Справа № 826/22113/15
Суддя: Літвінова А.В.
Дата ухвалення: 2016-02-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Літвінової А.В. розглянув у порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовом

Державного підприємства водних шляхів «Укрводшлях»

до

Державної фінансової інспекції у місті Києві

про

визнання протиправними дій, протиправною та скасування вимоги в частині від 06.08.2015 №26-98-14-14/7961,

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Державне підприємство водних шляхів «Укрводшлях» звернулось до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Державної фінансової інспекції у місті Києві, в якому просить:

- визнати протиправними дії Державної фінансової інспекції у місті Києві щодо перевищення строків проведення ревізії;

- визнати протиправною та скасувати вимогу Державної фінансової інспекції у місті Києві від 06.08.2015 №26-98-14-14/7961 в частині пунктів 3, 4, 10 щодо головного підприємства – державного підприємства «Укрводшлях» – та пункту 1 щодо відокремленого підрозділу «Запорізький район гідротехнічних спору» державного підприємства «Укрводшлях».

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що відповідачем порушено граничні строки проведення ревізії державного підприємства водних шляхів «Укрводшлях». Крім того, позивач не погоджується з порушеннями, внаслідок виявлення яких відповідачем заявлено вимогу від 06.08.2015 №26-98-14-14/7961 в частині пунктів 3, 4, 10 щодо головного підприємства – державного підприємства «Укрводшлях» – та пункту 1 щодо відокремленого підрозділу «Запорізький район гідротехнічних спору» державного підприємства «Укрводшлях».

Відповідач проти задоволення позовних вимог заперечував, вказавши про те, що звернення позивача із заявленими вимогами про визнання протиправною та скасування вимоги в частині є неналежним способом захисту, оскільки правомірність вказаної вимоги досліджується судом за позовом органу державного фінансового контролю. При цьому, відповідачем наголошено, що Державна фінансова інспекція у місті Києві не порушила строків на проведення контрольного заходу, оскільки ревізія позивача декілька разів зупинялася, про що останнього було повідомлено.

Розглянувши подані сторонами документи, всебічно і повно з’ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об’єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

Державною фінансовою інспекцією у місті Києві, відповідно до плану контрольно-ревізійної роботи останньої на ІІ квартал 2015 року, проведено ревізію фінансово-господарської діяльності державного підприємства водних шляхів «Урводошлях» за період з 01.10.2013 по 01.04.2015, на підставі чого складено акт від 06.07.2015 №08-30/1132.

За результатами даної перевірки встановлено, зокрема, таке.

В порушення вимоги пункту 12 додатку до постанови Кабінету Міністрів України «Про економію державних коштів та недопущення втрат бюджету» від 01.03.2014 №65 (зі змінами) у період з 01.03.2014 по 01.04.2015 працівникам підприємства виплачено доплату за виконання обов'язків тимчасово відсутніх працівників на суму 357 041,04 грн. та здійснено відрахування до державних цільових фондів на суму 124 116,71 грн., чим нанесено підприємству матеріальну шкоду (збитки) на загальну суму 481 157,75 грн.

В порушення частин другої та третьої статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» та пункту 1.2 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Мінфіну від 24.05.1995 №88 працівникам підприємства здійснено компенсацію вартості житла без підтверджуючих первинних документів на суму 141 200,00 грн. та відраховано у цільові фонди на суму 57 793,00 грн., що призвело до матеріальної шкоди (збитків) підприємству на загальну суму 198 993,16 грн.

В порушення пункту 3 постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження Порядку використання коштів, передбачених у державному бюджеті для підтримки експлуатаційно-безпечного стану судноплавних шлюзів, внутрішніх водних шляхів» від 05.03.2008 №188 здійснено нарахування та виплату заробітної плати працівникам їдальні, які надають платні послуги з харчування, на загальну суму 267 039,64 грн., що не передбачено напрямами використання бюджетних коштів, а відповідно до частини першої статті 119 Бюджетного кодексу України зазначені видатки є нецільовим використанням бюджетних коштів.

