Справа № 815/100/16
Суддя: Єфіменко К. С.
Дата ухвалення: 2016-02-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 815/100/16
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 лютого 2016 року м.Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді Єфіменка К.С., розглянувши у приміщенні суду в порядку письмового провадження справу за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ТЕХНОЛОМ" до ДПІ у Приморському районі м.Одеси Головного управління Державної фіскальної служби в Одеській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення № від 02.12.2015 року,-

ВСТАНОВИВ:

З позовом до суду звернулось Товариство з обмеженою відповідальністю "ТЕХНОЛОМ" до ДПІ у Приморському районі м.Одеси Головного управління Державної фіскальної служби в Одеській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення № від 02.12.2015 року.

В судовому засіданні 22.02.2016 року представником позивача були підтримані позовні вимоги в повному обсязі з підстав, наведених у позовній заяві. Також представник позивача не заявив клопотань про витребування додаткових письмових доказів, допиту свідків чи експертів по цій справі. Представник відповідача ДПІ у Приморському районі м.Одеси був сповіщений належним чином про день, час та місце слухання справи (підпис представника у довідковому листі на обкладинці справи), але в судове засідання не прибув без поважних причин, надав письмові заперечення проти позову, в зв'язку із чим, суд на підстав положень ч.6 ст.128 КАС України ухвалив рішення розглянути цю справу в порядку письмового провадження 29.02.2016 року за наявними в справі письмовими доказами та запереченнями.

Дослідивши наявні в справі письмові докази суд встановив наступні факти та обставини:

Відповідач Державна податкова інспекція у Приморському районі м.Одеси ГУ ДФС в Одеській області, на підставі ст.1 Закону України «Про державну податкову службу», є місцевим підрозділом центрального органу державної виконавчої влади та згідно ст.ст.7,10,11 цього ж Закону здійснює повноваження щодо встановлення порушень податкового законодавства, нарахування та стягнення заборгованості з податків та зборів, штрафних санкцій, надання висновків на повернення з бюджету надмірно сплачених податків та зборів, а тому позовні вимоги щодо оскарження його актів, дій чи бездіяльності з цього приводу, на підставі положень ст.55 Конституції України, ч.1, п.1 ч.2 ст.17, ст.104 КАС України, підвідомчі адміністративним судам та повинні розглядатись у порядку адміністративного судочинства.

Державною податковою інспекцією у Приморському районі Головного управління ДФС в Одеській області на підставі постанови слідчого СВ Іллічівського МВ ГУ МВС в Одеській області від 10.07.2015 року в рамках кримінального провадження №10000104 на підставі наказу керівника ДПІ від 15.09.2015 року №1524 (а.с.9) була проведена позапланова виїзна документальна перевірка ТОВ «ТЕХНОЛОМ» з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.01.2014 року по 31.07.2015 року.

За результатами зазначеної перевірки був складений акт від 01.10.2015 року №6685/22-03/36503382 (а.с.11-29), на підставі якого було встановлено заниження податкового зобов'язання з ПДВ на загальну суму 417769,00 грн., у зв'язку із порушенням позивачем положень п.185.1 ст.185, п.187.1 ст.187, п.194.1 ст.194 Податкового кодексу України.

За результатами проведеної перевірки відповідачем 02.12.2015 року прийняте податкове повідомлення-рішення № (а.с.30) про нарахування податкового зобов'язання з ПДВ на суму 417769,00 грн. та штрафних санкцій в розмірі 104442,00 грн.

Розглянувши оскаржені акти суб'єкту владних повноважень, суд виходячи з положень ч.3 ст.2 КАС України, проходить до висновку, що оскаржувані позивачем податкові повідомлення-рішення не відповідають вимогам закону, виходячи з наступного.

Частина 2 статті 19 Конституції України встановлює, що органи державної влади, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 3 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що у

справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та й спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ч.1 ст.71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. Частиною 2 ст.71 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладаються на відповідача, якщо він заперечує проти позову.

