Справа № 2а/1270/2761/2012
Суддя: Прокопенко О.Б.
Дата ухвалення: 2016-02-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 лютого 2016 року м. Київ

Колегія суддів Судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України у складі:

головуючогоПрокопенка О.Б.,
суддів:Волкова О.Ф., Гриціва М.І., Кривенди О.В., Маринченка В.Л., Панталієнка П.В., Самсіна І.Л., Терлецького О.О.,
при секретарі судового засідання Ключник А.Ю.,

за участю представника відповідача - Павловича Д.М., -

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом виробничо-промислового приватного підприємства «Нафтопродукт і К» (далі - Підприємство) до Алчевської об'єднаної державної податкової інспекції Луганської області (правонаступником якої є Алчевська об'єднана державна податкова інспекція Головного управління Державної фіскальної служби України у Луганській області; далі - Інспекція) про визнання протиправними дій щодо проведення перевірки, складання акта перевірки та визнання протиправним податкового повідомлення-рішення,

в с т а н о в и л а:

У квітні 2012 року Підприємство звернулося з позовом до Інспекції, в якому після неодноразових уточнень просило визнати протиправними дії Інспекції щодо проведення перевірки, складання акта перевірки від 25 січня 2012 року № 176/236/31142393 (далі - Акт перевірки) та визнати протиправним податкове повідомлення-рішення від 26 січня 2012 року № (далі - Рішення).

На обґрунтування позовних вимог Підприємство зазначило про порушення відповідачем порядку проведення перевірки та протиправність Рішення.

Суд установив, що Інспекція видала наказ від 23 січня 2012 року № 86 (далі - Наказ) про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки позивача з питання повноти нарахування податкових зобов'язань з податку на додану вартість (далі - ПДВ) за січень 2011 року на підставі підпункту 78.1.4 пункту 78.1 статті 78 , пункту 79.2 статті 79 , пункту 184.7 статті 184 Податкового кодексу України (у редакції, чинній на час виникнення спірних відносин; далі - ПК) та повідомлення від 23 січня 2012 року № 2733/231 про проведення перевірки декларації з ПДВ за період з 1 по 30 квітня 2011 року (далі - Повідомлення).

Крім того, відповідач склав лист від 23 січня 2012 року № 2742/231 (далі - Лист) про надання позивачем інформації та її документальне підтвердження щодо виконання вимог пункту 184.7 ПК у зв'язку з анулюванням свідоцтва платника ПДВ з 31 січня 2011 року, а також надання первинних документів бухгалтерського та податкового обліку (засвідчених підписом платника податків або його посадовою особою та скріплених печаткою), які підтверджують залишки товарно-матеріальних цінностей, необоротних активів, наявність основних засобів станом на 31 січня 2011 року та їх придбання (при придбанні яких суми податку були віднесені до податкового кредиту). Строк для надання позивачем зазначеної інформації було встановлено до 24 січня 2012 року.

Копії Наказу, Повідомлення та Листа були надіслані позивачу 24 січня 2012 року, що підтверджується поштовим описом вкладення та чеком про оплату поштових послуг з відправки.

З 24 по 25 січня 2012 року Інспекція провела документальну позапланову невиїзну перевірку позивача з питання дотримання ним вимог податкового законодавства з ПДВ за січень 2011 року, за результатами якої склала Акт перевірки, у висновку якого вказала, що у ході перевірки встановлено порушення позивачем пункту 184.7 статті 184 ПК , у результаті чого було занижено суму податкових зобов'язань з ПДВ на 203 818 грн.

На підставі Акта перевірки Інспекція прийняла Рішення, згідно з яким за порушення пункту 184. статті 184 ПК позивачу визначено грошове зобов'язання з ПДВ за основним платежем у сумі 203 818 грн та штрафні санкції у розмірі 1 грн.

Луганський окружний адміністративний суд постановою від 13 серпня 2012 року, залишеною без змін ухвалами Донецького апеляційного адміністративного суду від 31 жовтня 2012 року та Вищого адміністративного суду України від 25 травня 2015 року, адміністративний позов задовольнив частково: визнав протиправними дії Інспекції щодо проведення перевірки Підприємства; визнав протиправним та скасував Рішення. У задоволенні решти позовних вимог відмовив за необґрунтованістю.

