Справа № 826/16115/14
Суддя: Малинін В.В.
Дата ухвалення: 2016-02-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 лютого 2016 року м. Київ К/800/20026/15

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі
Головуючого судді Малиніна В.В.,
суддів Ситникова О.Ф., Швеця В.В.

розглянувши у попередньому судовому засіданні касаційну скаргуОСОБА_4 представника позивача ОСОБА_5 на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 06 лютого 2015 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 02 квітня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_5 до Посольства України в Ісламській Республіці Пакистан, Міністерства закордонних справ України про визнання дій незаконними та зобов'язання вчинити дії, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_5 звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Посольства України в Ісламській Республіці Пакистан, Міністерства закордонних справ України (залучено судом першої інстанції) у якому просив: визнати протиправним рішення Посольства України в Ісламській Республіці Пакистан в особі аташе з консульських питань Мельникова О.В. про відмову в оформленні ОСОБА_5 візи та скасування цього рішення; зобов'язати Посольство України в Ісламській Республіці Пакистан оформити ОСОБА_5 візу типу «Д» для в'їзду в Україну; визнати протиправними дії Посольства України в Ісламській Республіці Пакистан щодо порушення строків розгляду звернення про оформлення візи ОСОБА_5; визнати протиправною бездіяльність Посольства України в Ісламській Республіці Пакистан в особі Посла України в Ісламській Республіці Пакистан Лакомова В.І. щодо не розгляду та не задоволення апеляції ОСОБА_5 на рішення про відмову в оформленні йому візи.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 06 лютого 2015 року, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 02 квітня 2015 року у задоволені позовувідмовлено.

Вважаючи, що рішення судів першої та апеляційної інстанцій прийняті з порушенням норм матеріального та процесуального права, позивач звернувся до Вищого адміністративного суду України із касаційною скаргою, в якій просить їх скасувати, позовзадовольнити.

Відповідач (Міністерство закордонних справ України) уписьмових запереченнях на вказану касаційну скаргу, які надійшли до Вищого адміністративного суду Українипросив її залишити без задоволення, а оскаржувані рішення без змін.

Відповідно до частини першої статті 220 Кодексу адміністративного судочинства України, суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі і не може досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні та вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Перевіривши правильність застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, юридичної оцінки обставин справи, колегія суддів Вищого адміністративного суду України приходить до висновку, що касаційна скарга заявника не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що 20 травня 2014 року ОСОБА_5 звернувся до керівника консульського підрозділу Посольства України в Ісламській Республіці Пакистан аташе з консульських питань Мельникова О.В. із заявою та супровідними документами з метою отримання візи для в'їзду в Україну. Підставою чого слугував дозвіл, виданий 25 квітня 2014 року Державним центром зайнятості Міністерства праці та соціальної політики України № 9648 на його працевлаштування у ТОВ «ГлоубізІнтернейшл».

Керівник консульського підрозділу Посольства України в Ісламській Республіці Пакистан аташе з консульських питань Мельников О.В. опрацював подані ОСОБА_5 заяву та супровідні документи, які були подані з метою отримання української візи, а також, при прийнятті відповідного рішення, врахував результати співбесіди з ним.

Серед іншого було виявлено, що громадянин Ісламської Республіки Пакистан ОСОБА_5 вже звертався раніше до Посольства України в Ісламській Республіці Пакистан з метою отримання візи на запрошення іншої української компанії - ТОВ «Євролайн», на що йому вже було відмовлено в оформленні візи у вересні 2013 року у зв'язку з непідтвердженням мети візиту.

Відповідачем після опрацювання поданих ОСОБА_5 документів та результатів співбесіди 21травня 2014 року було підготовлено та направлено запит до Служби безпеки України щодо погодження оформлення візи позивачу з попереднім висновком «недоцільно».

Від Служби безпеки України листом від 29 травня 2014 року № 2/828 було отримано відповідь із забороною оформлення візи ОСОБА_5 відповідно до п.п. 7 п. 30 Правил оформлення віз для в'їзду в Україну і транзитного проїзду через її територію (непідтвердження іноземцем мети запланованого перебування в Україні).

17 червня 2014 року керівник консульського підрозділу Посольства України в Ісламській Республіці Пакистан аташе з консульських питань поінформував позивача про відмову в отриманні візи для в'їзду в Україну на підставі того, що ОСОБА_5 не було підтверджено мету запланованого перебування в Україні.

Відмовляючи у задоволені позову суди попередніх інстанцій дійшли до висновків, з якими погоджується колегія суддів Вищого адміністративного суду України, що вимога ОСОБА_5 щодо зобов'зання відповідача оформити йому візу для в'їзду в Україну є формою втручання в дискреційні повноваження відповідача та виходить за межі завдань адміністративного судочинства. Твердження позивача щодо порушення відповідачем строку розгляду звернення про оформлення візи є безпідставними, так як судами встановлено, що необхідність продовження строків розгляду звернення про оформлення візи позивачу обумовлено як входженням Пакистану до п'ятірки країн світу з числа основних постачальників нелегальних мігрантів, зброї, наркотичних речовин тощо та належністю Пакистану до групи країн, що підтримують тероризм, так й тим, що ОСОБА_5 вже зарекомендував себе раніше з негативної сторони, не підтвердивши у вересні 2013 року мету запланованого перебування в Україні. Вимога позивача про визнання протиправною бездіяльності Посольства України в Ісламській Республіці Пакистан в особі Посла України в Ісламській Республіці Пакистан Лакомова В.І. щодо нерозгляду та незадоволення апеляції ОСОБА_5 на рішення про відмову в оформленні йому візи є необґрунтованою так як матеріалами справи не підтверджено доказів отримання відповідної апеляції Посольством.

