Справа № 826/508/16
Суддя: Келеберда В.І.
Дата ухвалення: 2016-02-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

23 лютого 2016 року м. Київ № 826/508/16

Окружний адміністративний суд міста Києва в складі: судді Келеберди В.І., при секретарі Віруцькій О. В., розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання представника відповідача про залишення адміністративного позову без розгляду у справі

за позовом ОСОБА_1
до Апарату Верховної Ради України
про стягнення одноразової грошової допомоги,
ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Апарату Верховної Ради України з вимогами про стягнення з Апарату Верховної Ради України на користь позивача одноразову грошову допомогу у розмірі тримісячної заробітної плати в сумі 7 183,35 грн. та про стягнення з Апарату Верховної Ради України на користь ОСОБА_1 втрати від інфляції у сумі 3040,71 грн.

Ухвалою суду від 19.01.2016 року відкрито провадження в адміністративній справі № 826/508/16 та призначено судовий розгляд справ и на 23.02.2016року.

23.02.2016 року в судовому засіданні представником відповідача заявлено клопотання про залишення адміністративного позову без розгляду у зв'язку із пропущенням встановленого чинним законодавством строку звернення до суду за захистом ймовірно порушених прав.

В обґрунтування заявленого клопотання представник відповідача посилався на положення статті 99 Кодексу адміністративного судочинства України та вказував, що із заявою про виплату одноразової грошової допомоги при звільненні ОСОБА_1 звернувся 31.10.2014 року, а позовну заяву ним було подано у січні 2016 року, тобто з пропуском строку звернення до суду, що передбачені статтею 99 КАС України, а тому вважає, що адміністративний позов належить залишити без розгляду.

Суд не погоджується з даними твердження відповідача та вважає заявлене клопотання необґрунтованим з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 99 Кодексу адміністративного судочинства України адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Згідно із ч. 2. ст. 99 Кодексу адміністративного судочинства України для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Частиною 3 даної статті визначено, що для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.

При цьому судом враховано, що відповідно до частини третьої статті 94 Кодексу законів про працю України питання державного і договірного регулювання оплати праці, прав працівників на оплату праці та їх захисту визначається цим Кодексом, Законом України "Про оплату праці" та іншими нормативно-правовими актами.

Наведений у чинному законодавстві України зміст поняття заробітної плати узгоджується з одним із принципів здійснення трудових правовідносин - відплатність праці, який дістав відображення у пункті 4 частини I Європейської соціальної хартії (переглянутої) від 03 травня 1996 року, за яким усі працівники мають право на справедливу винагороду, яка забезпечить достатній життєвий рівень. Крім обов'язку оплатити результати праці робітника, існують також інші зобов'язання роботодавця матеріального змісту. Ці зобов'язання стосуються тих витрат, які переважно спрямовані на охорону праці чи здоров'я робітника (службовця) або на забезпечення мінімально належного рівня його життя, у тому числі й у разі простою - зупинення роботи, що було викликане відсутністю організаційних або технічних умов, необхідних для виконання роботи, невідворотною силою або іншими обставинами (форс-мажор) тощо. Такі зобов'язання відповідають мінімальним державним гарантіям, установленим статтею 12 Закону України "Про оплату праці".

Тобто обсяг заробітної плати найманого працівника становлять винагорода за виконану роботу, про що йдеться у статті 94 Кодексу законів про працю України та статті 1 Закону України "Про оплату праці", та гарантовані державою виплати, передбачені у статті 12 Закону.

Праву працівника на належну заробітну плату кореспондує обов'язок роботодавця нарахувати йому вказані виплати, гарантовані державою, і виплатити їх. При цьому право працівника не залежить від нарахування йому відповідних грошових виплат. Тому незалежно від того, чи було здійснене роботодавцем нарахування таких виплат, працівник, у разі порушення законодавства про оплату праці, має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати в тому числі і одноразової грошової допомоги у разі звільнення як складової частини належної позивачу заробітної плати.

Відповідно до частини другої статті 233 Кодексу законів про працю України у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

Тобто, під заробітною платою, що належить працівникові, або, за визначенням, використаним у частині другій статті 233 Кодексу, належною працівнику заробітною платою необхідно розуміти усі виплати, на отримання яких працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством для осіб, які перебувають у трудових правовідносинах з роботодавцем, незалежно від того, чи було здійснене нарахування таких виплат.

Конституційний Суд України у своєму Рішенні від 15 жовтня 2013 року №8-рп/2013 у справі за конституційним зверненням громадянки ОСОБА_2 щодо офіційного тлумачення положень частини другої статті 233 Кодексу законів про працю України, статей 1, 12 Закону України "Про оплату праці" дійшов висновку, що у разі порушення роботодавцем законодавства про оплату праці не обмежується будь-яким строком звернення працівника до суду з позовом про стягнення заробітної плати, що йому належить, тобто усіх виплат, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством, незалежно від того, чи було здійснене роботодавцем нарахування таких виплат.

Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 15 жовтня 2013 року № 9-рп/2013 положення частини другої статті 233 Кодексу законів про працю України у системному зв'язку з положеннями статей 1, 12 Закону України "Про оплату праці" необхідно розуміти так, що у разі порушення роботодавцем законодавства про оплату праці не обмежується будь-яким строком звернення працівника до суду з позовом про стягнення заробітної плати, яка йому належить, тобто усіх виплат, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством, зокрема й за час простою, який мав місце не з вини працівника, незалежно від того, чи було здійснене роботодавцем нарахування таких виплат.

Аналіз викладеного свідчить, що при зверненні з вимогою про стягнення одноразової грошової допомоги при звільненні відповідно до ч. 6 ст. 34 Закону України "Про статус народного депутата України" позивач не обмежується строком звернення до суду за захистом порушених прав та охоронюваних законом інтересів, а тому суд вважає помилкові твердження відповідача щодо наявності підстав для залишення адміністративного позову без розгляду у зв'язку із пропуском строку звернення до суду .

Враховуючи, що позивачем не пропущено строк звернення до суду суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення клопотання представника відповідача про залишення адміністративного позову ОСОБА_1 без розгляду.

З огляду на викладене та керуючись статтями ст. ст. 99, 100, ч. 4 ст. 160 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

УХВАЛИВ:

Відмовити в задоволенні клопотання представника Апарату Верховної Ради України про залишення адміністративного позову ОСОБА_1 без розгляду.

Ухвала може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції у строки встановленні ст.ст. 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України. Ухвала відповідно до ч. 1 ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України набирає законної сили після закінчення строку на апеляційне оскарження, встановленого цим Кодексом, якщо ухвалу не було оскаржено.

Суддя В.І. Келеберда