Справа № 809/67/16
Суддя: Лучко О.О.
Дата ухвалення: 2016-02-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"24" лютого 2016 р. Справа № 809/67/16

м.Івано-Франківськ

Івано-Франківський окружний адміністративний суд у складі:

Судді Лучко О.О.

за участю секретаря Королевич О.В.

за участю сторін:

позивача: ОСОБА_1

представника відповідача: Бурчаковської Т.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду адміністративну справу

за позовом: ОСОБА_1

до відповідача: Управління Державної автомобільної інспекції в Івано-Франківській області

про зобов'язання виплатити вихідну допомогу в сумі 31387,60 грн., грошове забезпечення протягом двох місяців з 07.11.2015 року та середній заробіток за час затримки фактичного розрахунку,-

ВСТАНОВИВ:

04.02.2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Управління Міністерства внутрішніх справ України в Івано-Франківській області, Головного управління Національної поліції в Івано-Франківській області про зобов'язання виплатити вихідну допомогу в сумі 31387,60 грн., грошове забезпечення з 07.11.2015 року та середній заробіток за час затримки фактичного розрахунку.

Позовні вимоги мотивовані тим, що згідно наказу УМВС України в Івано-Франківській області від 06.11.2015 року № 591 о/с, ОСОБА_1 звільнено з органів внутрішніх справ у запас Збройних Сил України та нараховано вихідну допомогу в розмірі 31 387,60 грн., однак не виплачено. Крім цього, позивач вважає, що у зв'язку із звільненням з посади через скорочення штату позивач відповідно до пункту 3.4.8 наказу МВС України від 31.12.2007 року "Про впорядкування структури та умов грошового забезпечення осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ" має право на отримання протягом двох місяців від дня звільнення грошового забезпечення в розмірі, яке він отримував за штатною посадою на день звільнення. Також, вважає, що у зв'язку з не проведенням з ним на день звільнення фактичного розрахунку, у відповідача виник обов'язок щодо виплати йому середнього заробітку за весь час затримки фактичного розрахунку.

Суд ухвалою від 16.02.2016 року замінив первинних відповідачів - УМВС України в Івано-Франківській області та Головне управління Національної поліції в Івано-Франківській області на належного відповідача - Управління Державної автомобільної інспекції в Івано-Франківській області.

Позивач в судовому засіданні підтримав позовні вимоги та просив позов задовольнити повністю.

Представник відповідача в судовому засіданні визнала позов в частині вимог про виплату позивачу вихідної допомоги в розмірі 31 387,60 грн. та про стягнення середнього заробітку за час затримки фактичного розрахунку, однак заперечила проти позову в частині вимоги про зобов'язання відповідача нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошове забезпечення з 07.11.2015 року протягом двох місяців відповідно до пункту 3.4.8 наказу МВС України від 31.12.2007 року "Про впорядкування структури та умов грошового забезпечення осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ". Пояснила, що відповідач не виплатив ОСОБА_1 вихідну допомогу через відсутність в Управлінні Державної автомобільної інспекції в Івано-Франківській області коштів на вказані цілі. Щодо позовної вимоги про нарахування та виплату позивачу грошового забезпечення з 07.11.2015 року протягом двох місяців відповідно до пункту 3.4.8 наказу МВС України від 31.12.2007 року, зазначила, що вказана норма наказу не поширюється на позивача. В цій частині позову просила відмовити.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення позивача та представника відповідача, дослідивши та оцінивши подані докази, суд дійшов висновку про обґрунтованість частини позовних вимог, а тому позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 з 15.08.1995 року проходив службу в органах внутрішніх справ України.

Наказом УМВС України в Івано-Франківській області від 06.11.2015 року № 591 о/с позивача звільнено з органів внутрішніх справ у запас Збройних Сил згідно з пунктами 10 та 11 розділу ХІ Закону України "Про Національну поліцію" за п. 64 "г" (скорочення штатів) Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ (а.с. 9).

Як вбачається зі змісту наказу УМВС України в Івано-Франківській області від 06.11.2015 року № 591 о/с, майора міліції ОСОБА_1 - інспектора з адміністративної практики взводу дорожньо-патрульної служби відділення державної автомобільної інспекції з обслуговування м.Івано-Франківська підпорядкованого управлінню державної автомобільної інспекції Управління МВС України в Івано-Франківській області, звільнено з виплатою компенсації за дві доби невикористаної чергової відпустки за фактично відпрацьований час у 2015 році. Вислуга років на день звільнення позивача в календарному обчисленні для виплат надбавки за вислугу років та для виплати одноразової грошової допомоги при звільненні складала 20 років 03 місяці 01 день (а.с. 9).

Відповідно до довідки Управління Державної автомобільної інспекції в Івано-Франківській області №16/27 від 23.02.2016 року в день звільнення та станом на 22.02.2016 року позивачу у зв'язку зі звільненням з органів внутрішніх справ не виплачено нараховану вихідну допомогу в розмірі 31 387,60 грн. та компенсацію за дні невикористаної відпустки в розмірі 209,25 грн.(а.с. 41)

При цьому, представник відповідача в судовому засіданні визнала позов в частині вимог про виплату вихідної допомоги в розмірі 31 387,60 грн. та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Вирішуючи дану адміністративну справу, суд виходив з таких мотивів та норм права.

