Справа № 826/15910/15
Суддя: Качур І.А.
Дата ухвалення: 2016-02-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

17 лютого 2016 року № 826/15910/15

Окружний адміністративний суд міста Києва в складі головуючого судді Качура І.А., суддів Данилишина В.М., Келеберди В.І., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Державної архітектурно - будівельної інспекції України, Управління державної архітектурно - будівельної інспекції у Миколаївській області про визнання протиправним наказу та припису.

ВСТАНОВИВ:

До Окружного адміністративного суду м. Києва звернувся ОСОБА_1 (далі по тексту також - позивач) з позовом до Державної архітектурно - будівельної інспекції України (надалі також - відповідач1), Управління державної архітектурно - будівельної інспекції у Миколаївській області (надалі також - відповідач2), в якому просив:

- визнати протиправним та скасувати наказ № 607 від 23.06.2015 Державної архітектурно - будівельною інспекції України «Про скасування реєстрації декларації про початок виконання будівельних робіт та про готовність об'єкта до експлуатації»;

- визнати протиправним та скасувати припис № 168 від 22.06.2015 Управління Державної архітектурно-будівельної інспекції у Миколаївській області, про усунення порушення вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил.

В обґрунтування позовних вимог позивач покликався на те, що перевірка проведена на підставі неналежного нормативно - правового акту, а відтак результати такої перевірки не можуть вважатися законними та погоджування для позивача настання негативних наслідків. Крім того позивач звертав увагу суду на те, що станом на дату реєстрації декларацій про початок будівельних робіт (27.11.2013) та про готовність об'єкта до експлуатації (13.12.2013) порядок скасування реєстрації декларацій не був встановлений. З огляду на вищевикладене, позивач просив позов задовольнити у повному обсязі.

Відповідач1 правової позиції щодо заявленого позову не виклав, у судове засідання явки повноважного представника не забезпечив, про час, дату і місце проведення судового розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неприбуття суд не повідомив.

Відповідач2 засобами поштового зв'язку надіслав до суду письмові заперечення, у яких покликався на відповідність оспорюваних рішень приписам чинного законодавства та просив здійснити розгляд справи за відсутності його повноважного представника.

Відповідно до ч. 6 ст. 128 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо немає перешкод для розгляду справи в судовому засіданні, визначених цією статтею, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомленні про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

З огляду на наведене та з урахуванням вимог ст. 128 Кодексу адміністративного судочинства України, суд дійшов висновку про доцільність розгляду справи у письмовому провадженні на підставі наявних матеріалів справи.

Розглянувши документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку про те, що позов не підлягає задоволенню з огляду про наступне.

Фактичні обставини справи свідчать, що 27.11.2013 Державною архітектурно-будівельною інспекцією України зареєстровано декларацію про початок будівельних робіт на об'єкті «Будівництво громадського будинку «ІНФОРМАЦІЯ_1», АДРЕСА_1» № ІУ 61.

13.12.2013 відповідачем-1 зареєстровано декларацію про готовність об'єкта до експлуатації «Будівництво громадського будинку «ІНФОРМАЦІЯ_1», АДРЕСА_1» № ІУ 29.

В подальшому, на підставі виявлених у ході перевірки дотримання вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, відповідачем 2 видано припис про усунення порушення вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, а відповідачем1 видано наказ про скасування реєстрації декларацій.

Позивач категорично не погоджуючись із правомірністю припису №607 від 23.06.2015 та наказу № 168 від 22.06.2015, звернувся з даним позовом до Окружного адміністративного суду міста Києва.

Вирішуючи спір по суті, суд виходив із наступного.

Відповідно до вимог частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Пунктом 1 частини 1 статті 4 Закону України «Про архітектурну діяльність» визначено, що для створення об'єкта архітектури виконується комплекс робіт, який включає, зокрема, підготовку містобудівних умов та обмежень забудови земельної ділянки у випадках і порядку, передбачених законодавством.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 10 Закону України «Про архітектурну діяльність» для забезпечення під час забудови територій, розміщення і будівництва об'єктів архітектури додержання суб'єктами архітектурної діяльності затвердженої містобудівної та іншої проектної документації, вимог вихідних даних, а також з метою захисту державою прав споживачів будівельної продукції здійснюється в установленому законодавством порядку державний архітектурно-будівельний контроль та нагляд.

