Справа № 821/1708/15
Суддя: Федусик А. Г.
Дата ухвалення: 2016-02-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
----------------------
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 лютого 2016 р.м.ОдесаСправа № 821/1708/15

Категорія: 6.2.1 Головуючий в 1 інстанції: Василяка Д.К.
Судова колегія Одеського апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого - судді Федусик А.Г.,

суддів - Шевчук О.А. та Зуєвої Л.Є.,

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одесі апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Південноукраїнський пісок" на постанову Херсонського окружного адміністративного суду від 18 серпня 2015 року по справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Південноукраїнський пісок" до Цюрупинської районної державної адміністрації Херсонської області, треті особи - Державна служба геології та надр України, Херсонська обласна державна адміністрація про визнання протиправним та скасування розпорядження,-

В С Т А Н О В И Л А :

У червні 2015 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Південноукраїнський пісок" (далі ТОВ) звернулось до суду з адміністративним позовом до Цюрупинської районної державної адміністрації Херсонської області (далі РДА), треті особи - Державна служба геології та надр України (далі Служба), Херсонська обласна державна адміністрація (далі ХОДА) про визнання протиправним та скасування розпорядження голови РДА №880 від 30 грудня 2009 року.

Постановою Херсонського окружного адміністративного суду від 18 серпня 2015 року позов було залишено без задоволення.

Не погоджуючись з постановою суду, ТОВ подало апеляційну скаргу, в якій зазначається, що вказана постанова ухвалена з порушенням норм матеріального та процесуального права, а тому підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позовних вимог.

Заслухавши суддю - доповідача, розглянувши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 30 грудня 2009 року головою РДА винесено розпорядження №880 "Про надання земельних ділянок у власність для ведення особистого селянського господарства".

Вказане розпорядження винесено за результатами розгляду проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність для ведення особистого селянського господарства 16-ти громадянам загальною площею 32,0 га (по 2,0 га кожному) із земель запасу в адміністративних межах Подо-Калинівської сільської ради.

Цим розпорядженням було затверджено проект землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність для ведення особистого селянського господарства 16-ти громадянам по 2,0 га кожному із земель запасу в адміністративних межах Подо-Калинівської сільської ради, надано у власність земельні ділянки - сільськогосподарські землі (піски), для ведення особистого селянського господарства з видачею державних актів на право власності на ці земельні ділянки згідно додатку.

Вважаючи протиправним надання вказаних земельних ділянок у власність та винесення відповідного розпорядження голови РДА №880 від 30 грудня 2009 року ТОВ звернулось з позовом до суду.

Вирішуючи справу та відмовляючи в задоволенні вимог суд першої інстанції виходив з того, що земля, яка передається спірним розпорядженням для ведення селянського господарства, тобто для сільськогосподарського використання, розташована в межах Подо-Калинівської сільської ради, у зв`язку з чим відповідно до ч.3 ст.122 ЗК України саме відповідачу належать повноваження щодо розпорядження цими земельними ділянками. Також судом було зазначено, що факт знаходження в межах виділеного 16-ти громадянам земельних ділянок родовища корисних копалин не встановлює спеціальних умов їх відведення для особистого селянського господарства (сільськогосподарського використання), в той же час, скасування розпорядження №880 може призвести до порушення прав та інтересів 16-ти громадян які отримали земельні ділянки у власність.

Колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції та вважає за необхідне зазначити наступне.

Так, спірним розпорядженням №880 було затверджено проект землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність для ведення особистого селянського господарства, надано у власність земельні ділянки - сільськогосподарські землі (піски), для ведення особистого селянського господарства.

Положеннями ст.22 Земельного кодексу України передбачено, що землями сільськогосподарського призначення визнаються землі, надані для виробництва сільськогосподарської продукції, здійснення сільськогосподарської науково-дослідної та навчальної діяльності, розміщення відповідної виробничої інфраструктури або призначені для цих цілей.

До земель сільськогосподарського призначення належать: сільськогосподарські угіддя (рілля, багаторічні насадження, сіножаті, пасовища та перелоги); несільськогосподарські угіддя (господарські шляхи і прогони, полезахисні лісові смуги та інші захисні насадження, крім тих, що віднесені до земель лісогосподарського призначення, землі під господарськими будівлями і дворами, землі тимчасової консервації тощо).

