Справа № 815/2011/14
Суддя: Голяшкін О.В.
Дата ухвалення: 2016-02-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"17" лютого 2016 р. м.Київ К/800/61324/14

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:

головуючий суддя Голяшкін О.В. (доповідач),

судді Заяць В.С.,

Стрелець Т.Г.,

секретар судового засідання - Загородня М.О.,

за участю представника позивача - ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу ОСОБА_3 на постанову Одеського апеляційного адміністративного суду від 29 жовтня 2014 року у справі за позовом ОСОБА_4 до Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю, за участю третьої особи - ОСОБА_3, про зобов'язання скасувати реєстрацію декларації про готовність об'єкта до експлуатації, -

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2014 року ОСОБА_4 звернувся з адміністративним позовом до Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю в Одеській області, третя особа - ОСОБА_3, в якому просив зобов'язати відповідача скасувати реєстрацію декларації про готовність об'єкта до експлуатації від 28 серпня 2013 року № ОД 72.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначав, що відповідачем проведено реєстрацію декларації про готовність об'єкта до експлуатації з порушенням чинного законодавства, а також його прав як власника суміжної квартири.

Постановою Одеського окружного адміністративного суду від 19 травня 2014 року у задоволенні адміністративного позову відмовлено повністю.

Рішення суду перешої інстанції мотивовано належним заповненням декларації про готовність об'єкта до експлуатації та відсутністю підстав для скасування реєстрації декларації.

Постановою Одеського апеляційного адміністративного суду від 29 жовтня 2014 року задоволено апеляційну скаргу ОСОБА_4; постанову Одеського окружного адміністративного суду від 19 травня 2014 року скасовано, прийнято нову постанову, якою позовні вимоги задоволено; скасовано реєстрацію декларації про готовність об'єкта до експлуатації від 28 серпня 2013 року № ОД 72.

При винесенні рішення суд апеляційної інстанції виходив із того, що у поданих ОСОБА_3 заяві про реєстрацію декларації про готовність об'єкту до експлуатації та у самій спірній декларації зазначені недостовірні відомості, що відповідно до ч.ч.6, 10 ст.39 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» було підставою для відмови у реєстрації декларації, у зв'язку з чим проведена відповідачем 28 серпня 2013 року реєстрація спірної декларації про готовність об'єкта до експлуатації № ОД 72 не може вважатися правомірною та підлягає скасуванню.

Не погоджуючись із рішенням суду апеляційної інстанції, ОСОБА_3 звернувся до Вищого адміністративного суду України з касаційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати постанову Одеського апеляційного адміністративного суду від 29 жовтня 2014 року та залишити в силі постанову Одеського окружного адміністративного суду від 19 травня 2014 року.

У касаційній скарзі зазначає про відсутність у позивача права та підстав оскарження декларації про готовність об'єкта до експлуатації, оскільки стосується лише інтересів замовника; вказує про відповідність декларація встановленим законом вимогам та відсутність підстав для її скасування.

Представник позивача проти задоволення касаційної скарги заперечує, просить відмовити у її задоволенні, рішення апеляційного суду залишити без змін.

Заслухавши доповідача, пояснення представника позивача, обговоривши доводи касаційної скарги, перевіривши правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що ОСОБА_4 на праві приватної власності належить квартира АДРЕСА_1 загальною площею 73,40 кв.м., що підтверджується Свідоцтвом про право власності на житло, виданого Управлінням житлово-комунального господарства та паливно-енергетичного комплексу Одеської міської ради 19 серпня 2010 року.

За договором купівлі-продажу від 14 серпня 2013 року третя особа ОСОБА_3 придбав квартиру АДРЕСА_1 З технічного паспорту, виданого Комунальним підприємством «Одеське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації об'єктів нерухомості» вбачається, що вказана квартира знаходиться на 1 поверсі 16 поверхового будинку та складається з 1 житлової кімнати площею 32,3 кв.м., кухні 24,1 кв.м., ванної кімнати 2,2 кв.м., коридору 2,7 кв.м. та тераси 15,0 кв.м., що також підтверджується планом квартири.

Квартира ОСОБА_4 №92 знаходиться на 2-му поверсі 16 поверхового будинку над квартирою ОСОБА_5 №91«в».

27 серпня 2013 року ОСОБА_5 до Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю за вхідним № 6670/13 подано декларацію про готовність об'єкта до експлуатації - реконструкції квартири АДРЕСА_2 без змін цільового призначення ДК-018-2000-1122.1, ІІІ категорії складності. 28 серпня 2013 року вказана декларація зареєстровано Інспекцією за № ОД72.

ОСОБА_4, зазначаючи, що реконструкція квартири №91«в» здійснена з порушенням його прав, оскільки згоду на реконструкцію вказаної квартири він не давав, вказане приміщення було реконструйовано та прийнято в експлуатацію без повідомлення позивача, під вікнами якого було здійснено прибудову, цільове призначення вказаної квартири було змінено, що на його думку є незаконним, на час реєстрації декларації реконструкції ще проведено не було, звернувся з позовом про зобов'язання Інспекції ДАБК в Одеській області скасувати реєстрацію декларації про готовність об'єкта до експлуатації - реконструкції офісного приміщення АДРЕСА_1 від 28 серпня 2013 року № ОД 72.