Як встановлено статтею 41 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», державний архітектурно-будівельний контроль - сукупність заходів, спрямованих на дотримання вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил.

Поряд з цим, відповідно до частин 2, 4 статті 26 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» визначено, що суб'єкти містобудування зобов'язані додержуватися містобудівних умов та обмежень під час проектування і будівництва об'єктів; право на забудову земельної ділянки реалізується її власником або користувачем за умови використання земельної ділянки відповідно до вимог містобудівної документації.

Згідно частини 1 статті 29 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», фізична або юридична особа, яка подала до виконавчого органу сільської, селищної, міської ради заяву про намір щодо забудови земельної ділянки, що перебуває у власності або користуванні такої особи, повинна одержати вихідні дані для проектування об'єкта будівництва.

Частина 3 статті 29 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» встановлює, що містобудівні умови та обмеження є основною складовою вихідних даних.

За нормою пункту 1 частини 1 статті 34 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», замовник має право виконувати будівельні роботи після реєстрації органом державного архітектурно-будівельного контролю декларації про початок виконання будівельних робіт - щодо об'єктів будівництва, що належать до I - III категорій складності.

Згідно частини 8 статті 36 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», замовник відповідно до закону несе відповідальність за повноту та достовірність даних, зазначених у поданій ним декларації про початок виконання будівельних робіт, та виконання будівельних робіт без зареєстрованої декларації.

Відповідно до ч. 2 ст. 39-1 вказаного Закону, у разі виявлення інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю факту подання недостовірних даних, наведених у надісланому повідомленні чи зареєстрованій декларації, які є підставою вважати об'єкт самочинним будівництвом, зокрема якщо він збудований або будується на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи, чи належно затвердженого проекту або будівельного паспорта, реєстрація такого повідомлення або декларації підлягає скасуванню інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Про скасування повідомлення або декларації замовник письмово повідомляється протягом трьох робочих днів з дня скасування.

Визначення процедури виконання будівельних робіт регулюється Порядком виконання будівельних робіт, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 13 квітня 2011р. № 466 (далі - Порядок № 466).

Пунктом 8 Порядку № 466 передбачено, що реєстрації декларації здійснюється з дотриманням вимог Закону України «Про дозвільну систему у сфері господарської діяльності».

Відповідно до п. 10 Порядку № 466, інспекція протягом п'яти робочих днів з дня надходження декларації перевіряє повноту даних, зазначених у декларації, та вносить їх до єдиного реєстру.

Згідно абз. 11 п. 14 Порядку № 466, у разі виявлення Інспекцією недостовірних даних (встановлення факту, що на дату реєстрації декларації інформація, яка зазначалася в ній, не відповідала дійсності, та/або виявлення розбіжностей між даними, зазначеними у декларації), наведених у зареєстрованій декларації, які є підставою вважати об'єкт самочинним будівництвом, зокрема, якщо він збудований або будується на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без документа, який дає право виконувати будівельні роботи, чи належно затвердженого проекту або будівельного паспорта, реєстрація такої декларації підлягає скасуванню Інспекцією.

Інспекція скасовує реєстрацію декларації шляхом видачі відповідного наказу та виключає запис про її реєстрацію з єдиного реєстру протягом п'яти робочих днів з дня виявлення факту подання недостовірних даних, наведених у декларації, які є підставою вважати об'єкт самочинним будівництвом (абз. 12 п. 14 Порядку № 466).

Про скасування реєстрації декларації замовник письмово повідомляється протягом трьох робочих днів з дня її скасування (абз. 14 п. 14 Порядку № 466).

Як вбачається з матеріалів справи, відповідно до направлення № 551 від 15.06.2015 на виконання доручення Державної архітектурно-будівельної Інспекції України від 26.05.2015 № 40-1795-М, відповідачем 2 у період з 16.06.2015 по 22.06.2015 проведено позапланову перевірку на об'єкті «Будівництво громадського будинку «ІНФОРМАЦІЯ_1», АДРЕСА_1».