Суд погоджується з позицією представника позивача про те, що 16.09.2015 року по 24.09.2015 року ДПІ у Приморському районі Головного управління ДФС в Одеській області проводило позапланову виїзну документальну перевірку ТОВ "ТЕХНОЛОМ" з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2014 року по 31.07.2015 року. За результатами вказаної перевірки був складений Акт "Про результати позапланової виїзної документальної перевірки ТОВ "ТЕХНОЛОМ" з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2014 року по 31.07.2015 року" від 01.10.2015 року №6685/22-03/36503382.

Вказана перевірка була проведена згідно із пп.20.1.4 п.20.1 статті 20, пп.78.1.11 п.78.1 статті 78 ПК України, на виконання постанови слідчого СВ Іллічівського МВ ГУ МВС в Одеській області від 10.07.2015 року в рамках кримінального провадження №10000104 на підставі наказу керівника ДПІ від 15.09.2015 року №1524.

Статтею 78 ПК України визначено порядок проведення документальних позапланових перевірок. Так, згідно з підпунктом 78.1.11 пункту 78.1 цієї статті документальна позапланова виїзна перевірка здійснюється, зокрема, у випадку, коли отримано постанову суду (ухвалу суду) про призначення перевірки або постанову органу дізнання, слідчого, прокурора, винесену ними відповідно до закону у кримінальних справах, що перебувають у їх провадженні.

Відповідно до пункту 86.9 статті 86 ПК України (в редакції, що діяла на час виникнення спірних правовідносин) у разі якщо грошове зобов'язання розраховується органом державної податкової служби за результатами перевірки, призначеної відповідно до кримінально-процесуального закону або закону про оперативно-розшукову діяльність, податкове повідомлення-рішення за результатами такої перевірки не приймається до дня набрання законної сили відповідним рішенням суду. Матеріали перевірки разом з висновками органу державної податкової служби передаються правоохоронному органу, що призначив перевірку. Статус таких матеріалів перевірки та висновків органу державної податкової служби визначається кримінально-процесуальним законом або законом про оперативно-розшукову діяльність.

Разом з тим відповідно до положень абзацу першого пункту 58.4 статті 58 ПК (в редакції, що діяла на час виникнення спірних правовідносин) у разі коли судом за результатами розгляду кримінальної справи про злочини, предметом якої є податки, збори, винесено обвинувальний вирок, що набрав законної сили, або винесено рішення про закриття кримінальної справи за нереабілітуючими підставами, відповідний контролюючий орган зобов'язаний визначити податкові зобов'язання платника податків за податками та зборами, несплата податкових зобов'язань за якими встановлена рішенням суду, та прийняти податкове повідомлення-рішення про нарахування платнику таких податкових зобов'язань і застосування стосовно нього штрафних (фінансових) санкцій у розмірах, визначених цим кодексом.

Системний та буквальний аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що матеріали документальної позапланової виїзної перевірки, проведеної на підставі постанови слідчого, можуть бути підставою для прийняття податкового повідомлення-рішення лише після винесення судом обвинувального вироку, що набрав законної сили, або винесення рішення про закриття кримінальної справи за нереабілітуючими підставами.

Представником відповідача в письмових запереченнях проти позову або окремо не надано інформації про те, що по кримінальному провадженню №10000104 станом на час винесення оскарженого податкового повідомлення-рішення (02.12.2015 року) мався обвинувальний вирок суду, що набрав законної сили, так і рішення про закриття такого провадження за нереабілітуючими підставами, а отже згідно наведених вище положень п.86.9 ст.86 ПК України та п.58.4 ст.58 ПК України у ДПІ у Приморському районі м. Одеси ГУ ДФС в Одеській області були відсутні правові підстави для прийняття оскарженого акту.