Відповідно до частини першої статті 9 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» №3773-VI від 22.09.2011 року (в редакції чинні на час виникнення спірних правовідносин, далі - Закон №3773) іноземці та особи без громадянства в'їжджають в Україну за наявності визначеного цим Законом чи міжнародним договором України паспортного документа та одержаної у встановленому порядку візи, якщо інше не передбачено законодавством чи міжнародними договорами України. Це правило не поширюється на іноземців та осіб без громадянства, які перетинають державний кордон України з метою визнання їх біженцями або особами, які потребують додаткового або тимчасового захисту чи отримання притулку.

У відповідності до статті 10 цього Закону правила оформлення іноземцям та особам без громадянства візи та перелік документів, необхідних для її отримання, встановлюються Кабінетом Міністрів України.

Рішення щодо оформлення візи приймається в установленому порядку дипломатичним представництвом або консульською установою України, Міністерством закордонних справ України або представництвом Міністерства закордонних справ України на території України.

Положеннями статті 11 Закону №3773 передбачено, що іноземцю або особі без громадянства може бути відмовлено в наданні візи у разі: <…> відсутності доказів, що підтверджують мету запланованого перебування <…>.

Рішення про відмову в наданні візи приймається уповноваженими органами, які прийняли рішення про її надання та оформлення.

Згідно пункту 30 Правил оформлення віз для в'їзду в Україну і транзитного проїзду через її територію, затвердженихпостановою Кабінету Міністрів Українивід 1 червня 2011 року№567 (в редакції положено Закону №3773) рішення про відмову в оформленні візи приймається у разі:

1) необхідності забезпечення національної безпеки або охорони громадського порядку;

2) необхідності охорони здоров'я, захисту прав і законних інтересів громадян України та інших осіб, що проживають в Україні;

3) наявності відомостей про іноземця чи особу без громадянства у базі даних осіб, яким згідно із законодавством не дозволяється в'їзд в Україну, або тимчасово обмежено право виїзду з України;

4) коли паспортний документ іноземця чи особи без громадянства підроблений, зіпсований або не відповідає встановленому зразку чи належить іншій особі;

5) подання завідомо неправдивих відомостей або підроблених документів;

6) відсутності в іноземця чи особи без громадянства дійсного полісу медичного страхування за умови можливості його оформлення на території держави, в якій подається відповідне клопотання;

6 1) відсутності в іноземця та особи без громадянства достатнього фінансового забезпечення на період запланованого перебування і для повернення до держави походження або транзиту до третьої держави чи можливості отримати достатнє фінансове забезпечення у законний спосіб на території України;

7) непідтвердження іноземцем чи особою без громадянства мети запланованого перебування в Україні;

8) відсутності документів, що дають змогу встановити намір іноземця чи особи без громадянства залишити територію України до закінчення строку дії візи;

9) звернення заявника про припинення розгляду клопотання щодо оформлення візи.

У разі прийняття рішення про відмову в оформленні візи іноземцеві та особі без громадянства повідомляються підстави такої відмови. Форма рішення про відмову в оформленні візи визначається МЗС.

Іноземець та особа без громадянства, яким відмовлено в оформленні візи, мають право оскаржити таке рішення, звернувшися до керівника уповноваженого органу, що розглядав звернення про оформлення візи, з апеляційним листом, в якому обґрунтувати свою думку, та подати прохання про повторний розгляд звернення про оформлення візи. Апеляційний лист подається протягом двох місяців після отримання іноземцем та особою без громадянства рішення про відмову в оформленні візи.

У разі надходження звернення іноземця та особи без громадянства з проханням не оформляти їм візи рішення про відмову в оформленні візи оскарженню не підлягає.

Враховуючи вказані приписи законодавства України колегія суддів Вищого адміністративного суду України зазнає, що відповідач їх не порушив при винесенні рішення від 17 червня 2014 року про відмову в оформленні ОСОБА_5 візи, до виключних повноважень якого виходить обов'язок приймати відповідне рішення.

Отже, колегія суддів вважає, що в межах касаційної скарги порушень судами норм матеріального та процесуального права при вирішенні цієї справи не допущено. Правова оцінка обставин у справі дана правильно, а тому касаційну скаргу слід відхилити, а оскаржувані судові рішення - залишити без змін.

Доводи, які містяться в касаційній скарзі, висновків судів та обставин справи не спростовують.

Відповідно до частини першої статті 224 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Керуючись ст.ст. 210-231 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 представника позивача ОСОБА_5 залишити без задоволення.

Постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 06 лютого 2015 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 02 квітня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_5 до Посольства України в Ісламській Республіці Пакистан, Міністерства закордонних справ України про визнання дій незаконними та зобов'язання вчинити дії залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі, та може бути переглянута з підстав, встановлених статтею 237 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя В.В. Малинін

Судді: О.Ф. Ситников

В.В. Швець