Стосовно позовної вимоги про стягнення одноразового грошового забезпечення, суд зазначає наступне.

Відповідно до п.64 «г» Положення «Про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ особи середнього, старшого і вищого начальницького складу» звільняються зі служби в запас (з постановкою на військовий облік) через скорочення штатів - при відсутності можливості подальшого використання на службі.

Порядок нарахування та виплати одноразової грошової допомоги при звільненні зі служби регламентовано Законом України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб".

Так, відповідно до частини 1 статті 9 даного Закону (в редакції, яка була чинна на момент виникнення спірних правовідносин), особам рядового, сержантського, старшинського та офіцерського складу та деяким іншим особам, які мають право на пенсію за цим Законом та звільняються зі служби за станом здоров'я, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби. У разі звільнення зі служби за віком, у зв'язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, закінченням строку контракту, у зв'язку з безпосереднім підпорядкуванням близькій особі, систематичним невиконанням умов контракту командуванням, а також у зв'язку з настанням особливого періоду та небажання продовжувати військову службу військовослужбовцем-жінкою, яка має дитину (дітей) віком до 16 років, одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби виплачується за наявності вислуги 10 років і більше.

Так, в ч.1 ст.116 КЗпП України передбачено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

Відповідач, враховуючи наявність в позивача більше 20-ти років вислуги, нарахував ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу при звільненні в розмірі 31 387,60 грн. відповідно до вимог вказаного Закону. (а.с.7)

При цьому, суд звертає увагу на те, що позивач не ставить під сумнів та не оспорює правильність визначення розміру вказаної грошової допомоги.

Представник відповідача в судовому засіданні визнала позовні вимоги в цій частині.

Відповідно до ч.2.ст.51 КАС України встановлено, що крім прав та обов'язків, визначених у ст.49 цього Кодексу, відповідач має право визнати адміністративний позов повністю або частково, подати заперечення проти адміністративного позову.

Згідно із ч.3 ст.112 КАС України у разі часткового визнання адміністративного позову відповідачем і прийняття його судом може бути прийнята постанова суду про задоволення визнаних відповідачем позовних вимог відповідно до статті 164 цього Кодексу.

Отже, з огляду на те, що розмір вихідної допомоги розраховано відповідачем, однак нарахована сума станом на 22.02.2016 року не виплачена позивачу, що підтверджується довідкою УМВС України в Івано-Франківській області Управління Державтоінспекції №16/27 від 23.02.2016 року, розмір допомоги не оспорюється сторонами, а також враховуючи те, що позовні вимоги в цій частині позову визнаються представником відповідача, суд приймаючи таке визнання позову у цій частині, дійшов висновку, про задоволення даної позовної вимоги.

Стосовно позовної вимоги про стягнення з відповідача середнього заробітку за весь час затримки фактичного розрахунку, суд зазначає наступне.

Згідно із ч.1 ст.116 КЗпП при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації провадиться в день звільнення.

Відповідно до приписів ч.1 ст.117 КЗпП у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст.116 цього Кодексу, за відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що передбачений ч.1 ст.117 КЗпП обов'язок роботодавця щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні настає за умови невиплати з його вини належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені у ст.116 КЗпП. При цьому визначальними є такі юридично значимі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку.

Отже, не проведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої ст.117 КЗпП, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Після ухвалення судового рішення про стягнення заборгованості із заробітної плати роботодавець не звільняється від відповідальності, передбаченої ст.117 КЗпП, а саме: виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, тобто за весь період невиплати власником або уповноваженим ним органом належних працівникові при звільненні сум.

Аналогічна позиція висловлена у постанові Верховного Суду України від 15.09.2015 року у справі № 21-1765а15, а відповідно до ч. 1 ст. 244-2 КАС України рішення Верховного Суду України, прийняте за результатами розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначені норми права, та для всіх судів України. Суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність з рішенням Верховного Суду України.

Відтак, враховуючи вищенаведене, суд зазначає, що позовна вимога про стягнення з відповідача середнього заробітку за весь час затримки фактичного розрахунку є передчасною, оскільки відповідачем не виплачена одноразова грошова допомога при звільненні в розмірі 31 387,60 грн., тобто відсутній факт проведення з позивачем фактичного розрахунку.

Відтак дана позовна вимога заявлена передчасно, а тому в її задоволенні слід відмовити.

При цьому суд не приймає визнання позову у цій частині представником відповідача з наведених вище підстав.

Щодо позовної вимоги про зобов'язання відповідача нарахувати та виплатити позивачу грошове забезпечення з 07.11.2015 року протягом двох місяців відповідно до пункту 3.4.8 Наказу МВС України від 31.12.2007 року "Про впорядкування структури та умов грошового забезпечення осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ", то суд вважає, що позов в цій частини не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 31.12.2007 року № 499 "Про впорядкування структури та умов грошового забезпечення осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ" затверджено Інструкцію про порядок виплати грошового забезпечення особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ (надалі-Інструкція). Дана Інструкція визначає порядок та умови виплати грошового забезпечення, особам рядового та начальницького складу органів внутрішніх справ.