Також, ревізією встановлено, що трьом головним спеціалістам відокремленого підрозділу «Запорізький район гідротехнічних споруд» державного підприємства «Укрводшлях» протягом періоду, що підлягає ревізії, виплачено надбавку за розширену зону обслуговування в загальній сумі 28 391,48 грн., що є порушенням пункту 15 постанови Ради Міністрів СРСР «Про порядок і умови суміщення професій (посад)» від 04.12.1981 №1145, а також нараховано єдиний соціальний внесок у сумі 10 598,54 грн., що призвело до матеріальної шкоди (збитків) підприємству на загальну суму 38 990,02 грн.

На підставі викладеного, Державною фінансовою інспекцією у місті Києві винесено вимогу від 06.08.2015 №26-98-14-14/7961, якою для усунення вказаних порушень законодавства запропоноване, зокрема, таке:

- стягнути з винних осіб збитки, завдані підприємству внаслідок завищених виплат заробітної плати на суму 414 663,52 грн. у порядку, встановленому статтями 130-136 Кодексу законів про працю України, а у разі припинення підприємством трудових відносин з винними особами у порядку статті 1166 Цивільного кодексу України. Крім того, провести перерахунок зайво сплаченого єдиного соціального внеску та відповідні звірки взаєморозрахунків з управлінням Пенсійного фонду України та повернути на реєстраційний рахунок підрозділу зайво сплачені кошти на суму 147 701,57 грн. або зарахувати зайво сплачені суми в рахунок майбутніх платежів;

- стягнути з винних осіб збитки, завдані підприємству внаслідок компенсації вартості житла без підтверджуючих документів на суму 141 200,00 грн. у порядку, встановленому статтями 130-136 Кодексу законів про працю України, а у разі припинення підприємством трудових відносин з винними особами у порядку статті 1166 Цивільного кодексу України. Крім того, провести перерахунок зайво сплачених внесків та повернути на реєстраційний рахунок підрозділу зайво сплачені суми в рахунок майбутніх платежів;

- повернути до державного бюджету суми нецільового використання коштів у розмірі 267 039,64 грн.;

- стягнути з винних осіб у порядку, встановленому статтями 130-136 Кодексу законів про працю України, завдану державному бюджету матеріальну шкоду (збитки) у розмірі 38 990,02 грн. та перерахувати зазначені кошти до державного бюджету.

Вказуючи на порушення процедури проведення ревізії з боку відповідача та вважаючи наведені положення вимоги протиправними та такими, що підлягають скасуванню, позивач звернувся з позовом до суду.

Досліджуючи наявні у матеріалах справи докази, аналізуючи наведені міркування та заперечення, оцінюючи їх в сукупності, суд бере до уваги наступне.

Нормативно-правовим актом, який визначає правові та організаційні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні, є Закон України «Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні» від 26.01.1993 року №2939-ХІІ у редакції, яка діяла станом на момент виникнення спірних правовідносин (надалі – Закон №2939).

Так, частиною першою статті 1 Закону №2939 встановлено, що здійснення державного фінансового контролю забезпечує центральний орган виконавчої влади, уповноважений Кабінетом Міністрів України на реалізацію державної політики у сфері державного фінансового контролю (далі - орган державного фінансового контролю).

Відповідно до Положення про Державну фінансову інспекцію України, затвердженого Указом Президента України від 23.04.2011 року №499/2011 (надалі – Положення №499/2011), таким органом є Держфінінспекція України.

