Справа № 822/190/16
Суддя: Петричкович А.І.
Дата ухвалення: 2016-02-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 822/190/16
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 лютого 2016 року м. Хмельницький

Хмельницький окружний адміністративний суд

в складі:головуючого-суддіПетричковича А.І.
при секретаріЯворській І.Ю.
за участі:позивача ОСОБА_3 і його представника ОСОБА_4 та представника відповідача Собко Г.І.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду адміністративну справу за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 до Державної податкової інспекції у м. Хмельницькому Головного управління ДФС у Хмельницькій області, про визнання протиправними та скасування вимог, -

ВСТАНОВИВ:

15.02.2016 року позивач звернувся до суду з адміністративним позовом в якому, покликаючись на порушення Конституції України, Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов"язкове державне соціальне страхування" та його прав відповідачем, просить: 1) визнати протиправною та скасувати вимогу Державної податкової інспекції у м. Хмельницькому Головного управління ДФС у Хмельницькій області від 19.02.2015 року № ф-150-25 про сплату недоїмки єдиного внеску на суму 1233,8 грн.; 2) визнати протиправною та скасувати вимогу Державної податкової інспекції у м. Хмельницькому Головного управління ДФС у Хмельницькій області від 31.08.2015 року № ф-592-23 про сплату недоїмки єдиного внеску на суму 3769,7 гривень.

В судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали, посилаючись на ті ж докази, що у позовній заяві.

Представник відповідача позов не визнав і подав заперечення проти позову № 5604/9/22-25-10 від 29.02.2016 року, яке підтвердив у суді.

Заслухавши учасників судового розгляду і дослідивши докази, суд прийшов до таких висновків, враховуючи наступне.

ОСОБА_3 є фізичною особою-підприємцем та платником єдиного податку, що підтверджується копією свідоцтва платника єдиного податку серії НОМЕР_1 виданого 5 травня 2012 р. ДПІ у м. Хмельницькому (стор. 22 справи).

Згідно копії протоколу про призначення пенсії за вислугу років, позивача 17.10.1995 року звільнено в запас ЗС України за вислугою строкової служби, та призначено пенсію з 18 жовтня 1995 року (стор. 18 справи).

Відповідно до копії Пенсійного посвідчення НОМЕР_2 Серії НОМЕР_3, виданого 15.09.2010 року, позивач отримує пенсію за вислугу років (стор. 12 справи).

Згідно довідки Головного управління Пенсійного фонду України №541 від 22.02.2016 року ОСОБА_3 перебуває на обліку в головному управлінні ПФУ в Хмельницькій області та отримує пенсію за вислугу років, відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" ( стор. 16 справи).

19.02.2015 року Державною податковою інспекцією у м. Хмельницькому Головного управління ДФС у Хмельницькій області винесена Вимога про сплату боргу (недоїмки) № Ф-150-25, в якій зазначено, що станом на 31.01.2015 року заборгованість зі сплати єдиного внеску у ОСОБА_3 становить 1233,8 гривень (стор. 8 справи). Згідно рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення ОСОБА_3 отримав Вимогу - 04.03.2015 року ( стор. 23 справи).

Державною податковою інспекцією у м. Хмельницькому Головного управління ДФС у Хмельницькій області 31.08.2015 року винесена Вимога про сплату боргу (недоїмки) № Ф-592-23, в якій зазначено, що станом на 31.08.2015 року заборгованість зі сплати єдиного внеску у ОСОБА_3 становить 3769,7 гривень (стор. 9 справи). Відповідно до рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення ОСОБА_3 отримав Вимогу - 26.09.2015 року ( стор. 24 справи).

Згідно Вимоги державного виконавця №49803669 від 05.02.2016 року ОСОБА_3 зобов"язано до 12.02.2016 року сплатити борг на користь ДПІ в м. Хмельницькому в розмірі 3769,7гривень ( стор. 11 справи).

Отже, на час вирішення цієї адміністративної справи, стягнення боргу позивача по єдиному внеску у розмірі 3769,7 гривень проводиться органом ДВС в порядку визначеному Законом України "Про виконавче провадження".

Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку визначаються Законом України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" від 08.07.2010 року №2464-VI (далі - Закон №2464-VI).

Згідно з п.2 ч.1 ст.1 Закону №2464-VI, єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов'язкового державного соціального страхування в обов'язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб та членів їхніх сімей на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов'язкового державного соціального страхування.

Відповідно до п.4 ч.1 ст.4 Закону №2464-VI, платниками єдиного внеску є фізичні особи - підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування.

Згідно з ч.4 ст.4 Закону №2464-VI, особи, зазначені у пункті 4 частини першої цієї статті, які обрали спрощену систему оподаткування, звільняються від сплати за себе єдиного внеску, якщо вони є пенсіонерами за віком або інвалідами та отримують відповідно до закону пенсію або соціальну допомогу. Такі особи можуть бути платниками єдиного внеску виключно за умови їх добровільної участі у системі загальнообов'язкового державного соціального страхування.

