Справа № 826/5515/14
Суддя: Борисюк Л.П.
Дата ухвалення: 2016-02-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 826/5515/14 Головуючий у 1-й інстанції: Данилишин В.М. Суддя-доповідач: Борисюк Л.П.
У Х В А Л А

Іменем України

24 лютого 2016 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді суддів за участю секретаря представників позивача представника відповідачаБорисюк Л.П., Грищенко Т.М., Міщука М.С. Приходько К.М. Денисенка В.М., Петрика С.А., Білак Я.Ю., Тиренко О.Г. Шкодича Ю.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за апеляційною скаргою Державної податкової інспекції у Печерському районі Головного управління ДФС у м. Києві на постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 01 вересня 2015 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Авіаційна компанія «Авіаком» до Державної податкової інспекції у Печерському районі Головного управління ДФС у м. Києві про визнання протиправними та скасування рішень, -

ВСТАНОВИВ:

В квітні 2014 року ТОВ «Авіаційна компанія «Авіаком» звернулося до Окружного адміністративного суду м. Києва із позовом до ДПІ у Печерському районі ГУ ДФС у м. Києві в якому просило визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення від 17.06.2011 № та від 13.09.2011 № .

Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 24 липня 2014 року залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 23 жовтня 2014 року у задоволенні позову відмовлено.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 24 березня 2015 року скасовано постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 24 липня 2014 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 23 жовтня 2014 року, а справу направлено до суду першої інстанції на новий судовий розгляд.

Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 01 вересня 2015 року позов задоволено.

Визнано протиправними та скасовано податкові повідомлення-рішення ДПІ у Печерському районі ГУ ДФС у м. Києві від 17.06.2011 № та від 13.09.2011 № .

Відповідач, не погоджуючись з прийнятим рішенням суду, звернувся з апеляційною скаргою, в якій зазначає, що оскаржувана постанова суду не відповідає вимогам матеріального та процесуального права, а саме, судом першої інстанції неповно з'ясовано та не доведено обставини, що мають значення для справи, висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи, в зв'язку з чим просить скасувати постанову суду та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників процесу, які з'явилися в судове засідання, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, в період з 28.04.2011 по 29.04.2011 співробітниками ДПІ у Печерському районі ГУ ДФС у м. Києві було проведено невиїзну документальну перевірку ТОВ «Авіаційна компанія «Авіаком» () з питання достовірності нарахування суми бюджетного відшкодування податку на додану вартість на розрахунковий рахунок за період з 01.03.2008 по 01.09.2010.

В ході проведення перевірки податковим органом встановлено порушення позивачем вимог підпункту 7.4.1 пункту 7.4, підпунктів 7.7.1 та 7.7.2 пункту 7.7 статті 7 Закону України «Про податок на додану вартість», в результаті чого встановлено завищення ТОВ «Авіаційна компанія «Авіаком» суми бюджетного відшкодування за квітень 2008 року на суму ПДВ 247 102 грн., травень 2008 року на суму ПДВ 80 573 грн., червень 2008 року на суму ПДВ 466 717 грн., липень 2008 року на суму ПДВ 47 770 грн., вересень 2008 року на суму ПДВ 23 011 грн., жовтень 2008 року на суму ПДВ 27 316 грн., листопад 2008 року на суму ПДВ 98 230 грн., грудень 2008 року на суму ПДВ 126 814 грн., січень 2009 року на суму ПДВ 260 977 грн., березень 2009 року на суму ПДВ 179 637 грн., квітень 2009 року на суму ПДВ 319 517 грн., травень 2009 року на суму ПДВ 132 047 грн., червень 2009 року на суму ПДВ 188 775 грн., липень 2009 року на суму ПДВ 280 035 грн., серпень 2009 року на суму ПДВ 89 611 грн., вересень 2009 року на суму ПДВ 55 662 грн., жовтень 2009 року на суму ПДВ 324 048 грн., листопад 2009 року на суму ПДВ 22 943 грн., грудень 2009 року на суму ПДВ 542 137 грн., січень 2010 року на суму ПДВ 947 572 грн., травень 2010 року на суму ПДВ 27 254 грн.

За результатами проведеної перевірки відповідачем складено Акт перевірки від 29.04.2011 № 62/07-03/24258565 на підставі якого прийнято податкове повідомлення-рішення № від 17.06.2011, яким позивачу зменшено суму бюджетного відшкодування з податку на додану вартість у розмірі 4 487 748 грн.

