Справа № 810/5379/15
Суддя: Панова Г. В.
Дата ухвалення: 2016-02-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 лютого 2016 року м.Київ 810/5379/15

Суддя Київського окружного адміністративного суду Панова Г.В., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1

до Окремого контрольно-пропускного пункту "Київ" пункту пропуску "Бориспіль"

про скасування рішення та зобов'язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

До Київського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 з позовом до Окремого контрольно-пропускного пункту "Київ" пункту пропуску "Бориспіль" в якому просив суд:

- скасувати рішення окремого контрольного-пропускного пункту "Київ" Державної прикордонної служби України від 18.10.2015 про відмову в перетині державного кордону України іноземцю або особі без громадянства;

- зобов'язати окремий контрольно-пропускний пункт "Київ" Державної прикордонної служби України скасувати в паспортному документі ОСОБА_1 відмітку "Зоборонено в'їзд в Україну терміном на три роки";

- зобов'язати окремий контрольно-пропускний пункт "Київ" Державної прикордонної служби України письмово повідомити Головний центр обробки спеціальної інформації Державної податкової служби України про вилучення зазначеної інформації з баз даних.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 18.10.2015 Окремим контрольно-пропускного пунктом "Київ" Державної прикордонної служби України було прийнято та підписано рішення заборону в'їзду на територію України на три роки.

Зазначив, що 18.10.2015 він легально прибув на територію України в аеропорт «Бориспіль». Пояснив, що ним було дотримано всіх вимог Закону України «Про прикордонний контроль», а саме: мав у наявності паспорт громадянина Азербайджану, посвідку на тимчасове проживання в Україні, підтвердження мети запланованого перебування в країні. Зауважив, що рішення про відмову в перетинанні кордону станом на 18.10.2015 не існувало.

Не зважаючи на вказані обставини, в пункті пропуску через державний кордон для повітряного сполучення «Бориспіль» йому було безпідставно відмовлено в перетині Державного кордону України, прийнято оскаржуване рішення та в його паспортному документі проставлено відмітку «Заборонено в'їзд в Україну терміном на три роки» .

Позивач вважає зазначене рішення відповідача протиправними та такими, що суперечать чинному законодавству.

Ухвалами Київського окружного адміністративного суду від 23.12.2015 відкрито провадження в адміністративній справі, закінчено підготовче провадження, справу призначено до розгляду.

Позивачем разом з матеріалами адміністративного позову направлено до суду заяву про розгляд справи без його участі в порядку письмового провадження. Крім того, від позивача також до суду надійшла телеграма, в якій позивач просив суд розглядати вказану справу за його відсутності.

Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечував та просив суд відмовити в задоволенні позовних вимог у повному обсязі. В обґрунтування доводів заперечень зазначив, що 18.10.2015 під час здійснення прикордонного контролю щодо позивача, персонал ОКПП «Київ» виявив наявність заборони в'їзду позивачу на територію України до 07.07.2018. За наведених обставин на виконання вимог чинного законодавства України ОКПП «Київ» було проставлено у паспортному документі позивача відповідну відмітку та відмовлено у перетинанні державного кордону України.

Згідно з частиною шостою статті 128 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Судом встановлено, що для розгляду і вирішення даної справи відсутня потреба у заслуховування свідків чи експертів, також немає інших перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, зазначених у статті 128 Кодексу адміністративного судочинства України, тому суд протокольною ухвалою від 11.02.2016 вирішив подальший розгляд справи проводити в порядку письмового провадження.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представника відповідача, з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, враховуючи принципи рівності сторін, суд дійшов таких висновків.

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, 18.10.2015 уповноваженою особою відділення інспекторів прикордонної служби відділу прикордонної служби «Бориспіль-1», Окремого контрольно-перепускного пункту «Київ» було прийнято рішення про відмову в перетинанні державного кордону України громадянину Азербайджану ОСОБА_1 з причин того, що у останнього є рішення уповноваженого державного органу України про заборону в'їзду в Україну.

Крім того, 18.10.2015 у паспортному документі позивача було проставлено відмітку № 003/209 «Заборонено в'їзд в Україну терміном на 3 (три) роки до 07.07.2018» та прийнято Акт № 1427 про повернення пасажира громадянина Азербайджана ОСОБА_1 з території України рейсом № 517 «Київ-Тбілісі».

У вказаному Акті зазначено, що підставою для відмови у в'їзді в Україну громадянину Азербайджана ОСОБА_1 є наявність заборони в'їзду на територію України відносно даної особи.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам суд зазначає про таке.