Землі сільськогосподарського призначення передаються у власність та надаються у користування, зокрема, громадянам - для ведення особистого селянського господарства, садівництва, городництва, сінокосіння та випасання худоби, ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

З аналізу наведених положень можна дійти висновку, що громадянам для ведення особистого селянського господарства можуть бути виділені земельні ділянки виключно за категорією - землі сільськогосподарського призначення.

В той же час, згідно до ст.65 ЗК України землями промисловості, транспорту, зв'язку, енергетики, оборони та іншого призначення визнаються земельні ділянки, надані в установленому порядку підприємствам, установам та організаціям для здійснення відповідної діяльності.

З матеріалів справи вбачається, що розпорядженням голови РДА "Про надання дозволу на збір матеріалів погодження розташування об'єкту" від 16 травня 2002 року №270 ТОВ надано дозвіл на проведення геологічного вивчення надр на площі 50 га та збір матеріалів погодження розміщення кар'єру по видобутку піску із земель державної власності, що знаходяться за межами с.Подокалинівка Цюрупинського району.

В подальшому позивачу Міністерством охорони навколишнього природного середовища України було видано спеціальний дозвіл на користування надрами (видобування піску) №4250 від 12 квітня 2007 року.

З метою реалізації вказаних рішень та з урахуванням висновків міжвідомчої комісії 27 травня 2008 року був складений акт №2 "Про передачу Подокалинівського родовища піску (ділянка північна) Цюрупинського району Херсонської області", відповідно до якого позивачу було передане Подокалинівське родовище будівельних пісків у промислове освоєння (т.1 а.с. 6-8).

Таким чином, з зазначеного вбачається, що земельна ділянка, більша частина якої була передана у власність громадян спірним розпорядженням №880, на момент його прийняття 30 грудня 2009 року була фактично передана ТОВ з метою промислового освоєння останнім, тобто не була вільною.

Відповідно до п.а) ч.3 ст.122 ЗК України районні державні адміністрації на їх території передають земельні ділянки із земель державної власності у власність або у користування у межах сіл, селищ, міст районного значення для всіх потреб та за межами населених пунктів для сільськогосподарського використання.

З аналізу вказаної норми вбачається, що надання земель за межами населених пунктів для сільськогосподарського використання відноситься до повноважень районних державних адміністрацій.

Разом з тим, вказані повноваження не є абсолютними і обмежуються положеннями ЗК України.

Так, згідно п.а) ч.1 ст.17 ЗК України до повноважень місцевих державних адміністрацій у галузі земельних відносин належить розпорядження землями державної власності в межах, визначених цим Кодексом.

Також, ч.5 ст.116 ЗК України передбачено, що надання у користування земельної ділянки, що перебуває у власності або у користуванні, провадиться лише після вилучення (викупу) її в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Таким чином, відповідно до вказаних норм, районні державні адміністрації на їх території наділені повноваженнями щодо розпорядження вільними земельними ділянками із земель державної власності (в тому числі і щодо передачі у власність або у користування вільних земельних ділянок за межами населених пунктів для сільськогосподарського використання).

Одночасно, ЗК України не наділяє районні державні адміністрації повноваженнями на розпорядження земельними ділянками із земель державної власності (в тому числі і щодо передачі у власність або у користування вільних земельних ділянок за межами населених пунктів для сільськогосподарського використання), які не є вільними.

З урахуванням викладеного та з огляду на вищезазначені обставини щодо отримання позивачем права на видобуток корисних копалин на відповідній земельній ділянці, в межах якої перебувають спірні ділянки, та передачу цього родовища позивачу, колегія суддів приходить до висновку, що спірні земельні ділянки станом на час передачі не мали статусу вільних у розумінні ч.5 ст.116 ЗК України, а тому і РДА не мала законодавчо визначених повноважень на розпорядження цими землями та прийняття спірного розпорядження №880 від 30 грудня 2009 року.