Не погоджуючись з податковим повідомленням-рішенням № від 17.06.2011, позивач звернувся зі скаргою до Державної податкової адміністрації у місті Києві за результатами розгляду якої було прийнято рішення № 8452/10/25-114 від 22.08.2011, яким оскаржуване податкове повідомлення-рішення було залишене без змін, а скарга позивача - без задоволення, а також збільшено штрафні (фінансові) санкції на 329 380,00 грн.

Позивачем було подано скаргу на податкове повідомлення-рішення та рішення № 8452/10/25-114 від 22.08.2011 до Державної податкової служби України, за результатами якої було прийнято рішення № 620/6/10-2115 від 19.09.2011, яким оскаржуване податкове повідомлення-рішення з урахуванням рішення № 8452/10/25-114 від 22.08.2011 залишене без змін, а скарга позивача - без задоволення.

13.09.2011 було прийнято податкове повідомлення-рішення № , яким зменшено суму бюджетного відшкодування з податку на додану вартість у розмірі 4 487 748 грн. та застосовано штрафні (фінансові) санкції (штраф) у розмірі 329 379,80 грн.

ТОВ «Авіаційна компанія «Авіаком», не погоджуючись з податковими повідомленнями-рішеннями № від 17.06.2011 та № від 13.09.2011, вважаючи їх протиправними та такими, що підлягають скасуванню звернулось з відповідним позовом до суду.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем були надані всі первинні документи, які фіксують факт здійснення господарської діяльності.

З таким висновком суду колегія суддів погоджується, виходячи з наступного.

Платники податку на додану вартість, об'єкти, база та ставки оподаткування, перелік неоподатковуваних та звільнених від оподаткування операцій, особливості оподаткування експортних та імпортних операцій, поняття податкової накладної, порядок обліку, звітування та внесення податку до бюджету, визначаються Законом України «Про податок на додану вартість» від 03 квітня 1997 року № 168/97-ВР (із змінами та доповненнями).

Відповідно до п. 1.7 ст. 1 Закону України «Про податок на додану вартість» (тут і далі по тексту в редакції закону, що діяла на час виникнення спірних правовідносин), податковий кредит - сума, на яку платник податку має право зменшити податкове зобов'язання звітного періоду, визначена згідно з цим Законом України «Про податок на додану вартість».

За правилами п.п. 7.4.1 п. 7.4 ст. 7 зазначеного Закону, податковий кредит звітного періоду визначається виходячи із договірної (контрактної) вартості товарів (послуг), але не вище рівня звичайних цін, у разі якщо договірна ціна на такі товари (послуги) відрізняється більше ніж на 20 відсотків від звичайної ціни на такі товари (послуги), та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 6.1 статті 6 та статтею 8-1 цього Закону, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій в необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання у виробництві та/або поставці товарів (послуг) для оподатковуваних операцій у межах господарської діяльності платника податку.

У відповідності до п.п. 7.2.1, 7.2.6 ст. 7 Закону України «Про податок на додану вартість», платник податку зобов'язаний надати покупцю податкову накладну, що має містити зазначені окремими рядками: а) порядковий номер податкової накладної; б) дату виписування податкової накладної; в) повну або скорочену назву, зазначену у статутних документах юридичної особи або прізвище, ім'я та по батькові фізичної особи, зареєстрованої як платник податку на додану вартість; г) податковий номер платника податку (продавця та покупця); д) місце розташування юридичної особи або місце податкової адреси фізичної особи, зареєстрованої як платник податку на додану вартість; е) опис (номенклатуру) товарів (робіт, послуг) та їх кількість (обсяг, об'єм); є) повну або скорочену назву, зазначену у статутних документах отримувача; ж) ціну поставки без врахування податку; з) ставку податку та відповідну суму податку у цифровому значенні; и) загальну суму коштів, що підлягають сплаті з урахуванням податку.

Податкова накладна видається платником податку, який поставляє товари (послуги), на вимогу їх отримувача, та є підставою для нарахування податкового кредиту.

Згідно з пп. 7.5.1 п. 7.5 ст. 7 вказаного Закону, датою виникнення права платника податку на податковий кредит вважається дата здійснення першої з подій:

або дата списання коштів з банківського рахунку платника податку в оплату товарів (робіт, послуг), дата виписки відповідного рахунку (товарного чека) - в разі розрахунків з використанням кредитних дебетових карток або комерційних чеків;

або дата отримання податкової накладної, що засвідчує факт придбання платником податку товарів (робіт, послуг).