Відповідно до статті 2 Закону України «Про прикордонний контроль» від 05.11.2009 № 1710-VI прикордонний контроль - державний контроль, що здійснюється Державною прикордонною службою України, який включає комплекс дій і систему заходів, спрямованих на встановлення законних підстав для перетинання державного кордону особами, транспортними засобами і переміщення через нього вантажів.

Прикордонний контроль здійснюється з метою протидії незаконному переміщенню осіб через державний кордон, незаконній міграції, торгівлі людьми, а також незаконному переміщенню зброї, наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів, боєприпасів, вибухових речовин, матеріалів і предметів, заборонених до переміщення через державний кордон.

Прикордонний контроль здійснюється, зокрема, в пунктах пропуску через державний кордон та щодо осіб, які перетинають державний кордон та забезпечується шляхом: установлення режиму в пунктах пропуску через державний кордон та здійснення контролю за його додержанням; застосування технічних засобів прикордонного контролю; створення і використання баз даних про осіб, які перетнули державний кордон, вчинили правопорушення, яким не дозволяється в'їзд в Україну або яким тимчасово обмежено право виїзду з України, про недійсні, викрадені і втрачені паспортні документи, а також інших передбачених законом баз даних та інше.

У ході перевірки документів уповноважені службові особи Державної прикордонної служби України використовують технічні засоби контролю для пошуку ознак підробки у документах, здійснюють пошук необхідної інформації у базах даних Державної прикордонної служби України, а також за результатами оцінки ризиків проводять опитування осіб, які прямують через державний кордон (частина 2 статті 7 Закону України «Про прикордонний контроль»).

Під час прикордонного контролю посадові та службові особи Державної прикордонної служби України здійснюють свої повноваження в межах, передбачених Конституцією України, цим Законом, Законом України «Про Державну прикордонну службу України», іншими актами законодавства України, а також міжнародними договорами України (стаття 3 Закону України «Про прикордонний контроль»).

Стяття 9 Закону України «Про прикордонний контроль» визначає, що прикордонний контроль іноземців та осіб без громадянства під час в'їзду в Україну здійснюється за процедурами контролю першої лінії, а у передбачених цим Законом випадках - також за процедурою контролю другої лінії.

При цьому, процедура здійснення контролю першої лінії передбачає проведення перевірки: паспортного документа з метою встановлення його дійсності, наявності відповідно до вимог законодавства посвідки на постійне проживання чи візи; наявності чи відсутності у базах даних Державної прикордонної служби України інформації про заборону в'їзду в Україну та про доручення правоохоронних органів щодо осіб, які перетинають державний кордон; відміток про перетинання державного кордону в паспортному документі іноземця або особи без громадянства.

Відповідно до приписів частин 1 - 2 статті 8 Закону України «Про прикордонний контроль» уповноважені службові особи Державної прикордонної служби України надають іноземцю, особі без громадянства дозвіл на перетинання державного кордону у разі в'їзду в Україну за умови: наявності в нього дійсного паспортного документа; відсутності щодо нього рішення уповноваженого державного органу України про заборону в'їзду в Україну; наявності в нього в'їзної візи, якщо інше не передбачено законодавством України; підтвердження мети запланованого перебування; наявності достатнього фінансового забезпечення на період запланованого перебування і для повернення до держави походження або транзиту до третьої держави або наявності в нього можливості отримати достатнє фінансове забезпечення в законний спосіб на території України - для громадянина держави, включеної до переліку держав, затвердженого Кабінетом Міністрів України, та особи без громадянства, яка постійно проживає у державі, включеній до такого переліку.

Іноземцям, особам без громадянства, які не відповідають одній чи кільком умовам в'їзду в Україну, відмовляється у перетинанні державного кордону в порядку, встановленому статтею 14 цього Закону.

У свою чергу статтею 14 Закону України «Про прикордонний контроль» встановлено, що іноземцю або особі без громадянства, які не відповідають одній чи кільком умовам перетинання державного кордону на в'їзд в Україну (зазначеним у частинах першій статті 8 цього Закону), відмовляється у перетинанні державного кордону лише за обґрунтованим рішенням уповноваженої службової особи підрозділу охорони державного кордону із зазначенням причин відмови.

Форма рішення про відмову у перетинанні державного кордону встановлюється спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади у справах охорони державного кордону.

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи (а саме: рапорту про результати охорони державного кордону та здійснення прикордонного контролю зміною прикордонних нарядів ВПС «Бориспіль-1» від 18.10.2015) під час оформлення пасажирів рейсу № 516 «Тбілісі-Київ» на паспортний контроль було пред'явлено закордонний паспорт громадянина Азербайджану НОМЕР_1 на ім'я ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 стосовно якого відбулося спрацювання ПТК ПК «Гарт-1П» з індексом «Д».

