Справа № 320/9177/15-а
Суддя: Богданенко І.Ю.
Дата ухвалення: 2016-01-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

28 січня 2016 рокусправа № 320/9177/15-а

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Богданенка І.Ю.,

суддів: Уханенка С.А. Дадим Ю.М. ,

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Дніпропетровську апеляційну скаргу управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Запорізькій області

на постанову Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 03 грудня 2015 року

у справі №320/9177/15-а

за позовом ОСОБА_1

до управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Запорізькій області

про скасування постанови,

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2015 року ОСОБА_2 звернувся у Мелітопольський міськрайонний суд Запорізької області з позовом до управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Запорізькій області скасування постанови від 27 жовтня 2015 року ВП №48482014 про повернення виконавчого документа стягувачу.

Постановою Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 03 грудня 2015 року позовні вимоги задоволені.

Не погодившись з постановою суду першої інстанції, управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Запорізькій області подало апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального права, просить скасувати оскаржувану постанову та прийняти нову, якою відмовити у задоволенні позовних вимог.

Перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду першої інстанції, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як підтверджується матеріалами справи, постановою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 20 грудня 2011 року (справа №2а-8765/11) задоволено апеляційну скаргу ОСОБА_1, скасовано постанову Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 15 березня 2011 року. Позовні вимоги ОСОБА_1 задоволені частково. Визнано протиправними дії управління праці і соціального захисту населення Мелітопольської міської ради Запорізької області щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 разової грошової допомоги до 5 травня, як особі, яка має статус учасника бойових дій, у розмірах, менших ніж передбачено частиною 5 статті 12 ЗУ «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» за 2009 рік. Зобовязано управління праці і соціального захисту населення Мелітопольської міської ради Запорізької області здійснити перерахунок і виплатити ОСОБА_1 недоотриману суму разової грошової допомоги, що виплачується до 5 травня, за 2009 рік відповідно до частини 5 статті 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» у розмірі пяти мінімальних пенсій за віком з урахуванням виплаченої суми. У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено (а.с. 22-23).

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 18 липня 2013 року касаційна скарга управління праці і соціального захисту населення Мелітопольської міської ради Запорізької області залишена без задоволення, постанова Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 20 грудня 2011 року залишена без змін (а.с. 24-25).

У справі №2а-8765/11 Мелітопольським міськрайонним судом Запорізької області 06 серпня 2013 року видано виконавчий лист.

Державним виконавцем відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області прийнято постанову від 20 серпня 2015 року ВП №48482014 про відкриття виконавчого провадження (а.с. 14).

Листом від 16 вересня 2015 року боржник управління праці і соціального захисту населення Мелітопольської міської ради Запорізької області повідомило державного виконавця про неможливість виконання рішення суду в повному обсязі у звязку з відсутністю відповідних асигнувань; та подало розрахунок щорічної разової грошової допомоги у сумі 2150 гривень (а.с. 16-18).

Старшим державним виконавцем відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області винесено постанову від 27 жовтня 2015 року ВП №48482014 про повернення виконавчого документа стягувачу, відповідно до пункту 9 частини 1 статті 47 Закону України «Про виконавче провадження», у звязку з виключенням можливості виконання виконавчого документу в рамках виконавчого провадження на підставі Законів України «Про виконавче провадження», «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» та постанови Кабінету Міністрів України від 03 вересня 2014 року №440 «Про затвердження порядку погашення заборгованості за рішеннями суду, виконання яких гарантується державою» (а.с. 2-3).

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з незаконності постанови державного виконавця.

Суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до частини 3 статті 2 Кодексу адміністративного кодексу України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони, зокрема, на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії).

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, визначені Законом України «Про виконавче провадження».

Відповідно до статті 1 цього Закону (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

За правилами частини 1 статті 6 Закону України «Про виконавче провадження», державний виконавець зобов'язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб.

Відповідно до пункту 9 частини 1 статті 47 Закону України «Про виконавче провадження», виконавчий документ, на підставі якого відкрито виконавче провадження, за яким виконання не здійснювалося або здійснено частково, повертається стягувачу у разі, якщо наявна встановлена законом заборона щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, якщо у нього відсутнє інше майно чи кошти, на які можливо звернути стягнення, а також щодо проведення інших виконавчих дій стосовно боржника, що виключає можливість виконання відповідного рішення.

