Справа № 826/8265/15
Суддя: Петрик І.Й.
Дата ухвалення: 2016-02-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 826/8265/15 Головуючий у 1-й інстанції: Літвінова А.В.
Суддя-доповідач: Петрик І.Й.
ПОСТАНОВА

Іменем України

29 лютого 2016 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді: Петрика І.Й.
Суддів:Борисюк Л.П.,
Собківа Я.М.,
При секретарі:Шевчук К.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «У Хромого Пола» на постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 21 жовтня 2015 року у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «У Хромого Пола» до Державної податкової інспекції у Подільському районі Головного управління ДФС у м. Києві про скасування податкового повідомлення-рішення, -

В С Т А Н О В И В:

Товариство з обмеженою відповідальністю «У Хромого Пола» звернулось до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до державної податкової інспекції у Подільському районі головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 27.11.2014 №.

Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 21 жовтня 2015 року в задоволені позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з постановою суду першої інстанції позивач звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нове рішення яким позовні вимоги задовольнити. В обґрунтування апеляційної скарги апелянт вказує, що судом першої інстанції неповно з'ясовано обставини, що мають значення для справи, судове рішення прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та доводи скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а постанова суду - скасуванню з ухваленням нового рішення у справі з таких підстав.

Згідно із п. 3 ч. 1 ст. 198, 202 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції суд апеляційної інстанції скасовує її та ухвалює нове рішення, якщо визнає, що судом першої інстанції порушено норми матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Як вбачається із матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, Державною податковою інспекцією у Подільському районі головного управління Міністерства доходів і зборів у місті Києві проведено позапланову документальну виїзну перевірку товариства з обмеженою відповідальністю «У Хромого Пола» з питань дотримання вимог податкового законодавства по взаємовідносинам з товариством з обмеженою відповідальністю «Лакшері Інвест» за період з 01.06.2014 по 30.06.2014.

Перевіркою встановлено порушення товариством з обмеженою відповідальністю «У Хромого Пола» пунктів 198.2, 198.3, 198.6 статті 198 Податкового кодексу України, що призвело до заниження податку на додану вартість на суму 200 370,00 грн.

За наслідками перевірки державною податковою інспекцією у Подільському районі головного управління Міністерства доходів і зборів у місті Києві складено акт від 10.11.2014 №6567/26-56-22-01-03/33348825 та прийнято податкове повідомлення-рішення від 27.11.2014 №, яким позивачеві визначено грошове зобов'язання із податку на додану вартість у розмірі 300 555,00 грн., у тому числі: 200 370,00 грн. - основний платіж, 100 185,00 грн. - штрафні (фінансові) санкції (штрафи).

Вважаючи вищезазначене податкове повідомлення-рішення необґрунтованим, а, відтак, таким, що підлягає скасуванню, позивач звернувся із позовом до суду.

Виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, беручи до уваги ту обставину, що обґрунтованість та законність прийняття податкового повідомлення-рішення відповідачем суду доведена, суд першої інстанції дійшов висновку про відмову в задоволенні позовних вимог.

Колегія суддів із таким висновком суду першої інстанції не погоджується із огляду на наступне.

Згідно з пп. «а» п. 198.1 ст. 198 ПК право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає зокрема у разі здійснення операцій з придбання товарів та послуг.

Згідно з пунктом 198.2 статті 198 Податкового кодексу України, датою віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг.

Для операцій із ввезення на митну територію України товарів датою віднесення сум податку до податкового кредиту є дата сплати податку за податковими зобов'язаннями згідно з пунктом 187.8 статті 187 цього Кодексу, а для операцій з постачання послуг нерезидентом на митній території України - дата складення платником податкової накладної за такими операціями, за умови реєстрації такої податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних.

Датою збільшення податкового кредиту орендаря (лізингоотримувача) для операцій фінансової оренди (лізингу) є дата фактичного отримання об'єкта фінансового лізингу таким орендарем.

Датою віднесення сум до податкового кредиту замовника з договорів (контрактів), визначених довгостроковими відповідно до пункту 187.9 статті 187 цього Кодексу, є дата фактичного отримання замовником результатів робіт (оформлених актами виконаних робіт) за такими договорами (контрактами).