Підпунктом 1 пункту 4 Положення №499/2011 передбачено, що Держфінінспекція України відповідно до покладених на неї завдань здійснює державний фінансовий контроль, у тому числі, за використанням і збереженням державних фінансових ресурсів, необоротних та інших активів, правильністю визначення потреби в бюджетних коштах та взяттям зобов’язань, ефективним використанням коштів і майна, станом і достовірністю бухгалтерського обліку і фінансової звітності у міністерствах та інших органах виконавчої влади, державних фондах, фондах загальнообов’язкового державного соціального страхування, бюджетних установах і суб’єктах господарювання державного сектору економіки, а також на підприємствах, в установах та організаціях, які отримують (отримували у періоді, який перевіряється) кошти з бюджетів усіх рівнів, державних фондів та фондів загальнообов’язкового державного соціального страхування або використовують (використовували у періоді, який перевіряється) державне чи комунальне майно (далі – підконтрольні установи), за дотриманням законодавства на всіх стадіях бюджетного процесу щодо державного і місцевих бюджетів.

Відповідно до підпункту 5 пункту 6 Положення №499/2011, Держфінінспекція України для виконання покладених на неї завдань має право в установленому порядку здійснювати державний фінансовий контроль, зокрема, шляхом проведення інспектування у формі планових та позапланових ревізій певного комплексу чи окремих питань фінансово-господарської діяльності підприємств, установ та організацій, визначених у пп. 1 п. 4 цього Положення.

Разом з тим, Держфінінспекція України здійснює свої повноваження безпосередньо та через територіальні органи в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, районах, містах або міжрайонні, об’єднані в районах та містах територіальні органи, головних інспекторів у районах та містах (пункт 7 Положення №499/2011).

У силу частини першої статті 2 Закону №2939, головними завданнями органу державного фінансового контролю є: здійснення державного фінансового контролю за використанням і збереженням державних фінансових ресурсів, необоротних та інших активів, правильністю визначення потреби в бюджетних коштах та взяттям зобов'язань, ефективним використанням коштів і майна, станом і достовірністю бухгалтерського обліку і фінансової звітності у міністерствах та інших органах виконавчої влади, державних фондах, фондах загальнообов'язкового державного соціального страхування, бюджетних установах і суб'єктах господарювання державного сектору економіки, а також на підприємствах, в установах та організаціях, які отримують (отримували у періоді, який перевіряється) кошти з бюджетів усіх рівнів, державних фондів та фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування або використовують (використовували у періоді, який перевіряється) державне чи комунальне майно (далі – підконтрольні установи), за дотриманням бюджетного законодавства, дотриманням законодавства про державні закупівлі, діяльністю суб'єктів господарської діяльності незалежно від форми власності, які не віднесені законодавством до підконтрольних установ, за судовим рішенням, ухваленим у кримінальному провадженні.

Інспектування здійснюється органом державного фінансового контролю у формі ревізії та полягає у документальній і фактичній перевірці певного комплексу або окремих питань фінансово-господарської діяльності підконтрольної установи, яка повинна забезпечувати виявлення наявних фактів порушення законодавства, встановлення винних у їх допущенні посадових і матеріально відповідальних осіб. Результати ревізії викладаються в акті (частина перша статті 4 Закону №2939).

Водночас, приписами частини десятої статті 11 Закону №2939 визначено, що тривалість планової виїзної ревізії не повинна перевищувати 30 робочих днів.

Так, за твердження позивача, Державною фінансовою інспекцією у місті Києві порушено строки проведення перевірки державного підприємства водних шляхів «Урводошлях», оскільки остання тривала більше 30 робочих днів.

Як вбачається зі змісту акту від 06.07.2015 №08-30/1132, вказану ревізію проведено з 15.04.2015 по 30.06.2015 (зупинено з 04.05.2015 по 12.05.2014, з 04.06.2015 по 15.06.2015, 19.06.2015 по 30.06.2015).

Водночас, згідно з наявними у матеріалах справи копіями листів про зупинення ревізії, які направлялися на адресу позивача, ревізія зупинялася у періоди з 05.05.2015 (поновлено з 18.05.2015), з 04.06.2015 (поновлено з 15.06.2015), з 19.06.2015 (поновлено з 30.06.2015).

