Справа № 2а-957/11
Суддя: Ткаченко О. Д.
Дата ухвалення: 2011-10-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 2а-957/2011 Категорія 10.3.1
ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 жовтня 2011 року

Біловодський районний суд Луганської області, у складі:

Головуючого судді: Ткаченко О.Д.

розглянувши у скороченому провадженні адміністративну справу за адміністративним позовом гр. ОСОБА_1 до Управління Пенсійного Фонду України в Біловодському районі Луганської області про зобовязання провести доплату до пенсії як дитині війни з 19.03.201 Іроку,-

ВСТАНОВИВ:

19.09.2011року вищевказаний позивач звернувся з адміністративним позовом до відповідача - Управління Пенсійного фонду України в Біловодському районі Луганської області в якому зазначив, що він має правовий статус „дитини війни, відповідачем йому не доплачувалося підвищення до пенсії, передбачене ст. 6 Закону України „Про соціальний захист дітей війни , тому він просить суд зобовязати відповідача нарахувати та виплатити недоплачену щомісячну державну соціальну допомогу як дитині війни за час, вказаний у позові, виходячи з того, що прожитковий мінімуму для осіб, які втратили працездатність, мав враховуватися в сумі з 01.01.2011 року - 750 гривень, а з 01.04.2011 року - 764 гривні.

Позивач звернувся з клопотанням про проведення слухання справи за його відсутності.

Представник відповідача в судове засідання не прибув, надав суду письмове клопотання про розгляд справи за відсутності представника, посилався на те, що надає свої подані письмові заперечення, де просить суд відмовити в задоволенні позову, мотивуючи свої доводи відсутністю законодавчого врегулювання цього питання та про застосування в 2011 році при виплаті пенсій пенсіонерові - «дитині війни» розміру підвищення до пенсії в сумах, визначених постановою Кабінету Міністрів України від 28.05.2008 року № 530 «Деякі питання соціального захисту окремих категорій громадян» і фактичне отримання позивачем доплати до пенсії у оозмірі 49 грн. 80 копійок, визначеного на підставі вищевказаної постанови Кабінету Міністрів України, в тому числі посилався на ст. 7 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», за якою фінансове забезпечення державних соціальних гарантій, передбачених цим законом, здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України та на внесення змін до Закону України «Про державний бюджет України на 2011 рік» від 14.06.2011 року № 3491, за яким нюрми і положенця ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» застосовується в юрядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявного фінансового ресурсу бюджету Пенсійного Фонду України на 2011 рік.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав:

Згідно зі ст. З Закону України „Про соціальний захист дітей війни чітко окреслено, що їержавні соціальні гарантії дітям війни, встановлені цим Законом, не можуть бути обмежені або жасовані іншими нормативно - правовими актами. До того ж, стаття 11 визначає, що посадові особи і громадяни, винні в порушенні законодавства про соціальний захист дітей війни, несуть Відповідальність згідно з законом.

Відповідно до ст. 8 Конституції України в Україні визначається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу. Окрім того, п.2 Постанови Пленуму Верховного Суду України „Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя передбачає у всіх необхідних випадках застосовувати Конституцію як акт прямої дії. Системний аналіз цих законодавчих актів свідчить про те, що законами України саме на субєкт владних повноважень покладено безпосередній обовязок їх виконувати, бо саме ч. 2 ст. 71 КАС України покладає обовязок саме на субєкта владних повноважень довести правомірність, а значить і своєчасність свого рішення, дії чи бездіяльності.

Враховуючи, що держава взяла на себе обовязок щодо виплати позивачу 30% доплати до пенсії та поклала виконання цього обовязку на центральний орган виконавчої влади - Пенсійний Фонд України, та який діє через свої місцеві органи, відповідач не вчинив жодної дії для нарахування коштів та їх повної виплати дитині війни відповідно норм закону, за таких обставин суд вважає, що відповідач відповідно положень ч.2 ст. 5 КАС України, за якою провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляді і вирішення справи - з 19.03.2011 року по 22.07.2011 року включно не виконав своїх повноважень без поважних причин, тобто до набрання чинності Закону України № 3491-У1 від 14.06.2011 року про внесення змін до Закону України «Про державний бюджет України на 2011 рік» та до набрання чинності постанови Кабінету Міністрів України від

06.07.2011року № 745 «Про встановлення деяких розмірів виплат, що фінансуються за рахунок коштів з державного бюджету», яка набрала чинності 23.07.2011 року відповідно до п. 5 Указу Президента України «Про порядок офіційного оприлюднення нормативно - правових актів та набрання ним чинності». Тому посилання на відсутність законодавчого врегулювання цього питання за вищевказаний проміжок часу є безпідставним, адже закон не має зворотної дії в часі.