Крім цього, як було зазначено вище, спірним розпорядженням №880 від 30 грудня 2009 року громадянам були надані у власність земельні ділянки, які знаходяться в межах Подокалинівського родовища пісків, яке на момент прийняття спірного розпорядження зареєстровано у Державному кадастрі родовищ та проявів корисних копалин України (а.с. 59).

Згідно ч.1 ст.18 Кодексу Про надра України надання земельних ділянок для потреб, пов`язаних з користуванням надрами, провадиться в порядку, встановленому земельним законодавством України.

Згідно ч.2 цієї статті земельні ділянки для користування надрами, надаються користувачам надр після одержання ними спеціальних дозволів на користування надрами чи гірничих відводів.

Положеннями ч.3, 7 ст.122 ЗК України передбачено, що районні державні адміністрації на їх території передають земельні ділянки із земель державної власності у власність або у користування у межах сіл, селищ, міст районного значення для всіх потреб та за межами населених пунктів для: сільськогосподарського використання; ведення водного господарства, крім випадків, передбачених частиною сьомою цієї статті; будівництва об'єктів, пов'язаних з обслуговуванням жителів територіальної громади району (шкіл, закладів культури, лікарень, підприємств торгівлі тощо), крім випадків, визначених частиною сьомою цієї статті.

Кабінет Міністрів України передає земельні ділянки із земель державної власності у власність або у користування у випадках, визначених статтями 149, 150 цього Кодексу.

В той же час, відповідно до ч.4 цієї статті обласні державні адміністрації передають земельні ділянки на їх території із земель державної власності у власність або у користування у межах міст обласного значення та за межами населених пунктів для всіх потреб, крім випадків, визначених частинами третьою, сьомою цієї статті.

Таким чином, враховуючи, що спірні землі підлягали використанню для видобування корисних копалин (піску), що підтверджується розпорядженням голови РДА "Про надання дозволу на збір матеріалів погодження розташування об'єкту" від 16 травня 2002 року №270, розпорядженням голови Цюрупинської райради №75 від 25 травня 2004 року "Про надання погодження на розробку родовищ корисних копалин місцевого значення" (т.1 а.с. 209), спеціальним дозволом на користування надрами (видобування піску) №4250 від 12 квітня 2007 року, актом від 27 травня 2008 року №2, колегія суддів приходить до висновку, що розпорядження даними землями ЗК України віднесено до компетенції обласної державної адміністрації, а не районної державної адміністрації, у зв`язку з чим спірне розпорядження відповідача №880 від 30 грудня 2009 року не може вважатися законним як таке, що прийняте поза межами повноважень.

З урахуванням викладеного, колегія суддів приходить до висновку, що спірне розпорядження РДА №880 від 30 грудня 2009 року прийняте не на підставі, не у межах повноважень та не у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, необґрунтовано, без урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття спірного рішення, а тому є протиправним та таким, що підлягає скасуванню.

Отже, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції при ухвалені постанови припустився порушень норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, у зв'язку з чим судове рішення підлягає скасуванню з постановленням по справі нової постанови про задоволення позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 195, 197, 198, 202, 205, 207, 254 КАС України, суд -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Південноукраїнський пісок" - задовольнити.

Постанову Херсонського окружного адміністративного суду від 18 серпня 2015 року - скасувати та прийняти нову постанову, якою позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Південноукраїнський пісок" до Цюрупинської районної державної адміністрації Херсонської області, треті особи - Державна служба геології та надр України, Херсонська обласна державна адміністрація про визнання протиправним та скасування розпорядження - задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати розпорядження голови Цюрупинської районної державної адміністрації Херсонської області від 30 грудня 2009 року за №880 "Про надання земельних ділянок у власність для ведення особистого селянського господарства".

Стягнути з Цюрупинської районної державної адміністрації Херсонської області () на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Південноукраїнський пісок" () судовий збір в розмірі 80 (вісімдесят) грн. 40 коп.

Постанова апеляційного суду набирає чинності через п'ять днів після направлення їх копій особам, які беруть участь у справі, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів після набрання законної сили судовим рішенням суду апеляційної інстанції.

Головуючий: А.Г. Федусик
Суддя: Суддя: Л.Є. Зуєва О.А. Шевчук