Для товарів/послуг, постачання (придбання) яких контролюється приладами обліку, факт постачання (придбання) таких товарів/послуг засвідчується даними обліку.

При цьому згідно з п. 198.6 ст. 198 ПК не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними або оформлені з порушенням вимог чи не підтверджені митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з п. 201.11 ст. 201 цього Кодексу).

Пунктом 201.1 ст. 201 ПК визначено, що платник податку зобов'язаний надати покупцю (отримувачу) на його вимогу підписану уповноваженою платником особою та скріплену печаткою (за наявності) податкову накладну, яка, як встановлено п. 201.10 цієї ж статті є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Згідно із частини другої ст. 3 Закону України від 16.07.1999 №996-XIV «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» бухгалтерський облік є обов'язковим видом обліку, який ведеться підприємством та на даних якого ґрунтується, зокрема, податкова звітність.

Частиною першою ст. 9 цього Закону встановлено, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо безпосередньо після її закінчення. Частиною 2 визначено перелік обов'язкових реквізитів первинних документів: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Отже, формування податкового кредиту з ПДВ обумовлено придбанням товарів, робіт (послуг) з метою їх використання в межах господарської діяльності та реалізується за наявності в платника належно оформлених підтверджуючих проведення господарських операцій первинних документів і податкових накладних.

Як вбачається з акту перевірки державної податкової інспекції у Подільському районі головного управління Міністерства доходів і зборів у місті Києві від 10.11.2014 №6567/26-56-22-01-03/33348825, висновки щодо порушення позивачем приписів податкового законодавства зроблено з огляду на відсутність факту реальності господарських операцій між товариством з обмеженою відповідальністю «У Хромого Пола» та товариством з обмеженою відповідальністю «Лакшері Інвест» за договорами від 03.06.2014 №80-пл та 03.06.2014 №81-мл.

У відповідності до матеріалів справи, між товариством з обмеженою відповідальністю «У Хромого пола» (замовник) та товариством з обмеженою відповідальністю «Лакшері Інвест» (виконавець) укладено договір від 03.06.2014 №80-пл, відповідно до якого замовник доручає, а виконавець бере на себе зобов'язання за вимогою замовника надати поліграфічні послуги та передати готову поліграфічну продукцію замовнику, а замовник зобов'язується прийняти послуги і продукцію та оплатити їх.

Під послугами в тексті даного договору необхідно розуміти поліграфічні послуги, перелік, кількість та вартість яких встановлюється сторонами в додатках до даного договору. Також в додатках вказується номенклатура та кількість поліграфічної продукції (пункт 1.2 договору).

Факт надання поліграфічних послуг та передачі продукції підтверджується відповідним чином оформленим актом, в якому фіксується об'єм та вартість наданих послуг. Вартість продукції включена в вартість наданих поліграфічних послуг (пункт 2.2 договору).

Згідно наявної у матеріалах справи копії додатку від 03.06.2014 до договору від 03.06.2014 №80-пл, сторонами узгоджено види, кількість та вартість виготовлення спеціальної поліграфії, у відповідності до якої послугами є виготовлення буклетів у кількості 50 000 шт. за ціною 351 000,00 грн. та виготовлення флаєрів у кількості 45 000 за ціною 131 220,00 грн.

На підтвердження виконання умов вищезазначеного договору, руху активів в процесі здійснення господарських операцій позивачем надано суду копії: договору від 03.06.2014 №80-пл; додатку від 03.06.2014 до договору від 03.06.2014 №80-пл; податкових накладних; актів здачі-прийняття робіт (надання послуг).

Як вбачається зі змісту акту перевірки, контролюючим органом зазначено, що ані в додатку до вказаного договору, ані у податкових накладних чи актах здачі-прийняття робіт (надання послуг) не зазначено тематику поліграфічної продукції. Також, до перевірки не надано зразків самої поліграфічної продукції, яка виготовлялася на замовлення товариства з обмеженою відповідальністю «У Хромого Пола» та будь-яких інших документів, що підтверджували б виконання робіт (надання послуг).