Відповідно до ч.7 ст.1 Закону України 07.07.2011 року №3609-VІ "Про внесення змін до Податкового кодексу України і деяких інших законодавчих актів України щодо вдосконалення окремих норм Податкового кодексу України" ст.4 Закону №2464-VI доповнено частиною четвертою, згідно з якою особи, якщо вони є пенсіонерами за віком або інвалідами та отримують відповідно до закону пенсію або соціальну допомогу і обрали спрощену систему оподаткування, звільняються від сплати за себе єдиного внеску. Такі особи можуть бути платниками єдиного внеску виключно за умови їх добровільної участі у системі загальнообов'язкового державного соціального страхування. Зазначені зміни відповідно до ч.1 розділу II Прикінцевих та перехідних положень Закону України №3609-VI набули чинності з дня, наступного за днем його опублікування, а саме з 06.08.2011 року.

Згідно ст.1 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" від 09 липня 2003 року №1058-ІV (далі - Закон №1058-ІV), пенсіонер - це особа, яка відповідно до цього Закону отримує пенсію, довічну пенсію, або члени її сім'ї, які отримують пенсію в разі смерті цієї особи у випадках, передбачених цим Законом.

Статтею 9 Закону №1058-ІV визначено, що відповідно до цього Закону за рахунок коштів Пенсійного фонду в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності внаслідок загального захворювання (у тому числі каліцтва, не пов'язаного з роботою, інвалідності з дитинства); 3) пенсія у зв'язку з втратою годувальника.

Згідно п.3 ч.1 ст.11 Закону №1058-ІV, загальнообов'язковому державному пенсійному страхуванню підлягають: фізичні особи - підприємці, у тому числі ті, які обрали особливий спосіб оподаткування (єдиний податок, фіксований сільськогосподарський податок), та члени сімей зазначених фізичних осіб, які беруть участь у провадженні ними підприємницької діяльності.

Статтею 2 Закону України від 05.11.1991 року № 1788-XII "Про пенсійне забезпечення" (далі - Закон № 1788-XII ) визначено, що за цим Законом призначаються: а) трудові пенсії: за віком; по інвалідності; в разі втрати годувальника; за вислугу років; б) соціальні пенсії.

Отже, Закон № 1788-XII визначає умови, порядок призначення трудових пенсій, але він не поширюється на позивача, пенсія якому, згідно довідки №541 від 22.02.2016 року ГУ ПФУ в Хмельницькій області, призначена відповідно до Закону України від 09.04.1992 року № 2262-XII "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" ( далі - Закон № 2262-XII).

Згідно Закону № 2262-XII, цей Закон визначає умови, норми і порядок пенсійного забезпечення громадян України із числа осіб, які перебували на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ, осіб начальницького і рядового складу Державної служби спеціального зв'язку та захисту інформації України, державній пожежній охороні, Державній службі спеціального зв'язку та захисту інформації України, органах і підрозділах цивільного захисту, податковій міліції чи Державній кримінально-виконавчій службі України, та деяких інших осіб, які мають право на пенсію за цим Законом.

Статтею 7 Закону № 2262-XII визначено, що військовослужбовцям, особам, які мають право на пенсію за цим Законом, та членам їх сімей, які одночасно мають право на різні державні пенсії, призначається одна пенсія за їх вибором. У разі якщо особа має право на отримання пенсії відповідно до цього Закону та Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", призначається одна пенсія за її вибором. При цьому різниця між розміром пенсії, на який особа має право відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", і розміром пенсії із солідарної системи відповідно до Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", яка визначається в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, фінансується за рахунок коштів державного бюджету.

У постанові Верховного Суду України від 15.04.2014 року у справі №21-59а14 проведено аналіз положень п.4 ч.1 та ч.4 ст.4 Закону №2464-VІ, ст.26 Закону №1058-ІV та статей 1, 12 Закону № 2262-XII та висловлено правову позицію про те, що ФОП, яким призначено пенсію за вислугу років відповідно до Закону № 2262-XII і які обрали спрощену систему оподаткування, не звільняються від сплати за себе єдиного внеску на загальнообов"язкове державне соціальне страхування на підставі ст.4 Закону №2464-VІ.

Частинами 1-2 ст. 244-2 КАС України визначено, що висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 237 цього Кодексу, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Невиконання судових рішень тягне за собою відповідальність, установлену законом.

Відповідно до частин 1-2 ст.71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Враховуючи викладене, суд вважає, що позовні вимоги позивача не підлягають задоволенню, адже суб'єкт владних повноважень довів, що діяв межах закону при винесенні Вимог про сплату боргу (недоїмки) № ф-150-25 від 19.02.2015 року та № ф-592-23 від 31.08.2015 року, що підтверджено правою позицією Верховного Суду України, викладеною у справі №21-59а14 і доказами по справі, які перевірено судом.

На підставі наведеного, керуючись Законами України "Про пенсійне забезпечення", "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування", "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" і ст.ст. 4-15, 70-71, 86, 99, 122, 158-163, 167, 244-2 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 від 15.02.2016 року, про визнання протиправними і скасування вимог, залишити без задоволення.

Копії постанови надати сторонам, повний текст якої виготовлено 01.03.2016 року.

Постанова суду може бути оскаржена до Вінницького апеляційного адміністративного суду через Хмельницький окружний адміністративний суд протягом десяти днів з дня її отримання.

Постанова набирає законної сили в порядку статті 254 КАС України.

Постанова не набрала законної сили.

Суддя/підпис/А.І. Петричкович
"Згідно з оригіналом" Суддя А.І. Петричкович