Справа № 824/2422/15-а
Суддя: Ватаманюк Р.В.
Дата ухвалення: 2016-02-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 824/2422/15-а

Головуючий у 1-й інстанції: Анісімов О.В.

Суддя-доповідач: Ватаманюк Р.В.

23 лютого 2016 року

м. Вінниця

Вінницький апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Ватаманюка Р.В.

суддів: Сторчака В. Ю. Мельник-Томенко Ж. М. ,

за участю:

секретаря судового засідання: Сокольвак Ю.В.,

представника відповідача: Драган О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємець ОСОБА_3 на постанову Чернівецького окружного адміністративного суду від 18 грудня 2015 року у справі за адміністративним позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 (далі - позивач) до Новоселицької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Чернівецькій області (далі - відповідач 1), Головного управління Державної фіскальної служби у Чернівецькій області (далі - відповідач 2) про визнання незаконними та скасування рішень,

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до суду з адміністративним позовом в якому просив: визнати незаконними та скасувати рішення відповідача про застосування фінансових санкцій № 000005/24-07-22/ від 06.10.2015, № 000006/24-07/22/ від 06.10.2015 та рішення відповідача 2 від 04.11.2015 № 1560/10/24-13-10-01-08.

Постановою Чернівецького окружного адміністративного суду від 18.12.2015 у задоволенні адміністративного позову відмовлено у повному обсязі.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить суд скасувати вказане рішення та прийняти нове, яким позовні вимоги задовольнити повністю.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечив проти апеляційної скарги.

Представник позивача належним чином повідомлений про місце, дату та час проведення судового засідання в судове засідання не з'явився.

Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення представника відповідача, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 195 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Судом першої інстанції встановлено, що ФОП ОСОБА_3 є суб'єктом господарювання, який у т.ч. здійснює роздрібну торгівлю тютюновими виробами та алкогольними напоями.

Роздрібна торгівля тютюновими виробами здійснювалась на підставі ліцензій серії НОМЕР_1, реєстраційний НОМЕР_3 від 25.06.2014 строк дії з 01.07.2014 по 01.07.2015 та серії НОМЕР_2, реєстраційний НОМЕР_4 від 07.07.2015 строк дії з 07.07.2015 по 07.07.2016.

Роздрібна торгівля алкогольними напоями здійснювалась на підставі ліцензій серії НОМЕР_6, реєстраційний НОМЕР_7 від 25.06.2014 строк дії з 01.07.2014 по 01.07.2015 та серії НОМЕР_5, реєстраційний НОМЕР_8 від 07.07.2015 строк дії з 07.07.2015 по 07.07.2016.

При цьому 25.09.2015 посадовими особами відповідача 2 проведена перевірка позивача з питань дотримання порядку здійснення розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності ліцензій, патентів, свідоцтв, у тому числі на виробництво та обіг підакцизних товарів, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами), яка задокументована актом (довідкою) від 25.09.2015.

Так, перевіркою встановлено, що позивач 01.07.2015 без наявності на те відповідних ліцензій, здійснювала торгівлю алкогольними напоями та тютюновими виробами.

За наслідками перевірки відповідачем 1 06.10.2015 прийнято рішення про застосування фінансових санкцій №000005/24-07-22/, яким до позивача за здійснення роздрібної торгівлі алкогольними напоями без наявності ліцензії на право роздрібної торгівлі алкогольними напоями застосовано штраф у розмірі 17000,00 грн. та рішення про застосування фінансових санкцій №000006/24-07-22/, яким до позивача за здійснення роздрібної торгівлі тютюновими виробами без наявності ліцензії на право роздрібної торгівлі тютюновими виробами застосовано штраф у розмірі 17000,00 грн.

Не погоджуючись із зазначеними вище рішеннями позивач 16.10.2015 оскаржила їх в адміністративному порядку до ДФС у Чернівецькій області.

За наслідками розгляду скарг позивача ДФС у Чернівецькій області прийнято рішення від 04.11.2015 №1560/10/24-13-10-01-08, яким у задоволенні скарг відмовлено, а рішення відповідача залишені без змін.

Приймаючи оскаржуване рішення суд першої інстанції виходив з того, що враховуючи наявний склад правопорушення в діях позивача, а також обсяги реалізованих нею 01.07.2015 тютюнових виробів та алкогольних напоїв відповідачем правомірно та правильно оскаржуваними рішення застосовано до позивача штраф на загальну суму 34000,00 грн., а тому відсутні підстави для задоволення позову.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, з таких підстав.

Згідно ст.15 Закону України "Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів" від 19.12.1995 №481/95-ВР (далі - Закон №481) роздрібна торгівля алкогольними напоями (крім столових вин) або тютюновими виробами може здійснюватися суб'єктами господарювання всіх форм власності, у тому числі їх виробниками, за наявності у них ліцензій.