На спростування вказаних висновків контролюючого органу позивачем надано суду копії листівок, які, за твердженнями останнього, і були виконані товариством з обмеженою відповідальністю «Лакшері Інвест» на виконання умов договору від 03.06.2014 №80-пл.

Крім того, на запит Київського апеляційного адміністративного суду, ТОВ «Лакшері Інвест» пояснило, що 26.06.2014 між TOB «Лакшері Інвест» та TOB «У Хромого Пола» було укладено договір про надання поліграфічних послуг № 80-пл. Сторонами було узгоджено кількість та ціна таких буклетів. По договору TOB «Лакшері Інвест» зобов'язувалося надрукувати буклети та флаєри по макету. Макет було отримано на DVD-диску від представника TOB «У Хромого Пола». На диску містилися графічні зображення для друку. TOB «Лакшері Інвест» було виготовлено погоджену кількість флаєрів та буклетів та передано TOB «У Хромого Пола». Флаєри транспортувалися за допомогою власного автомобільного транспорту директора.

На підтвердження вказаного, контрагентом надано копію DVD-диску з макетами поліграфічної продукції, акту про надання поліграфічних послуг та ін.

Як вбачається з матеріалів справи, між товариством з обмеженою відповідальністю «У Хромого Пола» (замовник) та товариством з обмеженою відповідальністю «Лакшері Інвест» (виконавець) укладено договір від 03.06.2014 №81-мл, відповідно до якого виконавець приймає на себе зобов'язання про надання послуг мерчандайзингу торгівельної мережі, а замовник зобов'язується прийняти та сплатити належним чином рахунки за виконання послуг.

Згідно пунктів 3.1 та 3.2 договору, виконавець зобов'язаний на запит замовника, але не частіше одного разу на місяць надавати звіти, що передбачені пунктом 1.2 чинного договору (в електронному вигляді на електронну пошту клієнта). При відсутності зауважень з боку замовника по якості наданих послуг звіт не надається. Належне виконання послуг виконавцем підтверджується підписанням замовником актів про надання послуг, що надаються виконавцем.

Згідно з додатком від 03.06.2014 до договору від 03.06.2014 №81-мл, сторони погодили перелік послуг, місце проведення та період надання послуг.

На підтвердження виконання умов вищезазначеного договору, руху активів в процесі здійснення господарських операцій позивачем надано суду копії: договору від 03.06.2014 №81-мл; додатку від 03.06.2014 до договору від 03.06.2014 №81-мл; податкових накладних; актів здачі-прийняття робіт (надання послуг).

Для повного та всебічного з'ясування обставин справи, судом направлено запит до ТОВ «Лакшері Інвест з вимогою надати суду належним чином завірені копії звітів та будь-яких інших документів щодо виконання робіт (послуг) по договору про надання послуг мерчендайзингу від 03.06.2014 № 81-мл та пояснення щодо того, яким чином здійснювався допуск представників ТОВ «Лакшері Інвест» до торгівельних точок та щодо розбіжностей в датах підписання договору та відкриття рахунку.

ТОВ «Лакшері Інвест» на виконання вимог суду, надало відповідні пояснення, а саме: «в період з 26.06.2014 по 30.06.2014 TOB «Лакшері Інвест» було надано послуги в повному обсязі. За результатами наданих послуг сторонами було підписано Акти здачі-приймання робіт (надання послуг) по ресторанах. Звіти про виконанні послуги на магазинах не передавалися TOB «У Хромого Пола», оскільки у замовника не було зауважень до роботи та результату.»

ТОВ «Лакшері Інвест» надало суду копії звітів про проведені заходи у місцях продажу, які складалися з метою належного виконання умов договору.

ТОВ «Лакшері Інвест», у відповідь на запит суду, пояснило, що допуск представників здійснювався в наступному порядку: директор отримував замовлення в телефонному режимі від працівників TOB «У Хромого Пола» з інформацією про кількість осіб, день та ресторан, де потрібні фахівці з мерчандайзингу. Директор в свою чергу озвучував ідентифікаційні дані (П.І.Б.. тел..) осіб, які будуть направлені в ресторан. Після отримання такого замовлення, директор направляв необхідну кількість людей. Для ідентифікації, представнику TOB «Лакшері Інвест» необхідно було мати будь-який документ, що посвідчує особу.