Суд звертає увагу, що відповідно до пункту 7.3. Інструкції про порядок прийняття органами охорони державного кордону Державної прикордонної служби України рішень про заборону в'їзду в Україну іноземцям та особам без громадянства (затвердженої Наказом Адміністрації Державної прикордонної служби України 05.12.2011 № 946) формування баз даних про осіб, яким органами охорони державного кордону заборонено в'їзд в Україну, обробка цієї інформації (уведення, записування, зчитування, зберігання, знищення, приймання, передавання) здійснюються Головним центром оброблення спеціальної інформації Державної прикордонної служби України з використанням інформаційно-телекомунікаційної системи прикордонного контролю „Гарт-1" Державної прикордонної служби України, яка функціонує відповідно до Положення про інформаційно-телекомунікаційну систему прикордонного контролю „Гарт-1" Державної прикордонної служби України, затвердженого наказом Адміністрації Державної прикордонної служби України від 30.09.2008 № 810, зареєстрованого у Міністерстві юстиції України 07.11.2008 за № 1086/15777.

Згідно з наявними у базі даних 1-1 «Картотека» відомостями індекс «Д» у ПТК ПК «Гарт-1П» свідчить про наявність доручення щодо заборони в'їзду в Україну.

Так, судом встановлено, що 14.07.2015 за дорученням Державної міграційної служби України громадянина Азербайджану ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 було встановлено на облік та датою зняття з обліку визначено 07.07.2018.

Тобто, станом на час проходження позивачем прикордонного контролю в пункті пропуску через державний кордон для повітряного сполучення «Бориспіль» 18.10.2015 вже існувало рішення Державної міграційної служби України від 14.01.2015 про заборону в'їзду позивача в Україну. Разом з тим, в паспортному документі громадянина Азербайджану ОСОБА_1 відмітки «Заборонено в'їзд в Україну терміном на...» проставлено не було.

Відповідно до пункту 2.4 Інструкції про порядок прийняття органами охорони державного кордону Державної прикордонної служби України рішень про заборону в'їзду в Україну іноземцям та особам без громадянства У разі виявлення в пункті пропуску службовою особою Державної прикордонної служби України іноземця, якому уповноваженим органом заборонено в'їзд в Україну, але в паспортному документі якого відмітки „Заборонено в'їзд в Україну терміном на..." немає, уповноважена службова особа підрозділу охорони державного кордону проставляє таку відмітку із зазначенням терміну, вказаного в базі даних осіб, яким заборонено в'їзд в Україну.

З огляду на зазначене, судом встановлено, що в паспортному документі позивача відмітку «Заборонено в'їзд в Україну терміном на 3 (три) роки до 07 липня 2018 року» уповноваженою службовою особою підрозділу охорони державного кордону було проставлено в порядку та відповідно до вимог визначених чинним законодавством.

Судом також встановлено, що рішення про відмову в перетинанні державного кордону України від 18.10.2015 посадовими особами Окремого контрольно - пропускного пункту "Київ" пункту пропуску "Бориспіль" було прийнято правомірно, оскільки на цей час відносно позивача було наявне рішення уповноваженого державного органу України про заборону в'їзду в Україну.

Відповідно до пункту 3.10 Інструкції про порядок прийняття органами охорони державного кордону Державної прикордонної служби України рішень про заборону в'їзду в Україну іноземці, яким заборонено в'їзд в Україну: у разі спроби в'їзду в Україну в пункті пропуску не перетинають державний кордон України та в найкоротший строк повертаються в державу, з якої вони прибули, або в державу, яка видала паспортний документ. Рішенням уповноваженої службової особи підрозділу охорони державного кордону їм відмовляється у перетинанні державного кордону в порядку, визначеному статтею 14 Закону України „Про прикордонний контроль".

У разі неможливості негайного повернення цих іноземців вони перебувають у пункті пропуску до їх повернення; у разі незаконного перетинання державного кордону України поза пунктами пропуску затримуються та, у разі якщо порушення ними законодавства України не передбачає кримінальної відповідальності, повертаються до країни попереднього перебування у встановленому порядку.

Судом встановлено, що на виконання вказаних вимог законодавства 19.02.2015 представником прикордонного контролю аеропорту «Бориспіль» було складено та направлено до імміграційної служби аеропорту Тбілісі Акт № 1427 про повернення пасажира громадянина Азербайджана ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1, який прибув в аеропорт «Бориспиль» рейсом № 516 «Тбілісі-Київ». У вказаному Акті зазначено, що представнику, який доставив його, було надано вказівку відправити даного пасажира рейсом № 517 «Київ-Тбілісі».