Відповідно до ст.159 Кодексу адміністративного судочинства України законним є рішення, ухвалене відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права; обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно та всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що рішення судів попередніх інстанцій вимогам ст.159 Кодексу адміністративного судочинства України щодо законності та обґрунтованості не відповідають, прийняті без належного з'ясування обставин, що мають значення для правильного вирішення спору.

Відповідно до ч.1 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

За змістом ч.1 ст.6 Кодексу адміністративного судочинства України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Адміністративне судочинство спрямоване на захист саме порушених прав осіб у сфері публічно-правових відносин; вирішуючи спір суд повинен встановити, що у зв'язку з прийнятим рішенням, вчиненням дії чи допущенням бездіяльності суб'єктом владних повноважень порушуються права, свободи чи інтереси особи у сфері публічно-правових відносин; при цьому, обставини дійсного (фактичного) порушення відповідачем прав, свобод чи інтересів має довести належними та допустимими доказами саме позивач.

Задоволенню в адміністративному судочинстві підлягають лише ті вимоги, які відновлюють порушені права чи інтереси особи в сфері публічно-правових відносин.

В розумінні Кодексу адміністративного судочинства України захист прав, свобод та інтересів осіб завжди є наступним, тобто передбачає наявність встановленого судом факту їх порушення. Право на судовий захист має лише та особа, яка є суб'єктом (носієм) порушених прав, свобод чи інтересів. Тож для того, щоб особі було надано судовий захист, суд встановлює, чи особа дійсно має порушене право, свободу чи інтерес, і це право, свобода чи інтерес порушені відповідачем.

При цьому слід зазначити, що при зверненні до суду позивачу необхідно обирати такий спосіб захисту, який би міг відновити його становище та захистити порушене, на його думку право. Застосування конкретного способу захисту права залежить як від змісту суб'єктивного права, за захистом якого звернулась особа, так і від характеру його порушення. З цією метою суд повинен з'ясувати характер спірних відносин (предмет та підстави позову), характер порушеного права позивача та можливість його захисту в обраний ним спосіб.

Разом з цим, ні судом першої, ні судом апеляційної інстанції, не з'ясовані та не встановлені фактичні обставини щодо порушення прав чи охоронюваних законом інтересів позивача з боку відповідача у зв'язку з реєстрацією декларації про готовність об'єкта до експлуатації - реконструкції квартири АДРЕСА_1 від 28 серпня 2013 року № ОД 72, відповідні доводи позивача (зокрема щодо проведення реконструкції та прийняття в експлуатацію приміщення без його згоди як співвласника будинку, неправомірність прибудови під вікнами його квартири тощо) будь-якої оцінки не надано.

Не встановлені судами належним чином обставини щодо характеру проведеної третьою особою реконструкції квартири, часу початку та закінчення будівництва, виду виконаних будівельних робіт, не перевірено достовірність внесених у декларацію відомостей шляхом витребування та безпосереднього дослідження в судовому засіданні, зокрема, дозволу на виконання будівельних робіт (який повинен бути також і в Інспекції ДАБК в м.Одесі) та проекту реконструкції, що зазначені у декларації, з подальшим наданням оцінки, з урахуванням положень ч.6 ст.39 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», п.п.18, 19 Порядку прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів, затвердженого постановою КМУ від 13 квітня 2011 року № 461, правомірності дій відповідача при реєстрації декларації.

Також колегія суддів вважає за необхідне зазначити про невідповідність прийнятого судом апеляційної інстанції рішення заявленим позовним вимогам та відсутність у рішенні апеляційного суду обґрунтувань щодо виходу за межі позовних вимог та застування саме такого захисту права позивача як скасування реєстрації декларації.

У відповідності з ч.1 ст.220 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі і не може досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні, та вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Згідно ч.2 ст.227 Кодексу адміністративного судочинства України підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, які унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

Оскільки судами порушені вимоги щодо всебічного, повного та об'єктивного дослідження усіх фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, що призвело до ухвалення рішення, яке не відповідає вимогам щодо законності та обґрунтованості і таке неправильне вирішення справи не може бути усунено судом касаційної інстанції, рішення судів попередніх інстанцій підлягають скасуванню з направленням справи на новий розгляд.

Під час нового розгляду судам слід врахувати вищенаведене та прийняти обґрунтоване та законне рішення за результатами повного, всебічного та об'єктивного розгляду всіх обставин справи в їх сукупності.

Керуючись ст.ст.220, 221, 223, 227, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Постанову Одеського апеляційного адміністративного суду від 29 жовтня 2014 року та постанову Одеського окружного адміністративного суду від 19 травня 2014 року скасувати.

Справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді