Справа № 22-а/0690/1085/11
Суддя: Забродський М. І.
Дата ухвалення: 2011-04-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Апеляційний суд Житомирської області
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 квітня 2011 року

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Житомирської області в складі:

головуючого Кашапової Л.М.

суддів Зарицької Г.В.

ОСОБА_1

при секретарі Сапінській Н.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі справу за адміністративним позовом ОСОБА_2 до управління Пенсійного фонду України в Богунському районі м.Житомира про визнання дій неправомірними, зобовязання вчинити дії щодо нарахування та виплати коштів, передбачених Законом України „Про соціальний захист дітей війни

за апеляційною скаргою управління Пенсійного фонду України в Богунському районі м.Житомира на постанову Богунського районного суду м.Житомира від 20 жовтня 2009 року, -

встановила:

В серпні 2009 року ОСОБА_2 звернувся в суд з позовом до управління Пенсійного фонду України в Богунському районі м.Житомира, в якому, посилаючись на протиправність дій відповідача щодо визначення йому розміру доплати до пенсії, передбаченої ст.6 Закону України „Про соціальний захист дітей війни, просив зобовязати відповідача здійснити нарахування щомісячної соціальної допомоги у розмірі ЗО відсотків мінімальної пенсії за віком та стягнути вказану допомогу в розмірі 4471 грн. 20коп. за 2006-2008 роки.

Постановою Богунського районного суду м.Житомира від 20.10.2009 року позов задоволено частково.

Визнано неправомірними дії управління Пенсійного фонду України в Богунському районі м.Житомира щодо відмови ОСОБА_2 у проведенні перерахунку та виплати пенсії з врахуванням надбавки, передбаченої ст.6

Закону України „Про соціальний захист дітей війни з 22 травня по 31 грудня 2008 року.

Зобовязано управління Пенсійного фонду України в Богунському районі м.Житомира здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_2 державної соціальної допомоги як дитині війни за період з 22 травня по 31 грудня 2008 року відповідно до Закону України „Про соціальний захист дітей війни у розмірі ЗО відсотків мінімальної пенсії за віком з врахуванням проведених виплат.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі управління Пенсійного фонду України в Богунському районі м.Житомира просить скасувати постанову суду в частині задоволення позовних вимог та ухвалити нову про відмову в задоволенні позову в повному обсязі, посилаючись на те, що висновки суду не відповідають дійсним обставинам справи, так як судом не враховано, що до Пенсійного фонду не надходили кошти з Державного бюджету України для проведення спірних виплат у стягнутому судом розмірі, що Законом України „Про соціальний захист дітей війни не визначений розмір мінімальної пенсії за віком, з якого обчислюється підвищення, і судом безпідставно не взято до уваги постанову Кабінету Міністрів України від 28.02.2008 року №530, якою на законодавчому рівні визначено порядок обчислення підвищення до пенсії та його розмір, а також не в повній мірі враховані вимоги ст.99 КАС України, на застосуванні якої управління наполягало при розгляді справи в суді першої інстанції.

Зазначає, що суд не дав належної оцінки тому факту, що позивач не дотримався досудового порядку вирішення спору, оскільки не звертався безпосередньо до управління з питанням щодо відновлення порушених прав.

Перевіривши законність та обгрунтованість постанови суду в межах, визначених ст.195 КАС України, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційну скаргу управління Пенсійного фонду України в Богунському районі м.Житомира слід задовольнити частково, виходячи з наступного.

Згідно вимог ч. 1 ст.6, ч.2 ст.3 Закону України „Про соціальний захист дітей війни дітям війни пенсії або щомісячне довічне грошове утримання чи державна соціальна допомога, що виплачується замість пенсії, підвищується на ЗО відсотків мінімальної пенсії за віком. Державні соціальні гарантії дітям війни, встановлені цим законом, не можуть бути обмежені або скасовані іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до ч.І ст.28 Закону України „Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування (зі змінами і доповненнями) мінімальний розмір пенсії за віком за наявності у чоловіків 25, а у жінок 20 років страхового стажу встановлюється у розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом. Розміри прожиткового мінімуму на одну особу в 2008 та 2009 роках були встановлені ст.58 Закону України „Про державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України та ст.54 Закону України „Про Державний бюджет України на 2009 рік.

Як вбачається з матеріалів справи і встановлено судом, позивачу виплачується пенсія по інвалідності III групи, він має статус дитини війни, з

01.01.2008року отримує від управління Пенсійного фонду України в Богунському районі м.Житомира підвищення до пенсії в сумі, визначеній постановою Кабінету Міністрів України №530 від 28.02.2008 року (з

01.01.2008року по 31.03.2008 року - 47грн., з 01.04.2008 року по 21.05.2008 року 48грн. 10коп., з 01.07.2008 року по 30.09.2008 року - 48грн. 20коп., з

01.10.2008року по 31.12.2008 року - 49грн.80коп), що не відповідає розміру, встановленому ст.6 Закону України „Про соціальний захист дітей війни.

Пунктом 41 розділу 2 Закону України „Про державний бюджет на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України внесено зміни до ст.6 Закону України „Про соціальний захист дітей війни.

Згідно вимог ст.22 Конституції України конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Рішенням Конституційного суду України від 22.05.2008 року №10рп/2008 визнані такими, що не відповідають Конституції України, положення п.41 розділу 2 Закону України „Про державний бюджет на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України.

Відповідно до ч.2 ст.152 Конституції України закони, інші правові акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність.

Згідно з положеннями ч.4 ст.9 КАС України, у разі невідповідності нормативно-правового акту Конституції України, закону України, міжнародному договору, згода на обовязковість якого надана Верховною Радою України, або іншому правовому акту, суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу.