Відповідно до ч. 21 ст. 1 Закону №481 документом, що засвідчує право суб'єкта підприємницької діяльності здійснювати продаж алкогольних напоїв та тютюнових виробів протягом визначеного строку є ліцензія.

Статтею 1 Закону №481 встановлено, що - ліцензія (спеціальний дозвіл) - це документ державного зразка, який засвідчує право суб'єкта підприємницької діяльності на провадження одного із зазначених у цьому Законі видів діяльності протягом визначеного строку.

Ліцензії на право роздрібної торгівлі алкогольними напоями і тютюновими виробами видаються уповноваженими Кабінетом Міністрів України органами виконавчої влади в містах, районах, районах у містах Києві та Севастополі за місцем торгівлі суб'єкта господарювання терміном на один рік і підлягають обов'язковій реєстрації в органі доходів і зборів, а у сільській місцевості - і в органах місцевого самоврядування за місцем торгівлі суб'єкта господарювання (ч. 14 ст. 15 Закону №481).

Відповідно до абз. 5 частини 2 статті 17 Закону №481 до суб'єктів підприємницької діяльності застосовуються фінансові санкції у вигляді штрафів у разі роздрібної торгівлі алкогольними напоями та тютюновими виробами без наявності ліцензії - 200 відсотків від вартості отриманої партії товару, але не менше 1 700,00 грн.

З метою отримання ліцензії на право здійснення роздрібної торгівлі алкогольними напоями та тютюновими виробами, позивач 26.06.2014 звернулась до Головного управління Міністерства доходів і зборів у Чернівецькій області із завами про одержання ліцензії на право роздрібної торгівлі алкогольними напоями, алкогольними напоями - сидром (без додання спирту) та тютюновими виробам, та просила видати ліцензії терміном дії з 01.07.2014 по 30.06.2015.

За результатами розгляду цих заяв Головним управління Міністерства доходів і зборів у Чернівецькій області позивачу видано ліцензії серії НОМЕР_1, реєстраційний НОМЕР_3 від 25.06.2014 та серії НОМЕР_6, реєстраційний НОМЕР_7 від 25.06.2014, в яких зазначено строк їх дії з 01.07.2014 до 01.07.2015.

Відтак у даній справі виник спір стосовно, того який день вважати останнім днем дії ліцензії 30.06.2015 чи 01.07.2015.

Так, при вирішенні цього спору суд першої інстанції правомірно посилався на ст.15 Закону №481, за приписами якої строк дії ліцензій складає 1 рік, перебіг якого в даному випадку розпочато 01.07.2014.

Водночас ст. 252 Цивільного кодексу України визначено, що строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами. Термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що в даних конкретних правовідносинах, передумовою яких є отримання дозвільного документа, позивач має право здійснювати реалізацію алкогольних напоїв та тютюнових виробів з 01.07.2014, тобто з дня, визначеного початком терміну дії ліцензії. Відтак, 01.07.2014 є першим днем річного строку, на який видається ліцензія на право роздрібної торгівлі.

Відповідно до статті 254 ЦК України, строк, що визначений роками спливає у відповідні місяць та число останнього дня строку.

Правовий аналіз наведених норм дає підстави для висновку про те, що суб'єкт господарювання має право здійснювати торгівлю алкогольними напоями та тютюновими виробами до дати, зазначеної в ліцензіях на право здійснення роздрібної торгівлі алкогольними напоями та тютюновими виробами. При цьому, останнім днем реалізації права на торгівлю буде дата, що передує даті, зазначеній у таких ліцензіях.

Враховуючи, що ліцензії, які видані відповідачу, "дійсні до 01.07.2014", то термін дії таких ліцензій спливає о 23:59 30.06.2014 та не охоплює 01.07.2014.

Суд апеляційної інстанції також звертає увагу на те, що Верховний Суду України в постанові від 16 квітня 2014 року у справі № 6-24цс14 висловив позицію, згідно з якою трирічний строк позовної давності у спорі, що виник між сторонами, обчислюється з 4 липня 2009 року і закінчується 3 липня 2012 року (а не 4 липня 2012 року).

Відповідно до ст. 244-2 КАС України висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 237 цього Кодексу, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права.

Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Суд має право відступити від правової позиції, викладеної у висновках Верховного Суду України, з одночасним наведенням відповідних мотивів.

Таким чином, колегія суддів, погоджується із висновкам суду першої інстанцій, що відповідачем 2 правомірно винесено оскаржуване рішення та застосовано до позивача штрафні санкції на загальну суму 34000,00 грн.