За приписами пп. 7.4.5. п. 7.4 ст. 7 зазначеного Закону, не підлягають включенню до складу податкового кредиту суми сплаченого (нарахованого) податку у зв'язку з придбанням товарів (послуг), не підтверджені податковими накладними чи митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з підпунктом 7.2.6 цього пункту).

Таким чином, судова колегія зауважує, що законодавцем визначено єдину підставу виникнення права у платника податку на отримання податкового кредиту, пов'язану з отриманням таким платником податку податкової накладної, оформленої належним чином із зазначенням усіх обов'язкових реквізитів, визначених податковим законодавством та видану суб'єктом підприємницької діяльності, зареєстрованим платником податку на додану вартість.

Дослідженням матеріалів справи колегією суддів встановлено, що на момент виникнення спірних правовідносин позивач мав господарські взаємовідносини з ТОВ «Техностар», ТОВ «Енерготехноприлад», ТОВ «СпецАвіаКомплект», ТОВ «ПКП Інтер-Авіа», доказом чого є наявні в справі копії відповідних договорів, а саме:

1). №12/08 від 11.02.2008 року, укладеного між позивачем (покупець) та ТОВ «Техностар» (постачальник), за умовами якого покупець купує, а продавець продає авіаційний двигун ТВЗ-117ВМА серії 02. Загальна сума договору з ПДВ складає 3538032,00 грн.

Згідно додатку №1 до договору №12/08 від 11.02.2008 року постачальник зобов'язувався поставити наступний товар: авіадвигун ТВЗ-117ВМА сер.02 №H78MT413328P3 (ремонтний) випуску 1984 року, наробітка СНЗ 1914 годин, кількість - 1 шт.; авіадвигун ТВЗ-117ВМА сер.02 №Н78МТ423096Р2 (ремонтний) випуску 1984 року, наробітка СНЗ 1744 годин, кількість - 1 шт. на загальну вартість 3538032,00 грн.

На підтвердження виконання умов зазначеного договору позивачем до суду були надані копії цього договору, додатків до договору, податкової та видаткової накладних, платіжних доручень.

2). №17/08 від 24.03.2008 року, укладеного між позивачем (покупець) та ТОВ «Енерготехноприлад» (продавець), за умовами якого продавець приймає на себе зобов'язання поставити і передати у власність покупця майно, що вказане у додатках до договору. Покупець зобов'язується прийняти й оплатити вироби у порядку і на умовах передбачених договором та додатками до нього.

Згідно додатку №1 (специфікації), продавець зобов'язувався поставити насос 465А, в кількості 1 шт. та Насос 465К, в кількості 1 шт. на загальну суму, з урахуванням ПДВ, 75192,00 грн. Крім того згідно додатків №2-№5, продавець повинен поставити запасні частини до літаків.

Крім того, між позивачем (покупець) та ТОВ «Енерготехноприлад» (продавець) укладено додаткову угоду №1 до договору №17/08 від 24.03.2008 року, згідно з якою, ТОВ «Енерготехноприлад» відступило право вимоги ТОВ «Сьомий Буд Трест».

На підтвердження виконання умов договору позивачем надано договір, додатки до договору, додаткова угода, податкові накладні, видаткові накладні, платіжні доручення.

3). №20/08 від 23.04.2008 року, укладеного між позивачем (покупець) та ТОВ «СпецАвіаКомплект» (продавець), за умовами якого продавець приймає на себе зобов'язання поставити і передати у власність покупця майно, обумовлене у додатках, до нього, а покупець зобов'язується прийняти й оплатити вироби у порядку і на умовах, передбачених договором та додатками до нього.

До договору №20/08 від 23.04.2008 підписано додатки №1-№6, згідно з якими, продавець зобов'язувався поставити позивачу запчастини до літаків.

Позивачем до суду були надані копії договору, додатків до договору, податкової та видаткової накладних, платіжних доручень, товарно-транспортної накладної.