А тому суд першої інстанції, з застосуванням вимог ст.ст.99,100 КАС України, в редакції що діяла на час розгляду справи судом першої інстанції, прийшов до обгрунтованого висновку про задоволення позовних вимог до управління Пенсійного фонду України в Богунському районі м.Житомира за період з 05.08.2008 року по 31.12.2008 року і правильно визначив розмір недоплаченого підвищення до пенсії, виходячи з 30% мінімальної пенсії за віком.

Доводи апеляційної скарги управління Пенсійного фонду щодо відсутності фінансування з Державного бюджету України для здійснення спірних виплат висновків суду не спростовують, оскільки питання врегулювання взаємовідносин між Пенсійним фондом України та органами державної влади, які формують Державний Бюджет України та розпоряджаються його коштами, не були предметом спору по даній справі.

Посилання в апеляційній скарзі на можливість нецільового використання коштів Пенсійного фонду є безпідставним, оскільки судом першої інстанції не ухвалювалось рішення про проведення виплат з власних

4

джерел фінансування відповідача. Відповідач не позбавлений права і можливості подати в межах наданих йому повноважень до відповідних державних установ запит на виділення спірних коштів.

Доводи апелянта щодо неправильного застосування судом положень ст.28 Закону України „Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування є необгрунтованими, оскільки будь-яких інших нормативно- правових актів, які б визначали механізм вирахування мінімальної пенсії за віком або встановлювали її розмір, немає. А тому положення ч.3 ст.28 вказаного Закону щодо застосування мінімального розміру пенсії за віком, встановленою частиною першою цієї статті, стосовно визначення розмірів пенсій, призначених згідно з цим Законом, не є перешкодою для застосування даної величини для обрахування доплат, передбачених ст.6 Закону України „Про соціальний захист дітей війни.

Крім того, доплата згідно Закону України „Про соціальний захист дітей війни не змінює характер та категорію призначеної позивачу пенсії, а лише збільшує її розмір.

Безпідставними є і доводи апелянта щодо помилкового неврахування судом відсутності письмового звернення позивача до управління Пенсійного фонду зі спірного питання, так як обовязковість досудового порядку врегулювання спорів не передбачена Законом України „Про соціальний захист дітей війни та ст.6 КАС України, в порядку якого було розглянуто справу судом першої інстанції.

До того ж в матеріалах справи є лист управління Пенсійного фонду України в Богунському районі м.Житомира від 15.04.2009 року №149/3-02, яким відмовлено позивачу у проведенні перерахунку соціальної допомоги згідно положень ст.6 Закону України „Про соціальний захист дітей війни по причині відсутності фінансування (а.с.6).

Статтею 17 Закону України від 23 .02.2006 року №3477-IV „Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі Конвенцію) та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до ст.1 Протоколу №1 Конвенції кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном.

В рішеннях у справах Кечко проти України 2005, Broniowski v. Poland- 1996, Azinas v. Cyprus 2002, Європейський суд з прав людини прийшов до висновку, що поняття „власності, яке міститься в першій частині ст.1 Протоколу №1, має автономне значення, яке не обмежене власністю на фізичні речі і не залежить від формальної класифікації в національному законодавстві. До „майнових прав і „власності може бути прирівняно право заявника на матеріальний інтерес, зокрема щодо отримання пенсії чи надбавки до заробітної плати.

В рішенні у справі Кечко проти України 2005 рік Європейський суд з прав людини зауважив, що в межах свободи дій держави визначати, які

надбавки виплачувати своїм робітникам з державного бюджету. Держава може вводити, призупиняти чи закінчити виплату таких надбавок, вносячи відповідні зміни в законодавство. Однак, якщо чинне правове положення передбачає виплату певних надбавок і дотримано всі вимоги, необхідні для цього, органи державної влади не можуть свідомо відмовляти у цих виплатах доки відповідні положення є чинними.

Суд не прийняв аргумент Уряду щодо бюджетних асигнувань, оскільки органи державної влади не можуть посилатися на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобовязань (рішення у справі Бурдое проти Росії, 2000 рік).

Спосіб, у який судом відновлено порушені права позивача, узгоджується з положеннями ст.105 та ст. 162 КАС України, в редакції, яка діяла на час розгляду справи в суді першої інстанції.

З врахуванням вищенаведеного колегія суддів приходить до висновку, що постанова суду в частині зобовязання управління Пенсійного фонду України в Богунському районі м.Житомира вчинити дії на користь позивача ухвалена з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому підстав для її скасування не вбачається.

Поряд з тим, звертає на себе увагу той факт, що суд, застосовуючи ст.ст.99,100 КАС України і наводячи мотиви щодо відсутності підстав для поновлення строку позовної давності, не звернув увагу на те, що позовна заява була подана до суду 05.08.2009 року, а тому помилково вказав, що вимоги підлягають задоволенню за період з 22.05.2008 року по 31.12.2008 року

За даних обставин постанову суду слід змінити в сторону зменшення періоду задоволених вимог, замінивши в абзацах другому та третьому резолютивної частини словосполучення „з 22 травня на словосполучення „з 05 серпня 2008 року.

Керуючись ст.ст. 195, 198, 200, 201, 205 КАС України, колегія суддів -

постановила:

Апеляційну скаргу управління Пенсійного фонду України в Богунському районі м.Житомира задовольнити частково.

Постанову Богунського районного суду м.Житомира від 20 жовтня 2009 року змінити, замінивши в абзацах другому та третьому резолютивної частини словосполучення „з 22 травня на словосполучення „з 05 серпня 2008 року.

В решті постанову залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення.

Постанова може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів після набрання нею законної сили.

Судді