З огляду на вказане вбачається, що в акті від 06.07.2015 №08-30/1132 помилково зазначено про зупинення ревізії у період з 04.05.2015 по 12.05.2014, оскільки у відповідності до наявних у матеріалах справи доказів (листів від 28.04.2015 №26-08-14-14/4143 та від 13.05.2015 №26-08-14-14/4631 з доказами направлення позивачу) ревізія зупинялася у період з 05.05.2015 по 18.05.2015, що свідчить про описку в акті перевірки.

Таким чином, враховуючи робочі дні, протягом яких проводилася ревізія державного підприємства водних шляхів «Урводошлях», та з урахуванням періодів зупинення останніх, що підтверджено наявними у матеріалах справи доказами, тривалість такої ревізії складала 29 робочих дня, що не перевищує законодавчо визначений термін, встановлений приписами Закону №2939.

Відтак, суд дійшов висновку про необґрунтованість позовних вимог в частині визнання протиправними дії Державної фінансової інспекції у місті Києві щодо перевищення строків проведення ревізії та відмову у задоволенні останніх.

Щодо позовної вимоги про визнання протиправною та скасування вимоги Державної фінансової інспекції у місті Києві від 06.08.2015 №26-98-14-14/7961 в частині пунктів 3, 4, 10 щодо головного підприємства – державного підприємства «Укрводшлях» – та пункту 1 щодо відокремленого підрозділу «Запорізький район гідротехнічних спору» державного підприємства «Укрводшлях», суд зазначає про таке.

Приписами пунктів 1, 7 та 10 статті 10 Закону №2939 визначено, що органу державного фінансового контролю надається право перевіряти в ході державного фінансового контролю грошові та бухгалтерські документи, звіти, кошториси й інші документи, що підтверджують надходження і витрачання коштів та матеріальних цінностей, документи щодо проведення процедур державних закупівель, проводити перевірки фактичної наявності цінностей (коштів, цінних паперів, сировини, матеріалів, готової продукції, устаткування тощо); пред'являти керівникам та іншим особам підприємств, установ та організацій, що контролюються, обов'язкові до виконання вимоги щодо усунення виявлених порушень законодавства, вилучати в судовому порядку до бюджету виявлені ревізіями приховані і занижені валютні та інші платежі, ставити перед відповідними органами питання про припинення бюджетного фінансування і кредитування, якщо отримані підприємствами, установами та організаціями кошти і позички використовуються з порушенням чинного законодавства; звертатися до суду в інтересах держави, якщо підконтрольною установою не забезпечено виконання вимог щодо усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства з питань збереження і використання активів.

У свою чергу, частиною третьою статті 2 Закону №2939 передбачено, що порядок проведення органом державного фінансового контролю державного фінансового аудиту, інспектування та перевірок державних закупівель установлюється Кабінетом Міністрів України.

Так, порядок проведення інспектування Державною фінансовою інспекцією, її територіальними органами, затверджений Постановою Кабінету Міністрів України від 20.04.2006 року №550 (надалі – Порядок №550), визначає процедуру проведення інспектування в міністерствах та інших органах виконавчої влади, державних фондах, бюджетних установах і у суб’єктів господарювання державного сектору економіки, а також на підприємствах і в організаціях, які отримують (отримували в період, який перевіряється) кошти з бюджетів усіх рівнів та державних фондів або використовують (використовували у період, який перевіряється) державне чи комунальне майно (далі – підконтрольні установи), а на підставі рішення суду – в інших суб’єктів господарювання.

Згідно з пунктом 35 Порядку №550, результати ревізії оформляються актом. Виявлені допущені об’єктом контролю порушення законодавства, контроль за дотриманням якого віднесено до компетенції контролюючого органу, фіксуються в констатуючій частині акта ревізії з обов’язковим посиланням на норми законів чи інших нормативно-правових актів, які порушено, та зазначенням винних у їх допущенні осіб.