Саме на таке застосування положень податкового законодавства орієнтує підлеглі податкові органи ДФС України у своєму листі-роз'ясненні від 28.08.2015 року №32067/7/99-99-22-04-02-17, згідно якого зазначений вище порядок стосується призначення та проведення податкових перевірок за постановами правоохоронних органів, які були винесені до 01.09.2015 року (дати набрання чинності змін до п.86.9 ст.86 ПК України). В даному випадку, постанова слідчого датована 10.07.2015 року, а тому хоча податкова перевірка була призначена та проведена після 01.09.2015 року до спірних правовідносин повинен застосовуватись порядок, що діяв на час винесення постанови.

Порушення відповідачем встановленої ПК України заборони на прийняття податкових повідомлень-рішень за наслідками перевірок, які були призначені за правилами кримінального судочинства є неналежною правовою поведінкою органу державної влади, визначеною ч.2 ст.19 Конституції України, що згідно положень ч.3 ст.2 КАС України повинно визнаватись незаконними діями та самостійною підставою для визнання протиправними актів, винесених в результаті таких протиправних дій.

Дослідивши надані представником позивача документи первинного податкового та бухгалтерського обліку підприємства та порівнявши їх з висновками податкового органу, що містяться в акті перевірки від 01.10.2015 року, суд приходить до висновку про неґрунтовність таких висновків з огляду на наступне.

Згідно п.п.3.2.1 п.3.2 розділу 3 акту перевірки податковий орган вказує, що «перевіркою повноти визначення податкових зобов'язань за період з 01.01.2014року по 31.07.2015року встановлено їх заниження у сумі суму 417769,00грн.. у тому числі у січні 2014року на 126302,00грн.; у тому числі у січні 2015року на 154167,00грн.; у лютому 2015року на 84750,00 грн.; у березні 2015 року на 52550,00 грн.

Перевіркою встановлено, що у січні 2014року та січні-березні 2015 року ТОВ «ТЕХНОЛОМ» здійснювало реалізацію металобрухту. Так. згідно первинних документів, підприємством протягом січня 2014 року та січня- березня 2015року було реалізовано металобрухт (отримано авансову сплату) наступним підприємствам: ТОВ «МЕТІНВЕСТ-РЕСУРС» () на загальну суму 757811,41 грн.,у т.ч у січні 2014 року на 757811,41 грн.; ТОВ «БАЛКЕР» () на загальну суму 1748000,00 грн., у тому числі із урахуванням усіх розрахунків коригування .у січні 2015 року на 925000,00 грн., у лютому 2015 року на 508500,00 гри. .у березні 201 5 року на 315300,00 грн.

Зазначені операції з реалізації металобрухту ТОВ «ТЕХНОЛОМ» не було оподатковано податком на додану вартість, посилаючись на п.23 підрозділу 2 розділу XX Податкового кодексу України, згідно якого тимчасово до 01.01.2015 року звільнено від оподаткування податком на додану вартість операції з постачання, у т.ч. операції з імпорту відходів та брухту чорних та кольорових металів. Законом України від 28.12.2014 року №71-VIII «Про внесення змін до Податкового Кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи», зазначену норму було продовжено до 01.01.2017 року.

Разом з тим, у пі.23 підрозділу 2 розділу XX Податкового кодексу України також зазначено, що переліки таких відходів та брухту чорних і кольорових металів затверджуються Кабінетом Міністрів України.

У той самий час дія постанови Кабінету Міністрів України від 12.01.2011 року №15 (далі - постанова №15), якою затверджено переліки відходів та брухту чорних і кольорових металів, операції з постачання яких тимчасово звільнялися від оподаткування податком на додану вартість, обмежувалась лише 2013 роком. Станом на 01.01.2014 року відповідного нормативно-правового акта уряду, який визначав би переліки відходів та брухту чорних і кольорових металів, операції з постачання яких звільняються від оподаткування податком на додану вартість, або продовжував би дію постанови №15. прийнято не було.

Таким чином, з 01.01.2014 року були відсутні чинні переліки відходів та брухту чорних і кольорових металів, до операцій з постачання яких міг застосовуватись режим звільнення від оподаткування податком на додану вартість, визначений пі. 23 підрозділу 2 розділу XX Кодексу.