Разом з тим, щодо позовної вимоги про незаконність рішення ДФС у Чернівецькій області від 04.11.2015 №1560/10/24-13-10-01-08, яким позивачеві відмовлено у задоволенні його скарг та залишено в силі рішення Новоселицької ДПІ від 06.10.2015 про застосування фінансових санкцій №000005/24-07-22/ та №000006/24-07-22/, то варто зазначити таке.

Так, дане рішення ДФС у Чернівецькій області прийнято внаслідок оскарження в адміністративному порядку позивачем рішень Новоселицької ДПІ від 06.10.2015 про застосування фінансових санкцій №000005/24-07-22/ та №000006/24-07-22/.

Рішення ДФС у Чернівецькій області від 04.11.2015 №1560/10/24-13-10-01-08 прийнято на підставі, у межах повноважень та у спосіб встановлений Податковим кодексом України, зміст рішення відповідає фактичним обставинам, які встановлені у цій справі, а тому підстави для його скасування відсутні.

Окрім цього, твердження позивача, що оскаржувані рішення Новоселицької ДПІ є незаконними та підлягають скасуванню, оскільки прийняті не уповноваженою особою є необґрунтованими з огляду на таке.

Згідно пп.19-1.1.16 п.19.1 ст.19 ПК України контролюючі органи, якими є органи державної фіскальної служби, здійснюють заходи щодо запобігання та виявлення порушень законодавства у сфері виробництва та обігу спирту, алкогольних напоїв і тютюнових виробів.

Відповідно до пп.54.3.3. п.54.3 ст.54 ПК України контролюючий орган зобов'язаний самостійно визначити суму грошових зобов'язань, зменшення (збільшення) суми бюджетного відшкодування та/або зменшення (збільшення) від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток або від'ємного значення суми податку на додану вартість платника податків, передбачених цим Кодексом або іншим законодавством, якщо: згідно з податковим та іншим законодавством особою, відповідальною за нарахування сум податкових зобов'язань з окремого податку або збору, застосування штрафних (фінансових) санкцій та пені, у тому числі за порушення у сфері зовнішньоекономічної діяльності, є контролюючий орган.

За приписами Закону №481 відповідальним за застосування штрафних (фінансових) санкцій за порушення вимог цього Закону є органи державної фіскальної служби.

Відповідно до п.58.1 ст.58 ПК України контролюючий орган надсилає (вручає) платнику податків податкове повідомлення-рішення, якщо сума грошового зобов'язання платника податків, передбаченого податковим або іншим законодавством, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, розраховується контролюючим органом відповідно до статті 54 цього Кодексу (крім декларування товарів, передбаченого для громадян).

Отже, чинний Податковий кодекс України обов'язок щодо винесення податкового повідомлення-рішення покладає на керівника структурного підрозділу органу державної фіскальної служби, по місцю реєстрації платника податку. У даному разі таким органом є Новоселицька ДПІ, яка винесла оскаржувані рішення про застосування фінансових санкцій.

Водночас, форма рішень, які прийняті Новоселецькою ДПІ за наслідками перевірки позивача, дійсно не відповідає положенням Податкового кодексу України та Порядку направлення органами державної податкової служби податкових повідомлень-рішень платникам податків, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 28.11.2012, №1236. Зокрема вони мали бути прийнятті у формі податкових повідомлень-рішень, а не рішень про застосування фінансових санкцій. Однак, колегія суддів зауважує, що цей процедурний недолік, не звільняє позивача від відповідальності передбаченої Законом №481.

При цьому неправомірною є позиція позивача викладена в апеляційній скарзі, що в даному випадку слід керуватись положеннями Порядку застосування фінансових санкцій, передбачених статтею 17 Закону №481, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 02.06.2003, №790, яка в частині форми рішення та суб'єктного складу, який приймає таке рішення відрізняється від положень Податкового кодексу України.

Так, по своїй правовій природі Податковий кодекс України, за критерієм ієрархічності, є вищим ніж зазначений вище Порядок, а тому у даному разі необхідно керуватись саме його положеннями. Окрім цього, саме Податковий кодекс України, безпосередньо визначає права та обов'язки органів державної фіскальної служби.

На підставі наведеного колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку щодо відмови в задоволенні позовних вимог.

Оскільки доводи апеляційної скарги відповідача не ґрунтуються на вимогах законодавства та не спростовують висновків суду першої інстанції, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи, та ухвалив судове рішення з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому підстави для його скасування або зміни відсутні.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, суд

У Х В А Л И В :

апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємець ОСОБА_3 залишити без задоволення, а постанову Чернівецького окружного адміністративного суду від 18 грудня 2015 року - без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст. 212 КАС України.

Ухвала суду складена в повному обсязі 01 березня 2016 року.

Головуючий Ватаманюк Р.В.

Судді Сторчак В. Ю. Мельник-Томенко Ж. М.