Якщо вжитими в період ревізії заходами не забезпечено повне усунення виявлених порушень, контролюючим органом у строк не пізніше ніж 10 робочих днів після реєстрації акта ревізії, а у разі надходження заперечень (зауважень) до нього – не пізніше ніж 3 робочих дні після надіслання висновків на такі заперечення (зауваження) надсилається об'єкту контролю письмова вимога щодо усунення виявлених ревізією порушень законодавства із зазначенням строку зворотного інформування. Про усунення виявлених ревізією фактів порушення законодавства цей об'єкт контролю у строк, визначений вимогою про їх усунення, повинен інформувати відповідний контролюючий орган з поданням завірених копій первинних, розпорядчих та інших документів, що підтверджують усунення порушень (пункт 46 Порядку №550).

Аналіз наведених норм дає підстави вважати, що органу державного фінансового контролю надано можливість здійснювати контроль за використанням коштів державного і місцевого бюджету та у разі виявлення порушень законодавства пред'являти обов'язкові до виконання вимоги щодо усунення таких правопорушень.

При виявленні збитків, завданих державі чи об'єкту контролю, орган державного фінансового контролю має право визначати їх розмір згідно з методикою, затвердженою Кабінетом Міністрів України, та звернутися до суду в інтересах держави, якщо підконтрольною установою не забезпечено виконання вимог до усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства з питань збереження і використання активів.

Вимога органу державного фінансового контролю спрямована на корегування роботи підконтрольної організації та приведення її у відповідність із вимогами законодавства і у цій частині вона є обов'язковою до виконання. Що стосується відшкодування виявлених збитків, завданих державі чи об'єкту контролю то про їх наявність може бути зазначено у вимозі, але вони не можуть бути примусово стягнуті шляхом вимоги. Такі збитки відшкодовуються у добровільному порядку або шляхом звернення до суду з відповідним позовом.

На підставі наведеного колегія суддів судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України при розгляді справи №21-40а14 у постанові від 15.04.2014 (ЄДРСР №38655037) дійшла висновку про наявність у органу державного фінансового контролю права заявляти вимогу про усунення порушень, виявлених у ході перевірки підконтрольних установ, яка обов'язкова до виконання лише в частині усунення допущених порушень законодавства і за допомогою якої неможливо примусово стягнути виявлені в ході перевірки збитки.

Крім того, Верховним Судом України наголошено, що збитки стягуються у судовому порядку за позовом органу державного фінансового контролю, правильність їх обчислення перевіряє суд, який розглядає цей позов, а не позов підконтрольної установи про визнання вимоги протиправною.

Аналогічна правова позиція щодо застосування зазначених норм матеріального права вже була висловлена колегією суддів удової палати в адміністративних справах Верховного Суду України у постановах від 13.05.2014 у справі № 21-89а14 (ЄДРСР №38963261) та від 18.09.2014 у справі №21-332а14 (ЄДРСР №41019629).

У даному випадку оскаржувані пункти вимоги Державної фінансової інспекції в місті Києві від 06.08.2015 №26-98-14-14/7961 в частині пунктів 3, 4, 10 щодо головного підприємства – державного підприємства «Укрводшлях» – та пункту 1 щодо відокремленого підрозділу «Запорізький район гідротехнічних спору» державного підприємства «Укрводшлях» стосуються стягнення завданої шкоди (збитків), а тому їх відповідність законодавству має бути встановлена судом під час розгляду позову органу державного фінансового контролю про стягнення вказаних збитків.

За таких обставин суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог у цій частині також.

Згідно з вимогами статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Керуючись статтями 69, 70, 71 та 158-163 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні позову відмовити повністю.

Постанова набирає законної сили в порядку, визначеному статтею 254 Кодексу адміністративного судочинства України.

Постанова може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Літвінова А.В.