В ході перевірки встановлено, що Державною архітектурно-будівельної інспекцію України зареєстровано декларацію про початок виконання будівельних робіт «Будівництво громадського будинку «ІНФОРМАЦІЯ_1», АДРЕСА_1» від 27.11.2013 № ІУ 61, в якій зазначено: -земельна ділянка під будівництво об'єкту використовується на підставі договору оренди землі від 25.09.2013 № 49, укладеного між Коблівлькою сільською радою та ОСОБА_1; - містобудівні умови та обмеження забудови земельної ділянки видані Управлінням містобудування та архітектури Миколаївської облдержадміністрації від 01.03.2013 № 15; - проектна документація на об'єкт розроблена ТОВ «ВІП КОНТРАКТ» під керівництвом головного архітектора проекту ОСОБА_2 (наказ від 05.08.2013 № 041 «Про призначення головного архітектора проекту»); - технічний нагляд здійснює інженер технічного нагляду ОСОБА_3 (кваліфікаційний сертифікат НОМЕР_1).

Державною архітектурно-будівельної інспекцію України зареєстровано декларацію про готовність об'єкту до експлуатації «Будівництво громадського будинку «ІНФОРМАЦІЯ_1», АДРЕСА_1» від 13.12.2013 №ІУ29.

Однак, зі змісту листа Управління містобудування та архітектури Миколаївської облдержадміністрації ради від 04.06.2015 № 458-01-23, містобудівні умови та обмеження забудови земельної ділянки від 01.03.2013 № 15 ОСОБА_1 на будівництво громадського будинку «ІНФОРМАЦІЯ_1», АДРЕСА_1» не надавались.

При цьому, згідно листа Коблівської сільської ради від 15.06.2015 № 504 вбачається, що договір оренди землі з ОСОБА_1 не укладався.

Таким чином, відповідачем2 встановлено, що ОСОБА_1 були наведені недостовірні дані у зареєстрованих деклараціях, що є порушенням ч. 8 ст. 36 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» та ч. 10 ст. 39 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності».

В аспекті наведеного, суд зазначає наступне.

Статтею 9 Закону України «Про архітектурну діяльність» встановлено, що будівництво (нове будівництво, реконструкція, реставрація, капітальний ремонт) об'єкта архітектури здійснюється відповідно до затвердженої проектної документації, державних стандартів, норм і правил у порядку, визначеному Законом України «Про регулювання містобудівної діяльності».

Статтею 7 Закону України «Про архітектурну діяльність» визначено порядок розроблення та затвердження проектної документації.

Відповідно до ч. 2 ст. 26 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» суб'єкти містобудування зобов'язані додержуватися містобудівних умов та обмежень під час проектування і будівництва об'єктів.

Забудова земельної ділянки здійснюється в межах її цільового призначення згідно абз. 2 ч. 2 ст. 24 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності».

Згідно з п.п. 1,2,3 ч. 5 ст. 26 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» проектування та будівництво об'єктів здійснюється власниками або користувачами земельних ділянок у такому порядку: 1) отримання замовником або проектувальником вихідних даних; 2) розроблення проектної документації та проведення у випадках, передбачених статтею 31 цього Закону, її експертизи; 3) затвердження проектної документації.

Відповідно до ч. 1 ст.29 Закону України «Про регулювання містобудівної документації» основними складовими вихідних даних є: містобудівні умови та обмеження, технічні умови, завдання на проектування.

Частиною ч.2 ст. 7 Закону України «Про архітектурну діяльність» проект об'єкта архітектури завіряється підписом і скріплюється особистою печаткою головного архітектора проекту та/або головного інженера проекту, які мають кваліфікаційний сертифікат.

Таким чином, у ході судового розгляду справи належними доказами підтверджені висновки перевірки відповідача2 щодо порушення позивачем норм містобудівного законодавства, зокрема, будівництво об'єкта здійснено за відсутності: - документа, що засвідчує право користування земельною ділянкою; - містобудівні умови та обмеження не отримувалися.