Судом встановлено, що позивач за цією справою є особою, яка підпадає під категорію «діти війни», що підтверджується пенсійним посвідченням серії ААА № 592533 та якому не в повному обсязі було нараховано та сплачено соціальну допомогу як дитині війни (за даними заперечень щомісячно сплачувалось по 49,80 гривень).

Відповідно до ч. 2 ст. 11 КАС України, суд може вийти за межі позовних вимог в разі, якщо це необхідно для повного захисту прав, свобод та інтересів сторін чи третіх осіб, про захист яких вони просять та вважає за необхідне визнати неправомірною бездіяльність Управління Пенсійного фонду України в Біловодському районі Луганської області щодо не нарахування та невиплати позивачу підвищення до пенсії за час з 19.03.2011 року по 22.07.2011 року включно як дитині війни у визначеному законом розмірі, відповідно до ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», оскільки зазначена бездіяльність порушує права та інтереси позивача. Але позовні вимоги підлягають задоволенню з врахуванням вже здійсненої виплати, що в цілому становить для стягнення залишок від різниці з щомісячно недоплаченої допомоги за 2011 рік - виходячи з розміру прожиткового мінімуму, встановленому Законом України від 23.12.2010 року «Про Державний бюджет на 2011 рік».

Прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність, який був встановлений Законом України «Про державний бюджет України на 2011 рік» від 23.12.2010 року № 2857-У1, який набрав чинності з 01.01.2011 року, на одну непрацездатну особу з розрахунку на місяць встановлений з 01 січня 2011 року - 750 гривень, з 01 квітня 2011 року -764 гривні.

У 2011 році дія положень Закону України Про соціальний захист дітей війни у частині розміру підвищення до пенсії, виплачуваного особам, які мають правовий статус дитина війни не зупинялась до 18.06.2011 року включно. Отже, нарахування та виплата у 2011 року позивачу підвищення до пенсії також повинне було здійснюватися відповідно до Закону України «Про соціальний захист дітей війни» у розмірі 30% мінімальної пенсії за віком також з 19.03.2011 року по 22.07.2011 року включно, тобто до набрання чинності постановою Кабінету Міністрів України від 06.07.2011 року № 745 «Про встановлення деяких розмірів виплат, що фінансуються за рахунок коштів з державного бюджету», яка набрала чинності 23.07.2011 року відповідно до п. 5 Указу Президента України «Про порядок офіційного оприлюднення нормативно - правових актів та набрання ним чинності» від 10.06.1997 року № 503/97 .

Відповідно др принципу верховенства права, державою визначено, що людина, її життя і здоровя, честь і гідність, недоторканність і безпека визнані найвищою цінністю ( ст. 1, ч. 1 ст. З

конституції), за ст. 48 Конституції закріплено право на достатній життєвий рівень, у 2005 році Україною ратифіковано Європейську соціальну хартію.

Згідно рішення Конституційного суду України від 17.02.2010 року № 6-рп ( справа № 1- 8/2010) зазначено, що Конституційний Суд України, виходить з того, що Кабінет Міністрів України у своїй діяльності керується Конституцією та законами України, а також указами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, і в межах своєї компетенції видає постанови і розпорядження, які є обов'язковими до виконання (частина третя статті 113, частина перша статті 117 Основного Закону України). До того ж Кабінет Міністрів України, керуючись у своїй діяльності законами при врегулюванні у своїх актах відповідних питань, не може змінювати, доповнювати чи розширювати зміст цих законів (абзац третій підпункту 3.2 пункту 3 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 28 жовтня 2009 N 28-рп/2009).

Керуючись загальними засадами пріоритету законів над урядовими нормативними актами, при вирішенні цього спору належить застосовувати вимоги Закону України «Про соціальний захист дітей війни , тому відповідно до вимог ст.92 Конституції України, суд не приймає до уваги розмір допомоги встановлений ст.8 Постанови Кабінету Міністрів № 530 від 28.05.2008 року.