З метою приведення нормативно-правових актів у відповідність із Законом Kабінет Міністрів України постановою від 05.02.2014 року №43 (далі - постанова №43) вніс зміни до. постанови № 15, згідно з якими продовжено дію зазначених переліків до 01.01.2013 року.

Постанова №43 набула чинності з дня її офіційного опублікування (газета «Урядовий кур'єр» №31), а саме, 18.02.2014 року.

Отже, операції з постачання, у тому числі операції з імпорту відходів та брухту чорних і кольорових металів, що здійснювалися суб'єктами господарювання з 01.01.2014 року до 17.02.2014 року (включно), підлягали оподаткуванню податком на додану вартість у загальновстаиовленому порядку з нарахуванням податку за основною ставкою (20 відсотків).

З 18.02.2014 року до 01.01.2015 року до операцій з постачання, у тому числі операцій з імпорту відходів та брухту чорних і кольорових металів, включених до відповідних переліків, застосовується режим звільнення від оподаткування податком па додану вартість, визначений п.23 підрозділу 2 розділу XX Кодексу.

Така ж саме ситуація має місце у 2015 році - постанова №43 діяла до 01.01.2015 року. Постановою Кабінету Міністрів України від 25.03.2015 року № 136 (далі - постанова № 136), яка вступила в законну силу 31.03.2015 року, було затверджено зазначені переліки металобрухту на 2015 рік. Тобто у 2015 році з 01.01.2015 року по 30.03.2015 року, до затвердження Кабінетом Міністрів України нових переліків відходів та брухту чорних і кольорових металів, оподаткування операцій з постачання таких відходів здійснювалось за ставкою 20 відсотків».

В п.п.3.2.3 п.3.2 розділу 3 акту перевірки податковий орган вказує на те, що «встановлено заниження ПДВ, що підлягає сплаті до бюджету числі у січні року на 126302,00 грн., у січні 2015 року на 154167,00 гри., у лютому року на 84750,00 грн., у березні 2015 року на 52550,00 грн. на підставі порушень, опис яких надано у п.п.3.2.1 акту перевірки».

Однак, суд не погоджується з такою позицією податкового органу про те, що оподаткування операцій з реалізації металобрухту ТОВ «ТЕХНОЛОМ» своїм контрагентам за період січень 2014 року та січень-березень 2015 року за ставкою 20 відсотків з наступних підстав:

Так, правовою підставою для заповнення рядку І Декларації «Операції на митній території України, що оподатковуються за ставкою 20 відсотків, крім імпорту товарів» став п.23 підрозділу 2 розділу XX ПК України.

Згідно норми п.23 підрозділу 2 розділу XX ПК України (в редакції Закону України від 28.12.2014 року №71-VIІ), тимчасово до 01.01.2017 року від оподаткування податком на додану вартість звільняються операції з постачання, у тому числі операції а імпорту відходів та брухту чорних і кольорових металів, а також паперу та картону для утилізації (макулатури та відходів) товарної позиції 4707 згідно з УКТ ЗЕД. Переліки таких відходів та брухту чорних і кольорових металів затверджуються Кабінетом Міністрів України.

Законом України від 28.12.2014 року №71-VIІ, який набрав чинності 01.01.2015 року "до 01.01.2015 року" замінено "до 01.01.2017 року" (цифри " 2015" замінено цифрами " 2017" ).

Постановою Кабінету Міністрів України від 12.01.2011 року №15 "Про затвердження переліків відходів та брухту чорних і кольорових металів, операції з постачання яких, зокрема операції з імпорту, тимчасово, до 01.01.2014 року, звільняються від обкладення податком на додану вартість", затверджено переліків відходів та брухту чорних і кольорових металів, операції з постачання яких, зокрема операції з імпорту, тимчасово, до 01.01.2014 року, звільняються від обкладання податком на додану вартість.