Щодо доводів позивача про відсутність у відповідача2 повноважень на проведення перевірки, суд звертає увагу на наступне.

Згідно з ч.ч.2 ст. 41 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» державний архітектурно-будівельний контроль здійснюється органами державного архітектурно - будівельного контролю в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Частиною 4 ст. 41 Закону України «Про регулювання містобудівної документації» посадові особи органів державного архітектурно-будівельного контролю під час перевірки мають право: 1) безперешкодного доступу на місце будівництва об'єкта та до

об'єктів, що підлягають обов'язковому обстеженню; 2) складати протоколи про вчинення правопорушень та акти перевірок, і накладати штрафи у межах повноважень, передбачених законом; 3) видавати обов'язкові для виконання приписи щодо: - усунення порушення вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил; зупинення підготовчих та будівельних робіт, які не відповідають вимогам законодавства, зокрема будівельним нормам, містобудівним умовам та обмеженням, затвердженому проекту або будівельному паспорту забудови земельної ділянки, виконуються без повідомлення, реєстрації декларації про початок їх виконання або дозволу на виконання будівельних робіт; 4) проводити перевірку відповідності виконання підготовчих та будівельних робіт вимогам будівельних норм, державних стандартів і правил, затвердженим проектним вимогам, рішенням, технічним умовам, своєчасності та якості проведення передбачених нормативно-технічною і проектною документацією зйомок, замірів, випробувань, а також ведення журналів робіт, наявності у передбачених законодавством випадках паспортів, актів та протоколів випробувань, сертифікатів та іншої документації; 5) проводити перевірку відповідності будівельних матеріалів, виробів і конструкцій, що використовуються під час будівництва об'єктів, вимогам державних стандартів, норм і правил згідно із законодавством; 7) залучати до проведення перевірок представників центральних і місцевих органів виконавчої влади, органів місцевого самоврядування, експертних та громадських організацій (за погодженням з їх керівниками), фахівців галузевих науково-дослідних та науково-технічних організацій; 8) отримувати в установленому законодавством порядку від органів виконавчої влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, фізичних осіб інформацію та документи, необхідні для здійснення державного архітектурно-будівельного контролю.

Враховуючи наведене, з підстав порушення позивачем приписів ст. 34, 39 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», посадовою особою відповідача правомірно крім акту перевірки, складено протокол та видано припис №168 щодо усунення порушення вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил.

Водночас, суд за наслідком розгляду справи приходить до висновку про правомірність припису № 168 від 22.06.2015, з огляду про наступне.

Згідно зі ст. 376 Цивільного кодексу України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без належного дозволу чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього. Якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці, або якщо це порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, або за її рахунок.

Відповідно до ст. 26 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» право на забудову земельної ділянки реалізується її власником або користувачем за умови використання земельної ділянки відповідно до вимог містобудівної документації. Проектування та будівництво об'єктів здійснюється власниками або користувачами земельних ділянок у порядку визначеному даним Законом.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про державний контроль за використанням та охороною земель», самовільне зайняття земельної ділянки - будь-які дії, які свідчать про фактичне використання земельної ділянки за відсутності відповідного рішення органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування про її передачу у власність або надання у користування (оренду) або за відсутності вчиненого правочину щодо такої земельної ділянки, за винятком дій, які відповідно до закону є правомірними.

Статтею 212 Земельного кодексу України передбачено, що самовільно зайняті земельні ділянки підлягають поверненню власникам землі або землекористувачам без відшкодування затрат, понесених за час незаконного користування ними.

Приведення земельних ділянок у придатний для використання стан, включаючи знесення будинків, будівель і споруд, здійснюється за рахунок громадян або юридичних осіб, які самовільно зайняли земельні ділянки. Повернення самовільно зайнятих земельних ділянок провадиться за рішенням суду.

Відповідно до ст. 38 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», у разі виявлення факту самочинного будівництва об'єкта, перебудова якого з метою усунення істотного відхилення від проекту або усунення порушень законних прав та інтересів інших осіб, істотного порушення будівельних норм є неможливою, посадова особа органу державного архітектурно-будівельного контролю видає особі, яка здійснила (здійснює) таке будівництво, припис про усунення порушень вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил з визначенням строку для добровільного виконання припису.

