Справа № 265/5744/15-а
Суддя: Шишов Олег Олексійович
Дата ухвалення: 2016-03-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Головуючий у 1 інстанції - Копилова Л.В.
Суддя-доповідач - Шишов О.О.
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 березня 2016 року справа №265/5744/15-а

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Донецький апеляційний адміністративний суд колегією суддів у складі: головуючого судді Шишова О.О., суддів Сіваченка І.В., Чебанова О.О., при секретарі судового засідання Куленко О.Д., за участю представника відповідача-1 Майстренко Н.В. (на підставі довіреності) розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3 на постанову Орджонікідзевського районного суду м.Маріуполя від 11 січня 2016 р. у справі № 265/5744/15-а (головуючий І інстанції Копилова Л.В.) за позовом ОСОБА_3 до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, Управління Пенсійного фонду України в Орджонікідзевському районі м.Маріуполя Донецької області про визнання дій, бездіяльності неправомірними та відшкодування матеріальної і моральної шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3.(далі позивач, апелянт) звернувся до Орджонікідзевського районного суду м.Маріуполя Донецької області з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (далі відповідач -1), Управління Пенсійного фонду України в Орджонікідзевському районі м.Маріуполя Донецької області (далі відповідач-2) визнати неправомірною бездіяльність відповідачів щодо не розгляду його звернень за період з лютого 2014 року по 25 серпня 2015 року в порядку ст.ст.14,15 Закону України «Про звернення громадян», зобов'язати відповідачів розглянути його звернення в такому порядку, принести йому вибачення таким же методом і способом як і заподіяні приниження та стягнути матеріальну шкоду в розмірі, який відповідає його статусу інваліда І групи ВВВ в розмірі невиплаченого відповідачами боргу в сумі 15 655,14 грн. та моральну шкоду в розмірі одного мінімального розміру прожиткового мінімуму - соціального стандарту для цієї категорії в сумі 3 796 грн. з кожного.

В обґрунтування заявлених вимог вказував на те, що йому з 20.06.1990 року внаслідок отриманих травм в 1985,1989 та 1990 роках при виконанні службових обов'язків військової служби в МВС СРСР призначена пенсія. На підставі матеріалів пенсійної справи, довідки про інвалідність йому видано посвідчення встановленого зразка інваліда І групи ВВВ, за яким він має право користуватися пільгами, встановленими законодавством СРСР для інвалідів Великої Вітчизняної Війни. Однак, відповідачі незважаючи на рішення Вищого адміністративного суду України від 16 січня 2014 року відмовилися виплачувати йому мінімальну пенсію, як інваліду І групи ВВВ у розмірі державою гарантованого мінімального стандарту -4 мінімальних пенсій за віком.

Після того, як його пенсійну справу в письмовому та електронному вигляді передали з МВС до відповідачів, останні відмовилися визнавати те, що пенсія йому призначена по інвалідності отриманій при виконанні обов'язків військової служби в МВС, а стали поширювати, що він є одержувачем пенсії І групи інвалідності, що істотно вплинуло на його права. Крім цього, факт того, що він є інвалідом І групи ВВВ встановлено рішенням суду за посвідченням НОМЕР_2, однак у нього це посвідчення забрали і видали дублікат НОМЕР_1.

Оскільки в суперечках між ним та органами державної влади було встановлено, що він є інвалідом І групи ВВВ і має право на звернення і їх розгляд у порядку частини 2 ст.15 Закону України «Про звернення громадян», то через це він також звернувся до відповідачів про розгляд його звернень в цьому ж порядку. Суди своїми рішеннями зобов'язали і прокуратуру Орджонікідзевського району м.Маріуполя і Маріупольську міську раду його звернення як інваліда І групи ВВВ розглядати відповідно до ч.2 ст.15 Закону України «Про звернення громадян». При цьому, відповідачі на його прохання пояснювали, що за результатами перевірок встановлено, що він народився вже після закінчення війни 1941-1945 рр. і тому не міг брати участь в даний період в бойових діях, які дають право на посвідчення інваліда І групи та відповідні пільги, а у них він отримує пенсію інваліда І групи військовослужбовця.