Постановою Кабінету Міністрів України від 05.02.2014 року №43 назву та п.1 Постанови Кабінету Міністрів України від 12.01.2011 року №15 викладено в іншій редакції, а саме зазначено: "Затвердити переліків відходів та брухту чорних і кольорових металів, операції з постачання яких, зокрема операції з імпорту, тимчасово, до 01.01.2015 року, звільняються від обкладання податком на додану вартість згідно з додатком 1 і 2".

В подальшому, постановою Кабінету Міністрів України від 25.03.2015 року №136 "Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 12.01.2011 року №15" дію затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.01.2011 року №15 переліку відходів та брухту чорних і кольорових металів, операції з постачання яких звільняються від обкладання податком на додану вартість продовжено до 01.01.2017 року.

Обидві зазначені постанови Кабінету Міністрів України є чинними, однак строк звільнення від обкладення ГІДВ у постанові Кабінету Міністрів України №43 визначений - до 01.01. 2015 року, а у постанові Кабінету Мігністрів України №15 - до 01.01.2017 року.

Аналіз наведених приписів свідчить про те, що потрібно враховувати приписи Закону України від 28.12.2014 року №71, яким продовжена дія режиму звільнення від оподаткування податком на додану вартість операцій з постачання, у тому числі операцій з імпорту, відходів та брухту чорних і кольорових металів до 01.01.2017 року.

Постанова Кабінету Міністрів України від 12.01.011 року №15 на дату оподаткування операцій з реалізації металобрухту ТОВ «ТЕХНОЛОМ» своїм контрагентам за період січень 2014 року та січень-березень 2015 року офіційно не припиняла свої дії та не втрачала чинності в частині визначення Переліку відходів та брухту чорних та кольорових металів операції з постачання яких, зокрема операції з імпорту, тимчасово, звільняються від обкладення податком на додану вартість.

Таким чином, висновки податкового органу про те. що у період січень 2014 року та з 01.01.2015 року по 30.03.2015 року не існувало затвердженого Кабінетом Міністрів України переліку відходів та брухту чорних і кольорових металів, операції із якими звільняються від оподаткування податком на додану вартість, є помилковими та суперечать нормам чинного законодавства України, зокрема постанові Кабінету Міністрів України від 12.01.2011 року №15.

Відповідно до статті 92 Конституції України виключно законами України встановлюються система оподаткування, податки і збори.

Всі підзаконні нормативно-правові акти приймаються на основі законів та за своїм змістом не повинні суперечити їм. Підпорядкованість таких актів законам закріплена у положеннях Конституції України.

Згідно з частиною третьою статті 113 Конституції України Кабінет Міністрів України у своїй діяльності керується Конституцією та законами України, а також указами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України.

Отже, у випадку суперечності норм подзаконного акта нормам закону слід застосовувати норми закону, оскільки він має вищу юридичну силу.

Своєчасне не приведення Кабінетом Міністрів України своєї постанови №15 від 12.01.2011 року у відповідність до Закону України від 28.12.2014 року №71 "Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи", яким подовжено дію пільгового режиму оподаткування ПДВ операцій з постачання відходів та брухту чорних і кольорових металів до 01.01.2017 року, не може впливати на дію норм ПК України, як кодифікованого нормативно-правового акту та нівелювати право платника податків на відповідне відображення показників у податковій декларації за цей період.

Відповідно до положень ст.2 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» встановлено, що суд здійснює правосуддя на засадах верховенства права.

Відповідно до положень ч.1 ст.8 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Згідно положень ч.2 ст.8 КАС України визначено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Європейська Конвенція про захист прав і основних свобод людини (далі - Конвенція) була підписана 04.11.1950 року в Римі десятьма європейськими державами. Відтоді вона стала фундаментом усього комплексу міжнародно-правового регулювання в галузі прав людини, її законних інтересів та потреб, відправною точкою на шляху цивілізованих європейських держав до втілення в життя загальнолюдських цінностей. Ратифікувавши Конвенцію про права людини 17.07.1997 року, Україна визнала не лише право на «мирне володіння майном», а й згідно із положеннями ст.1 Протоколу №1 до Конвенції визнала право на звернення фізичних та юридичних осіб до Європейського суду з прав людини за захистом своїх порушених прав та охоронюваних Конвенцією свобод, пов'язаних з реалізацією права власності.

