спірних правовідносин позивач не складав податкових накладних, а отримував такі податкові накладні від контрагентів та згідно них і формував податковий кредит за відповідні періоди.
Виписані цими суб'єктами господарювання податкові накладні на підставі укладених з позивачем договорів оформлені з дотриманням вимог ст.201 Податкового кодексу України, що відповідачем не заперечується.
Посилання відповідача на висновки актів інших контролюючих органів, відповідно до яких документально не підтверджено реальність господарських операцій контрагентів позивача з контрагентами-постачальниками, судом також не приймаються, оскільки, не є обов'язковою передумовою для визначення контролюючими органами грошових зобов'язань визнання недійсними (у тому числі нікчемними) правочинів, які укладалися за ланцюгом між попередніми посередниками, через ланцюг яких декларувався рух товарів чи послуг, нібито придбаних останнім у такому ланцюгу платником податку. При цьому, відносини між учасниками попередніх ланцюгів постачань товарів та послуг не мають безпосереднього впливу на дослідження факту реальності господарської операції, вчиненої між останнім у ланцюгу постачань платником податку та його безпосереднім контрагентом. Навіть, якщо контрагент (постачальник по ланцюгу) і порушив вимоги податкового законодавства, то це тягне відповідальність та негативні наслідки саме для цієї особи. Зазначена обставина не є підставою для позбавлення платника податку (покупця товарів, робіт, послуг) права на відшкодування ПДВ за правочином з таким контрагентом у разі, якщо платник податку виконав усі передбачені законом умови щодо отримання такого відшкодування, сплатив за виконані послуги і має документальне підтвердження розміру свого податкового кредиту та здійснених витрат.
При цьому жодною нормою законодавства України не передбачається обов'язку платників податків - одержувачів товарів - вимагати від контрагентів-постачальників будь-яких відомостей щодо повноти сплати ними податків за окремою операцією придбання товарів, відомостей щодо третіх осіб (постачальників у ланцюгу), перевіряти додержання чи порушення ними законодавчих приписів, а також наявність у цих контрагентів умов для належного здійснення господарської діяльності, оскільки податкове законодавство не ставить в залежність податковий облік певного платника податків від інших осіб, від фактичної сплати контрагентом податку до бюджету, а також від господарських та виробничих можливостей контрагента.
Крім того, означені вище перевірки контрагентів позивача переважно стосувалися їх взаємовідносин з іншими суб'єктами господарювання, а не з ПАТ «Новопавлівський гранітний кар'єр».
Щодо господарських операцій з поставки товарно-матеріальних цінностей позивачу контрагентами ТОВ «Нікопрогресбуд» (поставка електродів), ТОВ «Модем ЛТД» (поставка кругів, шестерні, контакторів, підшипників) та ТОВ «Ферріт-Д» (поставка решета) судом встановлено наступне.
Як вбачається з акту перевірки, висновок відповідача про неправомірне завищення позивачем витрат, що враховуються при визначенні об'єкта оподаткування податком на прибуток, по операціям з вказаними контрагентами базується на даних акту попередньої перевірки ПАТ «Новопавлівський гранітний кар'єр» №657/221/00292304 від 26.02.2013р. (за період з 01.04.2011р. по 30.09.2012р.), яким встановлено нереальність цих господарських операцій позивача з ТОВ «Нікопрогресбуд», ТОВ «Модем ЛТД» та ТОВ «Ферріт-Д», при цьому витрати у вигляді вартості отриманих від цих підприємств товарів включені позивачем частково у попередньому періоді (датою їх використання у господарській діяльності), а частково у перевіряємому.
Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 03.06.2013р. у справі №804/4406/13-а ці позовні вимоги задоволені, а вказані податкові повідомлення-рішення визнані протиправними та скасовані.
Ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 27.04.2015р. у справі №804/4406/13-а апеляційну скаргу Нікопольської ОДПІ Дніпропетровської області ДПС залишено без задоволення, а постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 03.06.2013р. - без змін.
Відповідно до ч.3 ст.254 КАС України у разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмов у відкриті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.
Так, постанова Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 03.06.2013р. у справі №804/4406/13-а набрала законної сили 27.04.2015р. відповідно до ч.3. ст.254 КАС України.
Згідно ч.1 ст.72 КАС України обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.
Як вбачається з постанови Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 03.06.2013р. у справі №804/4406/13-а, судом встановлено реальність здійснення господарських операцій з поставки товарно-матеріальних цінностей ПАТ «Новопавлівський гранітний кар'єр» контрагентами ТОВ «Нікопрогресбуд» (поставка електродів), ТОВ «Модем ЛТД» (поставка кругів, шестерні, контакторів, підшипників) та ТОВ «Ферріт-Д» (поставка решета) та факт отримання позивачем цих товарів.
З огляду на наведене та з урахуванням приписів ч.1 ст.72 КАС України, висновки відповідача про безтоварність цих господарських операцій є безпідставними, а здійсненні донарахування податкових зобов'язань - протиправними.
Таким чином, суд приходить до висновку про помилковість доводів відповідача про нереальність господарських операцій ПАТ «Новопавлівський гранітний кар'єр» з ТОВ «Агро Спец Деталь», ТОВ «ТД «Мінералтехніка», ТОВ «ВФ «Метпромтрест», ФОП ОСОБА_2, ТОВ СУПР «Вектор-М», ТОВ «Нікопрогресбуд», «Модем ЛТД», ТОВ «Ферріт-Д».