Про наявність обставин, зазначених у частині першій цієї статті, державний виконавець складає акт (частина 2 статті 47 Закону України «Про виконавче провадження»).

За змістом оскаржуваної постанови від 27 жовтня 2015 року про повернення виконавчого документа стягувачу, державний виконавець зазначив, що вимогою державного виконавця зобовязано ОСОБА_1 надати до відділу заяву про виконання рішення суду, копію довідки про присвоєння реєстраційного номера облікової картки платника податків, копію паспорта громадянина України.

Подані позивачем документи та оригінал виконавчого листа №2а-8765/11 від 06 серпня 2013 року для проведення обліку, інвентаризації заборгованості та подальшої передачі до органів, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів, для погашення заборгованості разом із супровідним листом від 26 жовтня 2015 року направлені начальнику управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області.

З урахуванням вказаних обставин, державний виконавець дійшов висновку, що виключена можливість виконання виконавчого документа в рамках виконавчого провадження та прийняв рішення про повернення виконавчого листа стягувачу, визначив строк повторного предявлення виконавчого документа для виконання.

Разом з цим, фактичні обставини справи свідчать, що повернення виконавчого листа №2а-8765/11 від 06 серпня 2013 року стягувачу не відбулося, оскільки оригінал виконавчого листа №2а-8765/11 від 06 серпня 2013 року разом з іншими документами, 26 жовтня 2015 року направлені начальнику управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області.

01 січня 2013 року набрав чинності Закон України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень», який встановлює гарантії держави щодо виконання судових рішень та виконавчих документів, визначених Законом України «Про виконавче провадження», та особливості їх виконання.

03 вересня 2014 року набрала чинності постанова Кабінету Міністрів України №440, якою затверджено Порядок погашення заборгованості за рішенням суду, виконання яких гарантується державою, який визначає механізм обліку виконавчих документів та судових рішень, передбачених пунктом 3 розділу ІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень», інвентаризації та погашення заборгованості.

Пунктом 20 Порядку погашення заборгованості за рішенням суду, виконання яких гарантується державою, встановлено, що погашення заборгованості здійснюється Казначейством в межах бюджетних асигнувань, визначених законом про Державний бюджет України на відповідний рік, за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду на підставі рішень, поданих органом, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, згідно з Порядком виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 3 серпня 2011 року № 845.

За правилами пункту 7 Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №845 від 03 серпня 2011 року, у разі наявності підстав для повернення виконавчого документа стягувачу керівник органу державної виконавчої служби подає відповідно до Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» Казначейству протягом 10 днів з дня складення державним виконавцем відповідного акта оригінал виконавчого документа разом із супровідним листом та завірені належним чином державним виконавцем копії інших матеріалів виконавчого провадження.

Відповідачем не надано доказів та не наведено обставин, які б свідчили про наявність встановленої заборони щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, у якого відсутнє майно чи кошти, на які можливо звернути стягнення, або щодо проведення інших виконавчих дій стосовно боржника, що виключають можливість виконання відповідного рішення на час прийняття оскаржуваної постанови державного виконавця.

Враховуючи наведене, фактичні обставини справи, постанова про повернення позивачу виконавчого документу без фактичного повернення документа, є передчасною та неправомірною, прийнятою без урахування усіх обставин, що мали значення для її прийняття.

Суд апеляційної інстанції вважає, що доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального або процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

За таких обставин, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що судом першої інстанції повно встановлені обставини справи та надана правильна юридична оцінка, у звязку з чим підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування ухвали суду відсутні.

Відповідно до частини 1 статті 200 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 197, 198, 200, 205, 206, 212 Кодексу адміністративного судочинства України,

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Запорізькій області залишити без задоволення.

Постанову Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 03 грудня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через пять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів.

Головуючий суддя І.Ю. Богданенко

суддя: С.А. Уханенко

суддя: Ю.М. Дадим