Правовий статус дітей війни, що визначає основи їх соціального захисту та гарантії їх соціальної захищеності шляхом надання пільг і державної соціальної підтримки, встановлює Закон України Про соціальний захист дітей війни . Відповідно до ст. 6 цього Закону України, дітям війни пенсії або щомісячне довічне грошове утримання чи державна соціальна допомога, що виплачується замість пенсії, підвищувалася на 30 відсотків мінімальної пенсії за віком до > 22.07.2011 року включно, бо держава делегувала Кабінету Міністрів визначення порядку та розмірів виплат зазначеній категорії громадян, бо на момент набрання чинності Законом, кабінет Міністрів не встановив нового порядку та розміру виплат окремим категоріям громадян. Чинним законодавством розмір мінімальної пенсії за віком визначається лише за правилами,

І передбаченими частиною першою статті 28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» з якої випливає, що мінімальна пенсія за віком дорівнює прожитковому мінімуму встановленого для осіб, що втратили працездатність.

Відповідно до частини першої статті 2 Закону України Про прожитковий мінімум від 15 і липня 1999 року № 966-ХІУ прожитковий мінімум застосовується для встановлення розмірів І мінімальної заробітної плати та мінімальної пенсії за віком. Також постанова Кабінету Міністрів України № 530 від 28.05.2008 року як урядовий порядок нарахування та виплати підвищення до пенсії спеціальний закон не скасовував, оскільки постанова Кабінету Міністрів України є підзаконним актом, який в межах своє дії (до скасування норми ст. 6 спеціального закону № 2195 іншим законом № 3491 від 14.06.2011 року, який набрав чинності на наступний день після його опублікування) та до набрання чинності постанови Кабінету Міністрів України від і 06.07.2011 року № 745 «Про встановлення деяких розмірів виплат, що фінансуються за рахунок коштів з державного бюджету», яка набрала чинності 23.07.2011 року відповідно до п. 5 Указу Президента України «Про порядок офіційного оприлюднення нормативно - правових актів та набрання ним чинності» від 10.06.1997 року № 503/97, або вже після звернення з позовом позивача до суду відповідно норм та способів захисту порушеного матеріального права не робив неможливим застосування положень закону, діючих на час скоєння протиправних дій відповідачем з 19.03.2011 року по 22.07.2011 року включно.

У звязку з чим суд вважає доводи відповідача, викладені в запереченні до позову, стосовно відсутності у них прав на донарахування не сплаченої грошової допомоги, частково не обєктивними, та такими, що порушували права позивача на допомогу, гарантовану Конституцією України та законом України № 2195-1У .

Згідно з ч. 1 ст. 94 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є субєктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України.

Керуючись ст. ст. 2, 5, 11 ч.2, 18, 183-2 Кодексу адміністративного судочинства України, ст.22,55 Конституції України, ст.6 Закону України № 2195 -1У від 18 листопада 2004 року «Про соціальний захист дітей війни», суд -

ПОСТАНОВИВ:

Позовні вимоги гр. ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати неправомірною бездіяльність Управління Пенсійного фонду України у Біловодському районі Луганської області щодо невиплати підвищення до пенсії позивачу гр. ОСОБА_1 у розмірі ЗО відсотків мінімальної пенсії за віком, встановленої у розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом в період з

19.03.2011 року по 22.07.2011 року включно (з урахуванням здійснених виплат).

Зобовязати Управління Пенсійного фонду України у Біловодському районі Луганської

області здійснити нарахування та виплату підвищення до пенсії позивачу гр. ОСОБА_1 у розмірі 30 відсотків мінімальної пенсії за віком, встановленої у розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом з 2011 року, як дитині війни відповідно до ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», з

19.03.2011 року по 22.07.2011 року включно (з урахуванням здійснених виплат).

Стягнути з Державного бюджету України на користь вищевказаного позивача 1.70 гривень судових витрат у справі.

Постанова суду може бути оскаржена в апеляційному порядку до Донецького апеляційного адміністративного суду через Біловодський районний суд Луганської області шляхом подачі апеляційної скарги на постанову суду протягом десяти днів з дня отримання копії цієї постанови.

Суддя:,

ОСОБА_2.