Приниженням і образами його відповідачами порушуються його моральні та матеріальні права на мінімальну пенсію, житлову площу.

Постановою Орджонікідзевського районного суду м.Маріуполя від 11 січня 2016 року в задоволенні адміністративного позову ОСОБА_3 до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, Управління Пенсійного фонду України в Орджонікідзевському районі м.Маріуполя Донецької області про визнання дій, бездіяльності неправомірними та відшкодування матеріальної і моральної шкоди - було відмовлено.

Відмовляючи в задоволенні адміністративного позову суд першої інстанції виходив з того, що законодавець при визначенні осіб, які підпадають під поняття "інваліди війни" та при призначенні пільг зазначеним особам використовує термін "інваліди війни" та "прирівняним до них особам". Крім того, зазначає, що відповідач діяв відповідно до норм Закону України "Про звернення громадян".

Не погодившись з таким рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій зазначив, що суд першої інстанції не повно з'ясував обставини, що мають значення для справи та виніс постанову з порушенням процесуального права. Просить скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Представник відповідача у судовому засіданні зауважила, що суд першої інстанції прийняв рішення з дотримання норм матеріального та процесуального права. Просила залишити апеляційну скаргу без задоволення а постанову суду першої інстанції без змін.

Позивач у судове засідання не з'явився, про дату, час і місце апеляційного розгляду повідомлений належним чином, а саме відповідно до штрихкодового інентифікатора 8880 позивача повідомлено повторно про надходження на його адресу поштового відправлення за номером 880 (від ДААС). Відповідно до ч.11 ст.35 Кодексу адміністративного судочинства України колегія суддів вважає можливим розглянути справу у відсутність позивача.

Представник відповідача-2 у судове засідання не з'явився, про дату, час і місце апеляційного розгляду повідомлений належним чином.

Заслухавши доповідь судді - доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів встановила наступне.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що позивач перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного Фонду України в Донецькій області та отримує пенсію по інвалідності І групи, яка призначена йому за нормами Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших категорій громадян».

З матеріалів справи вбачається, що на звернення позивача щодо надання інформації, за період з 01.02.2015 року по 07.07.2015 року головним управлінням на його адресу було направлено 8 відповідей.

Відповіді на звернення, які надходили на ім'я начальника управління Пенсійного фонду України в Орджонікідзевському районі м.Маріуполя, підготовлені головним управлінням від 20.03.2015 року № 1181/04, від 15.05.2015 року № 2684/04; відповіді головного управління за дорученням прокуратури Орджонікідзевського району м.Маріуполя від 13.05.2015 року № 167-А-01; прокуратури Донецької області від 13.05.2015 року № 176-А-10, від 12.06.2015 року №232-А-10; виконкому Маріупольської міської ради від 23.06.2015 року № 287-А-09; Донецької обласної державної адміністрації від 27.04.2015 року № 125-А-01, від 28.05.2015 року №201-А-08.

Колегія суддів має зазначити, що в даному випадку проаналізувавши зміст позовної заяви спірним питанням є відповідь головного управління за дорученням прокуратури Орджонікідзевського району м.Маріуполя від 13.05.2015 року № 167-А-01, яким нібито його принизили та відшкодувати матеріальну шкоду в розмірі, який відповідає його статусу інваліда І групи ВВВ в розмірі невиплаченого відповідачами боргу в сумі 15 655,14 грн. та моральну шкоду в розмірі одного мінімального розміру прожиткового мінімуму - соціального стандарту для цієї категорії в сумі 3 796 грн. з кожного.

Згідно ст.15 Закону України "Про звернення громадян" органи державної влади, місцевого самоврядування та їх посадові особи, керівники та посадові особи підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об'єднань громадян, до повноважень яких належить розгляд заяв (клопотань), зобов'язані об'єктивно і вчасно розглядати їх, перевіряти викладені в них факти, приймати рішення відповідно до чинного законодавства і забезпечувати їх виконання, повідомляти громадян про наслідки розгляду заяв (клопотань).