Крім того, як вбачається з матеріалів справи, між позивачем (покупець) та ТОВ «ПКП Інтер-Авіа» (продавець) були укладені наступні договори:

- №18/07 від 12.06.2007 року та додаток №8 від 17.01.2008 року до нього, згідно з яким, придбано насос-регулятор НР-3ВМ кількістю 3 шт. на загальну суму 181620,00 грн.;

- №35/08 від 22.07.2008 року та додаток №2 від 01.08.2008 року до нього, згідно з яким, реалізовано запасні частини до літаків на загальну суму 138066,00 грн., в т.ч. ПДВ 23011,00 грн.;

- №18/07 від 12.06.2007 року та додаток до нього №8 від 17.01.2008 року, згідно з яким, реалізовано запасні частини до літаків на загальну суму 139080,00 грн., в т.ч. ПДВ 23180,00 грн.;

- №35/08 від 22.07.2008 року та додатку №5 від 10.10.2008 року, згідно з яким, реалізовано втулка несучого гвинта 24-1930-000 в кількості 2 шт. та згідно додатку №6 від 13.10.2008 року, реалізовано уніфікований підйомний кран УПК - 300 в кількості 1 шт., та електрогідроустановка ЕГУ-17/35М в кількості 1 шт. на загальну суму 589380,00 грн., в т.ч. ПДВ 98230,00 грн.;

- №35/08 від 22.07.2008 року та додаток до нього №7 від 10.11.2008 року, згідно з яким, реалізовано гідравлічний домкрат 1 к-т, проміжний редуктор 8А-1515-000 в кількості 2 шт., блоки радіостанції Ядро-1А в кількості 2 комплекти та згідно додатку №8 від 11.11.2008 року, реалізовано насоси-регулятори НР-3ВМ-Т в кількості 3 шт. та НР-3В в кількості 1 шт. та інші запасні частини до літаків на загальну суму 760884,00 грн., у т.ч. ПДВ 126814,00 грн.;

- №ДГ-35/08 від 22.07.2008 року, згідно з яким, реалізовано інструмент для двигуна, ящик з інструментом (планер), набір накидних ключів, ключ тарований на 240 кгс Н9813-100, ключ тарований до 7 кгс 8АТ-9102-06) на загальну суму 1273176,00 грн. в т.ч. ПДВ 212196,00 грн. Згідно додатку №10 від 09.12.2008 року до договору №ДГ-35/08 від 22.07.2008 року реалізовано авіаційну радіостанцію «Ядро-1 А» в кількості 1 шт. вартістю 127890,00 грн. в т.ч. ПДВ 21315,00 грн. Згідно Додатку №9 від 04.12.2008 року до договору №ДГ-35/08 від 22.07.2008 року, реалізовано струмознімачі 8АТ-7420-000 в кількості 10 шт. вартістю 90996,00 грн. в т.ч. ПДВ 15166,00 грн.;

- №ДГ-42/8 від 02.12.2008 року, згідно з яким, реалізовано передпродажну підготовку ультразвукової установки УЗУ4-1 на загальну суму 73800,00 грн. в т.ч. ПДВ 12300,00 грн.;

- №27/1-09 від 27.01.2009 року, згідно з яким, виконано роботи по доукомплектуванню та гермоупаковці лопастей несучого гвинта НВ8-АТ-2710-00 на загальну суму 346500,00 грн. в т.ч. ПДВ 57750,00 грн.;

- №ДГ-01/09 від 19.01.2009 року та додаток №2 від 11.02.2009 року, згідно з яким, реалізовано ЗАТ «Авіаком» насос-регулятор НР-ЗВМ в кількості 5 шт. (вартість 50450,00 грн. без ПДВ за 1 шт.), циліндр збору та випуску основної стойки шасі В24-4103-300-2 (лев.) в кількості 4 шт. (вартість 84000,00 грн.), циліндр збору та випуску основної стойки шасі В24-4103-300-1 (прав.) в кількості 4 шт. (вартість 84000,00 грн.), амортстойка переднього шасі 24-4201-ОБ в кількості 1 шт. (вартість 53825,00 грн.) на загальну суму 1173690,00 грн. в т.ч. ПДВ 195615,00 грн.;

- №ДГ-01/09 від 19.01.2009 року та додаток №3 від 16.03.2009 року, згідно з яким, реалізовано комбінований агрегат керування КАУ-115 в кількості 4 шт. (вартість одиниці товару 82950,00 грн. без ПДВ), радіовисотомір РВ5 в кількості 2 комплекти (вартість 9520,00 грн.), радіовисотомір РВЗ в кількості 6 комплектів (вартість 8260,00 грн.), установка для заміни коліс 24-9905-00 в кількості 2 комплекти (вартість 13750,00 грн.), гідравлічний візок в кількості 1 шт. (вартість 128340,00 грн.), групове джерело живлення 28В-208В постійного, змінного струму в кількості 1 шт. (вартість 248880,00 грн. без ПДВ) на загальну суму 1263144,00 грн. в т.ч. ПДВ 210524,00 грн.;

- №ДГ-01/09 від 19.01.2009 року та додатку №4 до нього від 31.03.2009 року, згідно з яким, реалізовано паливний бак №3 24-6113-00-1 шт., паливний бак №4 24-6114-00 - 1 шт., паливний бак №5 24-6115-00 1 шт. (вартість поставки одиниці продукції без ПДВ 181655,00 грн.) на загальну суму 653958,00 грн. в т.ч. ПДВ 108993,00 грн.