Також суд вважає безпідставними доводи відповідача про порушення позивачем приписів п.138.1, п.138.2, п.138.10 ст.138, п.п.139.1.9. п.139.1 ст.139 Податкового кодексу України та завищення інших витрат операційної діяльності, а саме: «Витрат на збут» за 4 квартал 2012 року на суму 490714,00грн. через невірне визначення їх складу, з огляду на наступне.
По-перше, як зазначалося вище, згідно п.п.139.1.9 п.139.1 ст.139 Податкового кодексу України, на порушення вимог якого вказує відповідач, не включаються до складу витрат витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.
При цьому акт перевірки не містить посилань на те, по яким конкретно операціям (контрагентам) було завищено витрати, які розрахункові та первинні документи не надані позивачем.
По-друге, в акті перевірки вказано, що перевіряючим самостійно проведено розрахунок витрат, які можуть враховуватись позивачем при визначенні об'єкта оподаткування. Результати перерахунку відображені у Додатку 2.5 до акту перевірки.
Як вбачається з Додатку 2.5 до акту перевірки, перевіряючим зменшено задекларовані у рядку 06.2 податкової декларації з податку на прибуток за 2012 рік витрати на збут на суму 490714грн., а саме зменшено витрати, які обліковуються на бухгалтерських рахунках дебет рахунку № 903 та кредит рахунку № 39.1.
Так, на думку перевіряючого, за 4 квартал 2012 року витрати відображені по дебету рахунку №903 та кредит рахунку №39.1 повинні складати 2373889,60грн. При цьому згідно головної книги, витяг з якої долучено до матеріалів справи, такі витрати складають 2864603,64грн.
На вищевказаних рахунках обліковуються витрати пов'язані з перевезенням товару, який реалізується покупцям, та оплата періодичних видань, а саме витрати по наступним контрагентам:
- Державне підприємство «Придніпровська залізниця», з яким 28.02.2003р. укладено договір №ПР/ДН-2-03-011 про організацію перевезень вантажів і проведення розрахунків за перевезення та надані залізницею послуги;
- Публічне акціонерне товариство «Нікопольський завод феросплавів», яким 21.02.2012р. укладено договір №1201017 на рух рухомого складу, призначеного замовнику ПАТ «Новопавлівський гранітний кар'єр» по путям станції Нікополь-Сортувальний ПАТ «Нікопольський завод феросплавів»;
- ТОВ «Карготранс», з яким 29.12.2011р. укладено договір №1091/11 про організацію перевезень вантажів;
- Українське державне підприємство поштового зв'язку «Укрпошта» центр поштового зв'язку №6 Дніпропетровської дирекції, з яким 23.11.2012р. укладено договір № 23/11/106 на передплату періодичних видань.
Позивачем надано суду завірені копії договорів з ДП «Придніпровська залізниця», ПАТ «Нікопольський завод феросплавів», ТОВ «Карготранс», УДППЗ «Укрпошта», а також копії документів які підтверджують отримання протягом 4 кварталу 2012р. послуг пов'язаних зі збутом продукції (переліки, які надаються ДП «Придніпровська залізниця», акти звірки виконаних робіт з ПАТ «НЗФ», звіти експедитора ТОВ «Карготранс») та їх оплату (рахунки, рахунки-фактури та оригінали платіжних доручень за четвертий квартал 2012р.) на суму 2864603,64грн., яка відображена у головній книзі та задекларована у декларації з податку на прибуток за 2012 рік.
При цьому, як пояснив представник позивача, взаємовідносини ПАТ «Новопавлівський гранітний кар'єр» з ДП «Придніпровська залізниця», ПАТ «Нікопольський завод феросплавів», ТОВ «Карготранс» та УДППЗ «Укрпошта» носять постійний характер та пов'язані з господарською діяльністю позивача; надані цими контрагентами послуги оплачені у повному обсязі.
За наведених обставин, у відповідача відсутні підстави для зменшення таких витрат позивача.
Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд виходить з наступного.
Відповідно до ч.1 ст.94 КАС України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України.
Згідно ч.3 цієї статті якщо адміністративний позов задоволено частково, судові витрати, здійснені позивачем, присуджуються йому відповідно до задоволених вимог, а відповідачу - відповідно до тієї частини вимог, у задоволені яких позивачеві відмовлено.
При цьому ч.3 ст.4 Закону України «Про судовий збір» встановлено, що під час подання адміністративного позову майнового характеру сплачується 10 відсотків розміру ставки судового збору. Решта суми судового збору стягується з позивача або відповідача пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимоги.
Керуючись ст. ст. 122, 160-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-
Адміністративний позов Публічного акціонерного товариства «Новопавлівський гранітний кар'єр» до Нікопольської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Дніпропетровській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень - задовольнити частково.
У задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовити.
Постанова суду набирає законної сили відповідно до вимог ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена в порядку та у строки, встановлені ст. 186 цього Кодексу до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги через Дніпропетровський окружний адміністративний суд з одночасним направленням копії апеляційної скарги особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Суддя О.М. Турова