Заяви (клопотання) Героїв Радянського Союзу, Героїв Соціалістичної Праці, інвалідів Великої Вітчизняної війни розглядаються першими керівниками державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій особисто.

Відповідь за результатами розгляду заяв (клопотань) в обов'язковому порядку дається тим органом, який отримав ці заяви і до компетенції якого входить вирішення порушених у заявах (клопотаннях) питань, за підписом керівника або особи, яка виконує його обов'язки.

Рішення про відмову в задоволенні вимог, викладених у заяві (клопотанні), доводиться до відома громадянина в письмовій формі з посиланням на Закон і викладенням мотивів відмови, а також із роз'ясненням порядку оскарження прийнятого рішення.

Відповідно до ст.18 Закону України "Про звернення громадян" громадянин, який звернувся із заявою чи скаргою до органів державної влади, місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об'єднань громадян, засобів масової інформації, посадових осіб, має право:

- особисто викласти аргументи особі, що перевіряла заяву чи скаргу, та брати участь у перевірці поданої скарги чи заяви;

- знайомитися з матеріалами перевірки;

- подавати додаткові матеріали або наполягати на їх запиті органом, який розглядає заяву чи скаргу;

- бути присутнім при розгляді заяви чи скарги;

- користуватися послугами адвоката або представника трудового колективу, організації, яка здійснює правозахисну функцію, оформивши це уповноваження у встановленому законом порядку;

- одержати письмову відповідь про результати розгляду заяви чи скарги;

- висловлювати усно або письмово вимогу щодо дотримання таємниці розгляду заяви чи скарги;

- вимагати відшкодування збитків, якщо вони стали результатом порушень встановленого порядку розгляду звернень.

Органи державної влади і місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації незалежно від форм власності, об'єднання громадян, засоби масової інформації, їх керівники та інші посадові особи в межах своїх повноважень зобов'язані на прохання громадянина запрошувати його на засідання відповідного органу, що розглядає його заяву чи скаргу та інше (ст. 19 Закону України "Про звернення громадян").

Згідно ст.20 Закону України "Про звернення громадян" звернення розглядаються і вирішуються у термін не більше одного місяця від дня їх надходження, а ті, які не потребують додаткового вивчення, - невідкладно, але не пізніше п'ятнадцяти днів від дня їх отримання. Якщо в місячний термін вирішити порушені у зверненні питання неможливо, керівник відповідного органу, підприємства, установи, організації або його заступник встановлюють необхідний термін для його розгляду, про що повідомляється особі, яка подала звернення. При цьому загальний термін вирішення питань, порушених у зверненні, не може перевищувати сорока п'яти днів.

На обгрунтовану письмову вимогу громадянина термін розгляду може бути скорочено від встановленого цією статтею терміну.

Звернення громадян, які мають встановлені законодавством пільги, розглядаються у першочерговому порядку.

Відповідно до ст.22 Закону України "Про звернення громадян" керівники та інші посадові особи органів державної влади, місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об'єднань громадян зобов'язані проводити особистий прийом громадян.

Прийом проводиться регулярно у встановлені дні та години, у зручний для громадян час, за місцем їх роботи і проживання. Графіки прийому доводяться до відома громадян.

Порядок прийому громадян в органах державної влади, місцевого самоврядування, на підприємствах, в установах, організаціях незалежно від форм власності, об'єднаннях громадян визначається їх керівниками.

Усі звернення громадян на особистому прийомі реєструються. Якщо вирішити порушені в усному зверненні питання безпосередньо на особистому прийомі неможливо, воно розглядається у тому ж порядку, що й письмове звернення. Про результати розгляду громадянину повідомляється письмово або усно, за бажанням громадянина.

Статтею 15 Закону України «Про звернення громадян» першими керівниками державних органів, органів місцевого самоврядування розглядаються особисто заяви від Героїв Радянського Союзу, Героїв Соціалістичної Праці, інвалідів Великої Вітчизняної Війни.