На підтвердження виконання спірних договірних зобов'язань позивачем до суду були надані первинні документи бухгалтерського та податкового обліку, які в повній мірі підтверджують фактичне здійснення господарських операцій між ТОВ «Авіаком» та його контрагентами.

Зазначені документи, на думку колегії суддів, складені за результатами проведених операцій з дотриманням вимог ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», п. 2.4 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого Наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 року №88, і містять у собі відомості щодо змісту та обсягу проведених операцій, які узгоджуються між собою.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Господарською операцією є дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов'язань, власному капіталі підприємства.

Отже, аналіз реальності господарської діяльності позивача повинен здійснюватися саме на підставі даних податкового, бухгалтерського обліку платника податків та відповідності їх дійсному економічному змісту.

Заперечуючи проти вимог даного позову, відповідач посилається на факт отримання позивачем необґрунтованої податкової вигоди внаслідок існування обставин, які виключають право позивача як платника податку на формування податкового кредиту.

Доказом цього, на думку податкового органу, є відсутність в матеріалах справи товарно-транспортних накладних, довіреностей на отримання товару, паспорту товару (формуляру), сертифікатів якості товару, а також доказів транспортування, приймання та обліку товару на склад.

Крім того, відповідач наголошує на тому, що товарно-транспортні накладні, які були надані позивачем до перевірки, не містять всіх обов'язкових реквізитів, а саме, в графах «Пункт навантаження та Пункт розвантаження» міститься назва міста, однак відсутня повна адреса пункту відправлення та пункту призначення товару.

Саме ці обставини і стали підставою для складення відповідачем висновку Акта перевірки від 29.04.2011 № 62/07-03/24258565 про порушення позивачем вимог підпункту 7.4.1 пункту 7.4, підпунктів 7.7.1 та 7.7.2 пункту 7.7 статті 7 Закону України «Про податок на додану вартість».

Однак, зазначені твердження податкового органу колегія суддів не приймає до уваги, оскільки подання платником до контролюючого органу усіх належним чином оформлених первинних документів, передбачених податковим законодавством, з ціллю отримання податкової вигоди, є підставою для її отримання, якщо податковий орган не доведе неправдивість, недостовірність або суперечливість відомостей, що містяться у таких документах. Доводи ж податкового органу про отримання платником необґрунтованої податкової вигоди мають ґрунтуватись лише на сукупності доказів, що безспірно підтверджують існування обставин, які виключають право платника на формування податкового кредиту.

Так, однією із основних засад податкового законодавства України є презумпція правомірності рішень платника податку в разі якщо норма закону чи іншого нормативно-правового акта, виданого на підставі закону, або якщо норми різних законів чи різних нормативно-правових актів припускають неоднозначне (множинне) трактування прав та обов'язків платників податків.

Зазначена норма поширюється також і на кваліфікацію господарських операцій з метою формування платником податків податкового кредиту з податку на додану вартість. За змістом указаної норми податковий кредит вважається сформованим платником податків правомірно, однак контролюючий орган не позбавлений можливості довести в установленому порядку факт невідповідності задекларованих наслідків господарської операції платника податків у податковому обліку фактичним обставинам.

Як вбачається з Акту перевірки від 29.04.2011 № 62/07-03/24258565, відповідач при складанні в ньому висновку посилався виключно на ту обставину, що спірні правочини позивача суперечать інтересам держави, однак єдиною умовою для визнання недійсним правочину, який суперечить інтересам держави та суспільства, є саме встановлення умислу в діях осіб, які уклали такий правочин. При цьому, носіями протиправного умислу юридичних осіб-сторін такого правочину є посадові особи цих юридичних осіб.

У зв'язку з цим, на підтвердження винуватості особи у вчиненні правочинів, які суперечать інтересам держави, в силу ст. 62 Конституції України, може бути лише обвинувальний вирок суду, яким установлено відповідні обставини.