З огляду на зазначене, позивачем надано усі документи, що передбачені договором та повинні складатись згідно його умов.

Щодо висновків суду першої інстанції про відсутність доказів, а саме: виписки з банківського рахунку позивача та/або платіжних доручень, колегія суддів зазначає наступне.

Позивачем на підтвердження оплати послуг за договорами надано документи, що підтверджують розрахунки по договорах із ТОВ «Лакшері Інвест», а саме: на виконання умов договору ТОВ «Лакшері Інвест» було виписано векселі в оплату виконаних послуг, що підтверджується копіями актів приймання-передачі векселів АА № 2782286 та АА № 2782285.

В подальшому такі векселі були погашені у зв'язку із пред'явленням, що підтверджується копією акту пред'явлення № АП 10/03/5-1 від 10.03.2015 та копією платіжного доручення від 10.03.2015 № 1209. Векселі були отримані назад, підтвердженням чого є їх копії.

Крім того, у відповідь на запит, ТОВ «Лакшері Інвест» повідомило, що оплату за договорами було проведено шляхом видачі простого векселя. В подальшому ці векселі були передані іншому підприємству.

Що стосується тверджень податкового органу про те, що банківський рахунок товариства з обмеженою відповідальністю «Лакшері Інвест», зазначений у договорах про надання послуг від 03.06.2014 №81-мл та №80-пл, був відкритий лише 25.06.2014 року, в той час як договори були укладені 03.06.2014 року, що говорить про те, що договір укладений виключно для здійснення вигляду господарської операції, колегія суддів зазначає наступне.

ТОВ «Лакшері Інвест» на запит Київського апеляційного адміністративного суду повідомило, що проекти договорів, додаткових угод та первинні документи готувалися TOB «Лакшері Інвест». У договорах, додатках та первинних документах із TOB «У Хромого Пола» було зроблено помилку в даті договору, замість 26.06.2014 було вказано 03.06.2014. Договір було підписано сторонами 26.06.2014. Послуги надавалися за період з 26.06.2014 по 30.06.2014. В договорах, додатках та первинних документах в реквізитах TOB «Лакшері Інвест» вказано рахунок в ПАТ «Банк Велес». Даний рахунок було відкрито лише 25.06.2014. Тому договори, додаткові угоди та первинні документи були підписані 26.06.2014.

Отже, на підтвердження виконання вказаних правочинів (договорів) надавались первинні бухгалтерські документи, які повністю відповідають вимогам, встановлених до первинних документів, які пред'являються п. 2 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» та п. 2 Положення про документальне - забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 № 88.

Крім того, ТОВ «Лакшері Інвест» на виконання вимог запиту суду надало первинні документи по господарським взаємовідносинам із позивачем, які повністю підтверджують реальність вчинених господарських операцій по договорам №80-пл, №81-мл.

Колегією суддів встановлено, що ТОВ «У Хромого Пола» під час перевірки надало відповідачу в повному обсязі всі первинні документи, які підтверджують факт здійснення господарських операцій по придбанню та оплаті поліграфічних послуг та послуг мерчандайзингу.

Крім того, спірний Акт перевірки не містить претензій щодо правильності оформлення документів первинного бухгалтерського обліку, і відповідач не ставить під сумнів правильність здійснення товариством розрахунку з податкового кредиту за первинними документами податкового і бухгалтерського обліку.

Колегія суддів зазначає, що лише достовірне встановлення в ході судового розгляду на підставі належних доказів факту узгодженості дій платника податків з недобросовісним постачальником з метою незаконного отримання податкових вигод або його обізнаності з такими діями постачальника чи сприяння ухиленню постачальником товару від виконання податкових зобов'язань може слугувати підставою для відмови у праві на податковий кредит. При цьому такі висновки не можуть ґрунтуватися на припущеннях, а можуть ґрунтуватися лише на належних, достатніх, а також тих доказах, які одержані з дотриманням закону.