Основною метою ст.1 Протоколу №1 до Конвенції є запобігання свавільному захопленню власності, конфіскації, експропріації та іншим порушенням принципу безперешкодного користування своїм майном, до яких часто вдаються або схильні вдаватися на практиці уряди держав.

Названа стаття проголошує: «Кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Попередні положення, однак, ніяким чином не обмежують право держави запроваджувати такі закони, які, на її думку, необхідні для здійснення контролю за використанням майна відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків або інших зборів чи штрафів».

На відміну від більшості положень Конвенції, ст.1 Протоколу №1 захищає права не лише фізичних, а й юридичних осіб, наприклад, компаній. Цей аспект даної статті має важливе значення, оскільки економічна система держав-учасниць Конвенції заснована на праві приватної власності й праві вільно створювати такі економічні одиниці, як «юридичні особи»: неурядові організації, релігійні органи, засоби масової інформації тощо.

Як свідчить практика Європейського суду з прав людини, найчастіше втручання у право власності фізичних та юридичних осіб відбувається з боку державних органів, зокрема, органів виконавчої влади, іноді органів судової влади, шляхом прийняття законодавчих актів чи при винесенні незаконного рішення суду, тоді як ст.1 Протоколу №1 забороняє будь-яке невиправдане втручання державних органів. Втручання має бути законним, тобто здійснено на підставі закону. При цьому під «законом» Конвенція розуміє нормативний акт, що має бути «доступним» (accessible) та «передбачуваним» (forseable). Також закон має відповідати всім вимогам нормативного акта. «Доступність закону» означає наявність доступу та знань щодо цього закону в суспільстві та у осіб. «Передбачуваність» означає можливість передбачити певні дії або наслідки, що можуть виникнути в зв'язку із застосуванням закону.

Суд у своїх рішеннях нагадує, що незважаючи на те, що держави мають широкі рамки розсуду при визначенні умов і порядку, за яких приватна особа може бути позбавлена своєї власності, позбавлення останньої, навіть, якщо воно переслідує законну мету в інтересах суспільства, буде розглядатися як порушення ст.1 Протоколу №1, якщо не була дотримана розумна пропорційність між втручанням у права фізичної чи юридичної особи й інтересами суспільства. Також буде мати місце порушення ст.1 Протоколу №1 й у випадку, коли наявний істотний дисбаланс між тягарем, що довелося понести приватній особі, і переслідуваними цілями інтересів суспільства.

Закріплюючи право кожного на мирне володіння своїм майном, стаття 1 за своєю суттю є гарантією права власності (рішення від 13.06.1979 року у справі «Маркс проти Бельгії», п.69).

Поняття майно має автономне значення, яке, звичайно, не обмежується правом власності на речі матеріального світу: у розумінні цього положення певні інші права та інтереси, які є активами, можуть також розглядатися як майнові права, а отже, майно (рішення від 23.02.1995 року у справі «Гасус Дозір унд Фьордертехнік Гмбг проти Нідерландів», п.53).

Під дію статті 1 Протоколу №1 до Конвенції підпадає право вимоги, якщо воно достатньою мірою встановлене, щоб являти собою актив.