Однак, податковим органом не доведено існування будь-яких обвинувальних вироків стосовно посадових осіб позивача чи, навіть, його контрагентів.

Крім того, в матеріалах справи не міститься доказів того, що контрагенти позивача не мали права видавати податкові та видаткові накладні або того, що останні підписані не уповноваженими на те особами.

Не заслуговують на увагу також посилання апелянта на базу даних «Системи автоматизованого співставлення податкових зобов'язань та податкового кредиту в розрізі контрагентів на рівні ДПА України», якою виявлено розбіжності між задекларованими податковими зобов'язаннями позивача та податковими зобов'язаннями контрагентів, виходячи з наступного.

Так, Система автоматизованого співставлення податкових зобов'язань та податкового кредиту в розрізі контрагентів на рівні ДПА України є програмним продуктом, який було розроблено для реалізації Порядку взаємодії органів державної податкової служби при опрацюванні розшифровок податкових зобов'язань та податкового кредиту з податку на додану вартість у розрізі контрагентів, затвердженого наказом Державної податкової адміністрації України від 18 квітня 2008 року № 266 (надалі також - Порядок).

Згідно з підпунктом 2.10.3 пункту 2.10 Порядку, співставлення даних податкової звітності з ПДВ з інформацією з інших джерел, а саме інформації кол. 2 розділу II Розшифровки податкових зобов'язань та податкового кредиту в розрізі контрагентів, кол. 3 Розрахунку коригування сум ПДВ до податкової декларації з податку на додану вартість з даними Реєстру платників ПДВ здійснюється у складі автоматизованого контролю.

Відповідно до пункту 2.14 Порядку інформація податкової звітності з ПДВ, надіслана до центральної бази даних податкової звітності, у розрізі контрагентів підлягає співставленню засобами системи автоматизованого співставлення податкових зобов'язань та податкового кредиту в розрізі контрагентів на рівні ДПА України з метою виявлення платників ПДВ, якими занижено суму податкових зобов'язань або завищено суму податкового кредиту.

Пунктом 2.21 Порядку передбачено, що підсумки перевірок за результатами автоматизованого співставлення податкової звітності з ПДВ на центральному рівні відображаються в описовій частині акта перевірки (камеральної, документальної невиїзної, планової, позапланової перевірки) або довідки у розрізі періодів та операцій з одним контрагентом та фіксуються в АС «Аудит». По мірі підписання актів перевірки та узгодження податкових зобов'язань, визначених податковим повідомленням-рішенням, прийнятим за результатами таких перевірок, уточнюються результати автоматизованого співставлення на центральному рівні податкової звітності з ПДВ за поданням підрозділу, яким завершено процедуру такого узгодження та яким прийнято таке повідомлення-рішення.

Згідно з пунктом 4.15 Порядку якщо платником ПДВ (постачальником) до податкових зобов'язань включено суму ПДВ меншу, ніж контрагентом (отримувачем) до податкового кредиту, працівники підрозділу оподаткування юридичних, фізичних осіб органу ДПС, на обліку якого знаходиться платник ПДВ (постачальник), та органу ДПС, на обліку якого знаходиться платник ПДВ (отримувач), відповідно до пункту 3 статті 11, пункту 3 статті 111 Закону № 509 звертаються в письмовій формі до таких платників ПДВ щодо одержання пояснень та їх документальних підтверджень (перелік документів, що затребується у платника ПДВ, передбачений пунктом 4.2 Порядку) з метою встановлення причин розбіжностей даних, що містяться у поданій ними податковій звітності з податку на додану вартість, виявлених під час камеральної перевірки, та/або за результатами автоматизованого співставлення.

Наведені законодавчі положення дають підстави для висновку про те, що процес зіставлення даних податкової звітності з ПДВ у розрізі контрагентів є формальним рівнем податкового контролю, на стадії якого податковий орган фактично порівнює задекларовані контрагентами кореспондуючі суми податкових зобов'язань та податкового кредиту з метою оперативного виявлення платників, що підлягають документальній перевірці.

Зазначений етап контрольно-перевірочної роботи не передбачає здійснення податковим органом оцінки дотримання платником вимог податкового законодавства та аналізу змісту та характеру правовідносин, що стали підставою для формування даних податкового обліку платника. Адже питання правильності відображення платником в обліку проведених господарських операцій досліджуються податковим органом при проведенні податкової перевірки платника з дослідженням фінансово-господарських документів, пов'язаних з нарахуванням і сплатою податку.