Залишаючи без змін рішення судів попередніх інстанцій, суд касаційної інстанції погодився з їхніми висновками про те, що дії Інспекції щодо проведення перевірки Підприємства є протиправними, оскільки відповідач розпочав позапланову невиїзну документальну перевірку з порушенням вимог пункту 79.2 статті 79 ПК у частині вручення копії наказу про проведення такої перевірки та письмового повідомлення про дату, час та місце її проведення. Також касаційний суд погодився з висновками судів попередніх інстанцій про протиправність Рішення, посилаючись на те, що у позивача не виник обов'язок визнати умовне постачання залишків товарів та необоротних активів у зв'язку з анулюванням позивача як платника ПДВ, яке було здійснено за рішенням податкового органу від 31 січня 2011 року, а не за заявою самого платника податків.

У заяві про перегляд судових рішень Верховним Судом України з підстави, передбаченої пунктом 1 частини першої статті 237 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС), Інспекція просить скасувати ухвалу Вищого адміністративного суду України від 25 травня 2015 року, а справу направити на новий касаційний розгляд.

На обґрунтування заяви Інспекція додала копії рішень Вищого адміністративного суду України від 27 травня та 23 жовтня 2014 року (справи №№ К/9991/74266/12, К/9991/19247/12 відповідно), які, на її думку, підтверджують неоднакове застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, а саме: пункту 79.2 статті 79, пункту 184.7 статті 184 ПК.

Перевіривши наведені у заяві доводи, колегія суддів Судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України вважає, що вона не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 237 КАС судові рішення в адміністративних справах можуть бути переглянуті Верховним Судом України з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що потягло ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах.

Так, у справі, що розглядається, касаційний суд погодився з висновками судів попередніх інстанцій про протиправність Рішення, посилаючись на те, що у позивача не виник обов'язок визнати умовне постачання залишків товарів та необоротних активів у зв'язку з анулюванням позивача як платника ПДВ, яке було здійснено за рішенням податкового органу від 31 січня 2011 року, а не за заявою самого платника податків.

Ухвалу Вищого адміністративного суду України від 27 травня 2014 року, на яку заявник посилається як на підставу для перегляду оскаржуваного рішення касаційного суду, колегія суддів не може взяти до уваги, оскільки Верховний Суд України постановою від 27 січня 2015 року (№ 21-425а14) скасував зазначену ухвалу, а справу направив на новий розгляд до суду касаційної інстанції.

В ухвалі від 23 жовтня 2014 року Вищий адміністративний суд України погодився з висновком суду першої інстанції про те, що податкове повідомлення-рішення є правомірним, тому що платник податків не відобразив умовне постачання товарів та необоротних активів у податковій декларації з ПДВ за лютий 2011 року, оскільки рішення про анулювання реєстрації платника ПДВ було прийнято податковим органом 17 лютого 2011 року і платником податків не оскаржувалось.

Аналіз наведених судових рішень дає підстави вважати, що Вищий адміністративний суд України ухвалив їх за різних фактичних обставин справ, установлених судами, у зв'язку з чим не можна дійти висновку про неоднакове застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах.

Зміст правовідносин з метою з'ясування їх подібності в різних рішеннях суду касаційної інстанції визначається обставинами кожної конкретної справи, перевірка правильності встановлення яких не належить до компетенції Верховного Суду України.

Колегія суддів дійшла висновку, що обставини, встановлені у справі, яка розглядається, не є подібними до обставин, встановлених у справі, копію судового рішення в якій додано до заяви.

Зазначене не дає можливості дійти висновку про неоднакове застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах.

Враховуючи те, що обставини, які стали підставою для перегляду справи Верховним Судом України, не підтвердилися, у задоволенні заяви Інспекції слід відмовити.

На підставі наведеного, керуючись статтями 241, 242, 244 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів Судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України

п о с т а н о в и л а:

У задоволенні заяви Алчевської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби України у Луганській області відмовити.

Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає, крім випадку, встановленого пунктом 3 частини першої статті 237 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий О.Б. Прокопенко
Судді: О.Ф. Волков П.В. Панталієнко
М.І. Гриців І.Л. Самсін
О.В. Кривенда О.О. Терлецький
В.Л. Маринченко