Відповідно до п.1.6 Інструкції, грошове забезпечення осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ виплачується за місцем служби і виключно в межах асигнувань, затверджених кошторисом доходів і видатків органу, підрозділу, закладу чи установи МВС на грошове забезпечення осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ. За час відсутності особи рядового чи начальницького складу органів внутрішніх справ на службі без поважних причин (прогул) грошове забезпечення не виплачується. Підставою припинення виплати грошового забезпечення особі рядового чи начальницького складу органів внутрішніх справ є матеріали службового розслідування на підставі мотивованого рапорту безпосереднього керівника про обставини невиходу на службу та наказ начальника органу внутрішніх справ, у якому вказується, за який період припиняється виплата грошового забезпечення. Крім цього, виплата грошового забезпечення припиняється з підстав, визначених у підпункті 3.4.8 пункту 3.4 та пункті 3.8 розділу III цієї Інструкції.

Згідно п.1.18 Інструкції, при прийнятті на службу до органів внутрішніх справ грошове забезпечення особам рядового і начальницького складу нараховується з дня призначення на посаду. У разі звільнення зі служби грошове забезпечення особі рядового чи начальницького складу виплачується до дня виключення зі списків особового складу включно.

Так, в абз.1 згаданого п.п.3.4.8 п.3.4 розділу ІІІ Інструкції зазначено, що особам рядового і начальницького складу, звільненим з посад у зв'язку з скороченням штатної посади, з дня, наступного за днем звільнення із займаних посад (скорочення штатної посади), протягом двох місяців виплачується грошове забезпечення, яке особа отримувала за штатною посадою на день звільнення з посади (скорочення).

Тобто, дана норма регулює відносини з виплати грошового забезпечення лише тим особам рядового і начальницького складу, які звільнені з посад у зв'язку із скороченням штатної посади, однак і надалі перебувають на службі в органах внутрішніх справ.

Тому слід розрізняти звільнення з посади через скорочення штатної посади та звільнення зі служби через скорочення штатів.

Так, відповідно до пункту 64 "г" Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів УРСР від 29.07.1991 року № 114 (в редакції, яка була чинна на момент виникнення спірних правовідносин), особи середнього, старшого і вищого начальницького складу звільняються зі служби в запас (з постановкою на військовий облік) через скорочення штатів - при відсутності можливості подальшого використання на службі.

Враховуючи те, що наказом УМВС України в Івано-Франківській області від 06.11.2015 року № 591 о/с позивача звільнено не з посади інспектора з адміністративної практики взводу дорожньо-патрульної служби відділення державної автомобільної інспекції з обслуговування м. Івано-Франківська підпорядкованого управлінню державної автомобільної інспекції Управління МВС України в Івано-Франківській області у зв'язку з її скороченням, а зі служби в органах внутрішніх справ внаслідок скорочення штатів, суд дійшов висновку, що позивач не має права на виплату грошового забезпечення, передбаченого п.п.3.4.8 п.3.4 розділу ІІІ Інструкції, а тому в задоволенні позову в цій частині вимог належить відмовити.

З огляду на вищевказане, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог, а саме: стягнути з Управління державної автомобільної інспекції в Івано-Франківській області на користь ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу в розмірі 31 387,60 грн., в задоволенні решті позовних вимог слід відмовити.

Відповідно до ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових та службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Відповідно до ст.9 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого суд вирішує справи на підставі Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України.

Стосовно судових витрат, то відповідно до ч.1 ст.94 КАС України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України (або відповідного місцевого бюджету, якщо іншою стороною був орган місцевого самоврядування, його посадова чи службова особа).

Враховуючи, що позов задоволено частково, то підлягає стягненню з Управління державної автомобільної інспекції в Івано-Франківській області за рахунок бюджетних асигнувань даного суб"єкта владних повноважень на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір за задоволену позовну вимогу в розмірі 551,20 грн.

На підставі ст.124 Конституції України, керуючись ст.ст. 2, 8-14, 86, 112, 158-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Управління державної автомобільної інспекції в Івано-Франківській області () на користь ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1) одноразову грошову допомогу при звільненні зі служби в розмірі 31 387,60грн. (тридцять одну тисячу триста вісімдесят сім)

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з Управління Державної автомобільної інспекції в Івано-Франківській області () за рахунок бюджетних асигнувань даного суб"єкта владних повноважень на користь ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1) сплачений судовий збір в розмірі 551,20грн. (п'ятсот п'ятдесят одна гривня двадцять копійок).

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку. Відповідно до статті 186 КАС України, апеляційна скарга подається до Львівського апеляційного адміністративного суду через Івано-Франківський окружний адміністративний суд протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Відповідно до ст.254 КАС України постанова набирає законної сили після закінчення встановлених строків подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Суддя: Лучко О.О.

Постанова складена в повному обсязі 29.02.2016 року.