Аналогічна позиція викладена в ухвалі Вищого адміністративного суду від 18.09.2013р. №К/800/12057/13 (справа №1570/1330/2012).

Згідно пунктів 36.1, 36.5 статті 36, пункту 38.1 статті 38, пункту 44.1 статті 44, пункту 47.1 статті 47, пункту 49.2 статті 49 Податкового кодексу України, обчислення, декларування та/або сплата суми податку та збору є персональним податковим обов'язком кожного окремого платника податків, який і несе відповідальність за невиконання або неналежне виконання податкового обов'язку. Тобто, платник податку несе самостійну відповідальність за порушення ним правил ведення податкового обліку. Зазначена відповідальність стосується кожного окремого платника податку і не може автоматично поширюватись на третіх осіб, в тому числі і на його контрагентів.

Отже, формування суб'єктом господарювання податкового кредиту та валових витрат не може ставитись у пряму залежність від додержання податкової дисципліни третіми особами, законодавство України не ставить в залежність виникнення у платника податку на додану вартість права на податковий кредит від дотримання вимог податкового законодавства іншим суб'єктом господарювання. Якщо контрагент не виконав свого зобов'язання по сплаті податку до бюджету, то це тягне відповідальності та негативні наслідки саме щодо цієї особи. Зазначена обставина не є підставою для позбавлення платника податку права на відшкодування податку на додану вартість, якщо останній виконав усі передбачені законом умови щодо отримання такого відшкодування та має всі документальні підтвердження розміру свого податкового кредиту.

Тому, в разі не встановлення податковим органом наявності замкнутої схеми руху коштів, яка б могла свідчити про узгодженість дій платника податків та його постачальника для одержання платником незаконної податкової вигоди, останній не може зазнавати негативних наслідків діянь інших осіб, що перебувають поза межами його впливу.

Також необхідно зазначити, що і практика Європейського суду з прав людини, яка відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є джерелом права, свідчить про те, якщо державні органи мають інформацію про зловживання в системі оподаткування конкретною компанією, вони повинні застосовувати відповідні заходи саме до цього суб'єкта, а не розповсюджувати негативні наслідки на інших осіб при відсутності зловживання з їх боку (Рішення Європейського суду з прав людини від 09.01.2007р. у справі «І'нтерсплав проти України»).

Колегія суддів також зазначає, що відповідачем не надано судового рішення, яке б набрало законної сили, прийнятого в порядку ст. 551 Господарського кодексу України щодо встановлення підробної реєстрації контрагентів, втрачених документів або реєстрацію на осіб, які не мали наміру провадити фінансово-господарську діяльність або реалізовувати повноваження, а також не наданого судового рішення в порядку ст. 234 Цивільного кодексу України щодо фіктивності правочинів між позивачем та його контрагентами.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідачем не спростовано доводів позивача та доказів, наявних у матеріалах справи, які доводять товарність та реальність господарських операцій між позивачем та контрагентом.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що операції позивача з контрагентом здійснені в межах господарської діяльності, є реальними, відповідають дійсному економічному змісту та підтверджуються необхідними документами, що є свідченням добросовісності позивача при здійсненні вказаних операцій.

У зв'язку з вищевикладеним, колегія суддів дійшла висновку про те, що судом першої інстанції при ухваленні постанови було порушено норми матеріального та процесуального права, а висновок суду першої інстанції про те, що позовні вимоги не підлягають задоволенню є помилковим.

Доводи апеляційної скарги спростовують висновки суду першої інстанції, тому вбачаються підстави для скасування постанови суду першої інстанції та ухвалення нової постанови про задоволення позовних вимог.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 160, 196, 198, 202, 205, 207, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «У Хромого Пола» на постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 21 жовтня 2015 року задовольнити.

Постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 21 жовтня 2015 року скасувати та ухвалити нову постанову, якою позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «У Хромого Пола» задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Подільському районі Головного управління ДФС у м. Києві від 27.11.2014 № .

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня складання в повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України в порядку ст. 212 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя: І.Й. Петрик

Судді: Л.П. Борисюк

Я.М. Собків

Головуючий суддя Петрик І.Й.

Судді: Собків Я.М.

Борисюк Л.П.