Висновок щодо правильності (або недостовірності) задекларованих платником даних податкового обліку як підстави для внесення змін до вказаної бази даних може бути зроблений податковим органом після визначення платникові податкових зобов'язань та їх узгодження у встановленому законом порядку.

Що стосується тверджень відповідача про наявність недоліків товарно-транспортних накладних (далі - ТТН), колегія суддів зазначає, що це є лише формальними порушеннями порядку заповнення такої накладної і не може бути підставою зняття з позивача бюджетного відшкодування з ПДВ, оскільки ТТН не є підставою для нарахування податкового кредиту. За таких обставин, зважаючи, що ТТН - це документ, що призначений для списання товарно-матеріальних цінностей, обліку на шляху їх переміщення, оприбуткування, складського, оперативного та бухгалтерського обліку, а також для розрахунків за перевезення вантажу та обліку виконаної роботи, суд вважає, що недоліки заповнення ТТН взагалі не мають значення для вирішення спору щодо наявності у позивача права на формування податкового кредиту та права на бюджетне відшкодування за наявності виданих податкових накладних та інших первинних документів, які підтверджують реальність виконання господарських операцій.

Слід також зазначити, що ТТН є обов'язковими при оподаткуванні операцій за договорами перевезення, а не договорами поставки товарів та виконання робіт. Також не є передумовою для визначення господарської компетенції господарюючого суб'єкта наявність або відсутність матеріально-технічної бази у контрагентів позивача.

Щодо посилання відповідача на відсутність деяких документів, визначених договорами (сертифікатів якості, рахунків, паспортів товару), як свідчення про безтоварність господарських операцій, слід зазначити, що в основі оподаткування лежить не волевиявлення осіб у вигляді цивільно-правового правочину, а фактичний рух активів із урахуванням ділової мети такого руху та його зв'язку із господарською діяльністю платника податків, оскільки, як зазначалось вище, норми податкового законодавства пов'язують формування витрат та/або податкового кредиту із фактом придбання товарів чи послуг з метою використання у господарській діяльності.

Тобто, вирішальне значення має не те, про що сторони домовилися, а те, що вони вчинили, тобто не зміст зобов'язання, а його фактичне виконання.

Дана правова позиція закріплена в ухвалі Вищого адміністративного суду України від 18 листопада 2014 року №К/800/41442/14.

Стосовно тверджень відповідача про не знаходження контрагентів позивача за адресою реєстрації, колегія суддів приймає до уваги позицію Європейського суду щодо порушеного питання, яке проілюстровано у рішеннях по справах за компанії «Інтерсплав» проти України, у справі за позовом компанії «Булвес» AД проти Болгарії та у справі за позовом компанії «Бізнес Суппорт Центр» проти Болгарії.

У зазначених справах Європейський суд дійшов висновку, що суб'єкт господарювання, який правомірно сформував податковий кредит з ПДВ при придбанні товарів, робіт, послуг, беззаперечно, має право на його відшкодування, оскільки це є його власністю. Держава, маючи інформацію про зловживання у зазначеній сфері, має всі законодавчі підстави для вжиття відповідних заходів щодо їх припинення. Суб'єкт господарювання не несе відповідальності за зобов'язаннями свого контрагента, якщо відсутні ознаки його участі у правопорушенні, оскільки у нього немає законодавчих підстав для здійснення контролю за правомірністю дій контрагента.

Підтримуючи правову позицію Європейського суду, Верховний Суд України у справі №21 170во10 за позовом ВАТ «Болградський виноробний завод» до органу ДПС про скасування податкових повідомлень- рішень дійшов висновку, що про необґрунтованість податкової вигоди суб'єкта господарювання можуть свідчити підтверджені доказами доводи державного податкового органу, зокрема про наявність таких обставин, як:

- неможливість реального здійснення платником податків операцій з урахуванням часу, місця знаходження майна або обсягу матеріальних ресурсів, економічно необхідних для виробництва товарів, виконання робіт або надання послуг, нездійснення особою, яка значиться виробником товару, підприємницької діяльності; відсутність необхідних умов для досягнення результатів відповідної підприємницької, економічної діяльності через відсутність управлінського або технічного персоналу, основних засобів, виробничих активів, складських приміщень, транспортних засобів;

- здійснення операцій з товаром, що не вироблявся або не міг бути виробленим в обсязі, зазначеному платником податку в документах обліку;

- облік для цілей оподаткування тільки господарських операцій, які безпосередньо пов'язані з виникненням податкової вигоди, якщо для даного виду діяльності також потрібне здійснення й облік інших господарських операцій;

- відсутність первинних документів обліку.