Позивач отримав інвалідність під час виконання службових обов'язків у 1990 році, тому є особою прирівняною до інвалідів війни, оскільки безпосередньо не приймав участь у бойових діях під час Великої Вітчизняної Війни, тому його вимога щодо розгляду звернення першим керівником є безпідставною.

Вищезазначене повністю спростовує доводи апелянт, та підтверджує правильні висновки суду першої інстанції, що головним управлінням була надана відповідь відповідно до вимог закону України «Про звернення громадян».

Крім того, колегія суддів звертає увагу апелянта на те, що апелянту надавались роз'яснення щодо виконання постанови Вищого адміністративного суду України від 10.01.2014 року № 2-а/78/11/0538 щодо проведення перерахунку та виплати пенсії відповідно до статті 22 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

Зазначена постанова головним управлінням виконана у межах покладених зобов'язань. Пенсія по інвалідності позивачу, встановлена у розмірі, який визначено згідно з рішенням суду у розмірі 400 % мінімальної пенсії за віком - інвалідам війни І групи.

З приводу позовних вимог щодо стягнення моральної шкоди, колегія суддів відноситься критично, виходячи з наступного. Відповідно до п.4 постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди №4 від 31 березня 1995 року та відповідно до ст.137 Цивільно-процесуального кодексу України у позовній заяві про відшкодування морально шкоди має бути зазначено , в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю ії заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується. Позивач відповідні докази до суду не надав.

Щодо посилань апелянта на норми ч. 1 ст. 72 Кодексу адміністративного судочинства України відносно того, що рішенням Донецького окружного адміністративного суду по справі № 2а-0570/13953/2011 від 10.10.2011 року встановлено, що позивач є інвалідом I групи Великої Вітчизняної війни, колегія суддів зазначає, що зазначеним вище рішенням статус позивача як інваліда першої групи Великої Вітчизняної війни не встановлювався.

Згідно ст.18 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" ветеранам війни вручаються посвідчення та нагрудні знаки. Порядок виготовлення та видачі посвідчень і знаків встановлюється Кабінетом Міністрів України та міжнародними договорами, в яких бере участь Україна.

Положення про порядок видачі посвідчень і нагрудних знаків ветеранів війни, затверджене постановою Кабінету Міністрів України від 12 травня 1994 р. № 302, регулює правила видачі посвідчень і нагрудних знаків ветеранам війни.

Згідно п.2 зазначеного Положення посвідчення є документом, що підтверджує статус ветеранів війни та інших осіб, на яких поширюється чинність Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", на основі котрого надаються відповідні пільги і компенсації.

З посвідчення позивача вбачається, що останній є інвалідом I групи та має право на пільги, встановлені законодавством СССР і союзних республік для інвалідів Вітчізняної війни (а.с. 6,7).

Тобто, статус позивача встановлено посвідченням.

Статтею 200 КАС України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Зважаючи на наведене, судова колегія дійшла висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, та ухвалено судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. У зв'язку з викладеним доводи апеляційної скарги не приймаються до уваги, тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення а постанову суду першої інстанції без змін.

В повному обсязі ухвалу виготовлено 02 березня 2016 року.

Керуючись статтями 24, 160, 167, 184, 195, 196, 197, 198, 200, 205, 206, 211, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 на постанову Орджонікідзевського районного суду м.Маріуполя від 11 січня 2016 р. у справі № 265/5744/15-а - залишити без задоволення.

Постанову Орджонікідзевського районного суду м.Маріуполя від 11 січня 2016 р. у справі № 265/5744/15-а -залишити без змін.

На підставі частини 3 статті 160 Кодексу адміністративного судочинства України складення рішення у повному обсязі відкласти на строк - до 5 днів.

Ухвала суду апеляційної інстанції за наслідками перегляду набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом 20 днів з дня її складення в повному обсязі.

Колегія суддів : О.О.Шишов

І.В.Сіваченко

О.О.Чебанов