У разі якщо особа в установлений строк добровільно не виконала вимоги, встановлені у приписі, орган державного архітектурно-будівельного контролю подає позов до суду про знесення самочинно збудованого об'єкта та компенсацію витрат, пов'язаних з таким знесенням.

З огляду на вищевикладене, суд приходить до висновку проте, що припис № 168 від 22.06.2015 узгоджується з наведеними приписами чинного законодавства, а відтак не підлягає скасуванню.

Поряд з цим, вирішуючи питання щодо правомірності наказу №607 від 23.06.15, суд виходив із наступного.

Як встановлено ч. 1 ст. 39-1 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» у разі виявлення інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю факту подання недостовірних даних, наведених у надісланому повідомленні чи зареєстрованій декларації, які є підставою вважати об'єкт самочинним будівництвом, зокрема якщо він збудований або будується на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи, чи належно затвердженого проекту або будівельного паспорта, реєстрація такого повідомлення або декларації підлягає скасуванню інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Про скасування повідомлення або декларації замовник письмово повідомляється протягом трьох робочих днів з дня скасування.

Згідно ст. 376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без належного дозволу чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

Відповідно до ст. 9 Закону України «Про архітектурну діяльність» будівництво (нове будівництво, реконструкція, реставрація, капітальний ремонт) об'єкта архітектури здійснюється відповідно до затвердженої проектної документації, державних стандартів, норм і правил у порядку, визначеному Законом України «Про регулювання містобудівної діяльності».

При цьому на замовника (забудовника) під час створення об'єкта архітектури покладаються обов'язки, передбачені ст. 27 Закону України «Про архітектурну діяльність», в тому числі щодо ведення будівництва об'єктів архітектури згідно з робочою документацією, застосовувати будівельні матеріали, вироби і конструкції, які відповідають державним стандартам, нормам і правилам, не порушувати під час організації і виконання будівельних робіт законні права та інтереси користувачів прилеглих земельних ділянок, власників розташованих на них будинків і споруд.

Відповідно до вимог ст.5 Закону України «Про основи містобудування», при здійсненні містобудівної діяльності повинні бути забезпечені розміщення і будівництво об'єктів відповідно до затверджених у встановленому порядку містобудівної документації та проектів цих об'єктів.

Документами, що надають замовнику право на виконання будівельних робіт є подане повідомлення про початок виконання будівельних робіт, зареєстрована декларація про початок виконання будівельних робіт - щодо об'єктів будівництва, що належать до І-ІІІ категорій складності, дозвіл на виконання будівельних робіт - щодо об'єктів будівництва, що належать до IV і V категорій складності, який видається замовнику відповідною інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю, відповідно до статей 34-37 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» та Порядку №466.

Документами, що надають право на експлуатацію об'єкта є зареєстрована Інспекцією декларація про готовність об'єкта до експлуатації відповідно до статті 39 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» та Порядку №461.

Зважаючи на вищевикладене, Державною архітектурно-будівельною інспекцією України в межах визначених законодавством повноважень були здійснені відповідні заходи щодо скасування реєстрації декларації, відтак наказ №607 від 23.06.15 є правомірним та не підлягає скасуванню.

У відповідності до ст. 69 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративній справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін.

Згідно ч.4 ст. 70 КАС України обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування, крім випадків, коли щодо таких обставин не виникає спору.

Згідно частини 1 статті 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Частиною 2 статті 71 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному та об'єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд прийшов до висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову.

Позивач достатніх беззаперечних доказів в обґрунтування обставин, на яких ґрунтуються його позовні вимоги, суду не надав.

Керуючись статтями 69, 70, 71, 128, 158-163, 167, 254 КАС України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

П О С Т А Н О В И В:

Відмовити в задоволенні позовних вимог.

Постанова набирає законної сили згідно ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими ст. ст. 185 -187 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя І.А. Качур

Судді В.М. Данилишин

В.І. Келеберда