Справа № 2-а-131/10
Суддя: Донін В. Є.
Дата ухвалення: 2010-11-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Іванівський районний суд Одеської області
Справа № 2-а-131/10р.
ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 листопада 2010 року Іванівський районний суд Одеської області

у складі: судді Доніна В.Є.

розглянувши у порядку письмового провадження в смт. Іванівка адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до 1-го взводу ДПС ВДАІ м. Одеси про визнання незаконною та скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою, в якій зазначає, що 22 липня 2010р.посадовою особою - інспектором ДПС 1 - го взводу, ст.. прапорщиком міліції ОСОБА_2 було склаено постанову про адміністративне правопорушення, передбачене ч.2 ст. 122 КУпАП. згідно постанови на позивача накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 450 грн. За протоколом про адміністративне правопорушення позивач керуючі автомобілем на узвізі Ольгіївкий на перехресті з вулиці Балківська. виконуючі поворот ліворуч не надав перевагу в русі автомобілям, які рухались в зустрічному напрямку також на дозволений сигнал світлофору. Позивач зазначає, що інспектором не було враховано ієї обставини, а саме, що позовач був змушений повернути ліворуч, оскільки пперед мого автомобіля на дорозі знаходився камінь розміром 20 х 40. отже, як зазначає позивач він діяв у стані крайньої необхідності, щоб уникнути створення аварійної ситуації на перехресті.

Позивач позов підтримав, що підтвердив клопотанням.

Відповідач в судове засідання не з'явився, про причини неявки не повідомляв, проте надав заперечення на позовну заяву.

Суд перевіривши матеріали справи, дослідивши докази прийшов до наступного.

Судом встановлено, що дійсно 22 липня 2010 року о 10 год.55 хв. автомобілем на узвізі Ольгіївкий на перехресті з вулиці Балківська керував автомобілем НОМЕР_1.

Проте постанова від 22липня 2010р. не відповідає вимогам закот з таких піде гав.

У постанові відсутні вказівки про те, хто саме проводив відеофіксацію. ким вона проводилася, тощо.

У відповідності до п. 13.2 Інструкції з діяльності підрозділів дорожньо-

патрульної служби Державтоінспекції МВС України (затверджено Наказом МВС 13.11.2006 N 1111), до використання спеціальних засобів нагляду за дорожнім рухом допускаються лише співробітники, які вивчили інструкції та склали заліки з використання цих приладів. Тому при оцінці як законності, так і достовірності фіксації порушень ПДР необхідно мати відомості про цих співробітників.

У відповідності до ст.ст.10-15 Закону України „Про метрологію та метрологічну діяльність", на вимірювання у сфері, у якій їх результат можуть бути використані у якості доказу у справі, розповсюджується державний метрологічний нагляд.

За таких умов кожен засіб вимірювальної техніки має бути укомплектований документами про сертифікацію та допуск даного типу засобів вимірювальної техніки для використання в Україні.

Таких документів позивачу за його вимогою надано не було, що є порушенням вимог Закону України «Про інформацію».

Більш того, у постанові № 253752 серії ВН не вказано, проводилась повірка даного приладу, чи ні.

Якщо дана повірка мала місце, то яким свідоцтвом це підтверджується і в який термін воно дійсне, також невідомо.

Назва та номер засобу вимірювальної техніки у протоколі та постанові відсутні, внаслідок чого перевірити наявність цих документів неможливо.

Отже, постанова має містити реквізити пристрою, яким було зафіксоване порушення, а сам він - відповідати вимогам Закону України «Про метрологію та метрологічну діяльність», підтвердженим відповідними документами.

Ненадання документів на пристрій, незазначення в адміністративному протоколі марки та номера приладу, а також особи, яка фіксувала порушення, тягне визнання його фіксації неналежним доказом.

Крім того, судом встановлено, що постанова винесена на підставі ст. 14-1 КУпАП, де вказано, що до адміністративної відповідальності за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху у разі і їх фіксації працюючими в автоматичному режимі спеціальними техзасобами, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису, чи засобами фото - і кінозйомки, відеозапису притягуються власники (співвласники) транспортних засобів.

Прилад, яким проводився нагляд за дорожнім рухом з метою фіксації порушень ПДР, не є автоматичним засобом фото- чи відеофіксації, оскільки він знаходився у співробітника ДАІ та застосувався ним безпосередньо.

Між тим, ст.14-1 КУпАП передбачає, що для її застосування необхідно, щоб фіксація велася саме засобами фото-, кіно- або відео зйомки, які працюють у автоматичному режимі.

Зазначене свідчить про порушення нормативних актів МВС при фіксації порушень, та перешкоджає застосуванню її результатів для притягнення особи до адміністративної відповідальності.

Крім цього, ч. З ст. 70 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що докази, одержані з порушенням закону, судом при вирішенні справи не беруться до уваги, а відповідно до ч. 4 коментованого кодексу, обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування, крім випадків, коли щодо таких обставин не виникає спору.

В своїх запереченнях на позов відповідач вказав, що доказом вини позивача є протокол про адміністративне правопорушення та винесена у подальшому постанова.

Відповідно до ст.251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення. поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Отже, постанова не може бути доказом вини позивача, як помилково вважає відповідач.

Відповідно до ч.2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідач не надав суду належних та допустимих доказів вчинення позивачем адміністративного правопорушення, що є його обов'язком відповідно до вимог ч.2 ст. 71 КАС України.

За таких обставин, суд вважає, що постанова є необгрунтованою та

незаконною, тому підлягає скасуванню.

З наведеного, суд рахує позовні вимоги ОСОБА_1 такими, що підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст. 2, 9, 293, 294 КУпАП, ст.. ст.. 4. 7, 17, 18, 19, 159, 160-163 КАС України, -

ПОСТАНОВИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до 1-го взводу ДПС ВДАІ м. Одеси про визнання незаконною та скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності здовольнити.

Визнати незаконною та скасувати постанову по справі про адміністративне правопорушення серії ВН № 253752, яка прийнята 28.07.2010 р. інспектором 1-го взводу ДПС ВДАІ м. Одеси

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Одеського апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції протягом десяти днів з дня її проголошення.

Суддя