У свою чергу, Вищий адміністративний суд України, деталізуючи позицію Верховного Суду України, у листі №742/11/13 11 дійшов висновку, що витрати для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на прибуток, а також податковий кредит для цілей визначення об'єкта оподаткування ПДВ мають бути фактично здійснені і підтверджені належним чином складеними первинними документами, що відображають реальність господарської операції, яка є підставою для формування податкового обліку платника податків.

Отже, не мають правового значення доводи податкового органу щодо можливого порушення вимог чинного законодавства контрагентами позивача, оскільки породження негативних наслідків є саме для цих підприємств і не може впливати на право позивача на бюджетне відшкодування ПДВ, оскільки останній виконав усі передбаченні законом умови щодо отримання такого відшкодування, та має всі документальні підтвердження розміру свого податкового кредиту.

Таким чином, аналізуючи обставини даної справи та оцінюючи зібрані у справі докази, колегія суддів приходить до висновку, що податковим органом не доведено існування обставин, які виключають право позивача на формування податкового кредиту у зв'язку із господарськими операціями, що відбулися між останнім та ТОВ «Техностар», ТОВ «Енерготехноприлад», ТОВ «СпецАвіаКомплект», ТОВ «ПКП Інтер-Авіа», а тому не підтверджено належним чином правомірності оскаржуваних податкових повідомлень-рішень від 17.06.2011 № та від 13.09.2011 № , прийнятих на підставі недостатньо обґрунтованих висновків про відсутність реального характеру цих господарських взаємовідносин.

За таких обставин, заявлені позивачем вимоги колегія суддів знаходить обґрунтованими та такими, що підлягають до задоволення.

Згідно зі ст. 159 КАС України, судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права.

З підстав вищенаведеного, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дослідив наявні докази, надав їм належну оцінку та прийняв законне і обґрунтоване рішення, з дотриманням норм матеріального і процесуального права, а тому підстав для його скасування не вбачається.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 198 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду без змін.

При цьому, колегія суддів зазначає, що ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 04 грудня 2015 року в порядку ст. 88 КАС України відповідачу відстрочено сплату судового збору за подачу апеляційної скарги до ухвалення судового рішення у справі.

Відповідно до ст. 4 Закону України «Про судовий збір» (зі змінами та доповненнями), за подання до адміністративного суду апеляційної скарги на рішення суду ставка судового збору становить 110 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви, іншої заяви і скарги.

Колегія суддів звертає увагу, що на час подання відповідачем апеляційної скарги він в силу положень Закону України «Про судовий збір» не був звільнений від сплати судового збору.

Таким чином, з відповідача підлягає стягненню сума судового збору у розмірі 110% від ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви. За подання цього позову підлягала сплаті сума судового збору в розмірі 4 872,00 грн.

Отже, розмір судового збору за подання даної апеляційної скарги становить 5 359,20 грн.

Враховуючи те, що рішення у справі ухвалено не на користь апелянта, судовий збір за подачу апеляційної скарги у розмірі 5 359,20 грн. підлягає стягненню з Державної податкової інспекції у Печерському районі Головного управління ДФС у м. Києві на користь Державного бюджету України.

Керуючись ст. ст. 160, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у Печерському районі Головного управління ДФС у м. Києві на постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 01 вересня 2015 року - залишити без задоволення.

Постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 01 вересня 2015 року - залишити без змін.

Стягнути з Державної податкової інспекції у Печерському районі Головного управління ДФС у м. Києві до Державного бюджету України (отримувач коштів: УДКСУ у Печерському р-ні; код отримувача (код за ЄДРПОУ): 38004897; банк отримувача: ГУДКCУ у м. Києві; код банку отримувача: 820019; рахунок отримувача: 1007; код класифікації доходів до бюджету: 22030001) судовий збір за подання апеляційної скарги до Київського апеляційного адміністративного суду в розмірі 5 359 грн. 20 коп. (п'ять тисяч триста п'ятдесят дев'ять) гривень 20 коп.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня складання в повному обсязі, шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя суддя суддя Л.П. Борисюк Т.М. Грищенко М.С. Міщук

Повний текст ухвали складено та підписано - 26.02.2016

Головуючий суддя Борисюк Л.П.

Судді: Грищенко Т.М.

Міщук М.С.