Коли основою вимоги є майновий інтерес, то особа, яка її має, вважатиметься такою, що має «легітимне сподівання» («Федоренко проти України», «Едуард Петрович Мельник проти України») на отримання майна, за наявності однієї з умов: - якщо наявне остаточне судове рішення, що підтверджує це право («Бурдов проти Росії», «Юрій Миколайович Іванов проти України», «Агрокомплекс проти України»); - якщо є достатнє правове підґрунтування у національному законодавстві, що підтверджує вимогу («Брезовец проти Хорватії», «Рисовський проти України», «Кечко проти України», «Стреч проти Великобританії», «Москаль проти Польщі», «Сук проти України», «Федоренко проти України», «Україна-Тюмень проти України»).

Вказані рішення ЄСПЛ свідчать про те, що захист права особи на незаконне покладання на неї обов'язку щодо сплати податків та штрафів повинно розглядати, як захист права особи на майно у розумінні статті 1 Першого протоколу до Конвенції.

Такий висновок також випливає з п.49 Рішення ЄСПЛ у справі «ЩОКІН ПРОТИ УКРАЇНИ» (CASE OF SHCHOKIN v.UKRAINE) (Заяви №№ 23759/03 та 37943/06).

Згідно п.51 Рішення ЄСПЛ у справі «ЩОКІН ПРОТИ УКРАЇНИ» (CASE OF SHCHOKIN v.UKRAINE) (Заяви №№ 23759/03 та 37943/06) судом констатовано, що говорячи про «закон», стаття 1 Першого протоколу до Конвенції посилається на ту саму концепцію, що міститься в інших положеннях Конвенції (рішення у справі «Шпачек s.r.о.» проти Чеської Республіки»), №26449/95, пункт 54, від 09.11.1999 року). Ця концепція вимагає, перш за все, щоб такі заходи мали підстави в національному законодавстві. Вона також відсилає до якості такого закону, вимагаючи, щоб він був доступним для зацікавлених осіб, чітким та передбачуваним у своєму застосуванні (рішення у справі «Бейелер проти Італії» (Beyeler v. Italy), [ВП], №33202/96, пункт 109, ЄСПЛ 2000-І).

Згідно п.52 Рішення ЄСПЛ у справі «ЩОКІН ПРОТИ УКРАЇНИ» (CASE OF SHCHOKIN v.UKRAINE) (Заяви №№ 23759/03 та 37943/06) судом констатовано, що тлумачення та застосування національного законодавства є прерогативою національних органів. Суд, однак, зобов'язаний переконатися в тому, що спосіб, в який тлумачиться і застосовується національне законодавство, призводить до наслідків, сумісних з принципами Конвенції з точки зору тлумачення їх у світлі практики Суду (див. рішення у справі «Скордіно проти Італії» (Scordino v. Italy) (№ 1) [ВП], №36813/97, пункти 190 та 191, ECHR 2006-V).

Таким чином, вказане рішення суду вимагає певну «якість» закону, за яким покладаються обов'язки на особу щодо обмеження у реалізації ним свого права власності.

Виходячи з такого рішення ЄСПЛ проти України, суд повинен констатувати, що постановами Кабінету Міністрів України не може бути звужена або скасована дія положень Закону України від 28.12.2014 року №71 "Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи", та виходячи з принципу юридичної визначеності правова поведінка платнику податку, який у своїй діяльності застосовував безпосередньо норми Закону України №71 є правомірною, в зв'язку із чим, він не може бути притягнутий до адміністративно-господарської відповідальності у вигляду донарахування сум податку та штрафних санкцій за правомірну поведінку.

Оскільки під час офіційного з`ясування обставин справи встановлена протиправність оскаржуваного акту суб'єктів владних повноважень, суд повинен задовольнити заявлені позовні вимоги про визнання його протиправним та скасування на підставі положень ч.2 ст.162 КАС України.

Судові витрпати розподілити за правилами, встановленими ст.94 КАС України.

Керуючись ст.ст.94,158-163 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

1. Позовні вимоги задовольнити повністю.

2. Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення ДПІ у Приморському районі м.Одеси Головного управління ДФС в Одеській області від 02.12.2015 року №.

Постанова може бути оскаржена до Одеського апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня отримання повного тексту постанови.

Суддя Єфіменко К.С.