Крім того, суд вважає за необхідне зазначити, що (як вбачається зі змісту оскаржуваного рішення від 18.10.2015 та акту про повернення пасажира № 1427 від 19.10.2015, а також згідно з наданими представником відповідача поясненнями) єдиною підставою для прийняття відповідачем рішення про відмову позивачу у в'їзді в Україну є наявність рішення уповноваженого державного органу України про заборону в'їзду в Україну.

Відомостей щодо оскарження або скасування рішення Державної міграційної служби про заборону в'їзду громадянину Азербайджану ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 суду надано не було, отже, таке рішення на даний час є чинним.

Суд звертає увагу, що в адміністративному позові позивач вказує на те, що рішення про відмову в перетинанні кордону станом на 18.10.2015 - не існувало та з'явилось набагато пізніше. Водночас, жодних доказів на підтвердження зазначеної обставини позивачем суду надано не було.

Разом з цим, представник відповідача, на спростовання вказаних доводів позивача, надав суду належним чином завірену копію витягу Бази даних 1-1 - «Картотека» зі змісту якої судом було встановлено, що датою встановлення позивача на облік за дорученням Державної міграційної служби України про заборону в'їзду є 14.07.2015.

Суд також вважає за необхідне зауважити, що в адміністративному позові позивач посилається на положення Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства». Проте, пунктом 2.3. Інструкції про порядок прийняття органами охорони державного кордону Державної прикордонної служби України рішень про заборону в'їзду в Україну визначено, що відповідно до Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» приймається лише рішення про заборону в'їзду в Україну іноземцю на строк 3 роки органом охорони державного кордону.

Крім того, Положенням про Державну міграційну службу України (затверджено Указом Президента України від 6 квітня 2011 року № 405/2011) визначено, що Державна міграційна служба України приймає рішення про скорочення строку перебування іноземців та осіб без громадянства в Україні, видворення, у тому числі у примусовому порядку, іноземців та осіб без громадянства з України, заборону в'їзду в Україну іноземців та осіб без громадянства, здійснює заходи, пов'язані з видворенням іноземців та осіб без громадянства з України.

Суд приймає до уваги ту обставину, що в прохальній частині позовної заяви ОСОБА_1 просить суд скасувати рішення окремого контрольно-пропускного пункту «Київ» Державної прикордонної служби України від 18.10.2015 про заборону в'їзду на територію України на 3 роки.

Разом з цим, під час судового розгляду справи судом було встановлено, що рішення про заборону в'їзду на територію України відносно позивача окремим контрольно-пропускним пунктом «Київ» Державної прикордонної служби України взагалі не приймалось та 18.10.2015 було прийнято рішення про відмову в перетинанні державного кордону України іноземцю або особі без громадянства відносно ОСОБА_1. При цьому, позивач у позові просить суд скасувати саме рішення від 18.10.2015 та додає його копію до позовної заяви.

Проте, суд зауважує, що вказані рішення не є тотожними, оскільки відповідно до вимог чинного законодавства України ці рішення мають різні підстави для їх прийняття, прийняті різними суб'єктами владних повноважень, а також несуть різні правові наслідки для особи, відносної якої вони були прийняті.

Тобто, з наведеного вбачається, що фактично позивачем неправильно трактовано зміст кожного з цих рішень.

Враховуючи викладене, судом встановлено, що посадові особи Окремого контрольно-пропускного пункту "Київ" пункту пропуску "Бориспіль" діяли в межах повноважень та у спосіб визначених чинним законодавством України, а тому підстави для задоволення позовних вимог - відсутні.

Відповідно до статей 11, 71 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Водночас, покладений на суб`єкта владних повноважень даною нормою тягар доказування правомірності своїх рішень та дій не звільняє позивача від обов`язку доказування власних тверджень чи заперечень, у тому числі щодо факту наявності порушеного права.

Таким чином, на підставі встановлених фактичних обставин справи, суті позовних вимог, суд дійшов висновку про те, що у вказаній адміністративній справі позивачем не доведено існування факту порушення його законних прав, свобод чи інтересів відповідачем, відтак адміністративний позов задоволенню не підлягає.

Оскільки спір вирішено на користь суб'єкта владних повноважень, звільненого від сплати судового збору, а також за відсутності витрат відповідача - суб'єкта владних повноважень, пов'язаних із залученням свідків та проведенням судових експертиз, судові витрати стягненню з позивача не підлягають.

Керуючись статтями 11, 14, 69, 70, 71, 128, 158 - 163, 167, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

П О С Т А Н О В И В:

У задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано в установлені строки. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга на постанову суду подається до Київського апеляційного адміністративного суду через Київський окружний адміністративний суд протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя Панова Г. В.