Справа № 803/3642/15
Суддя: Онишкевич Тарас Володимирович
Дата ухвалення: 2016-02-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 лютого 2016 року Справа № 876/524/16

Львівський апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Онишкевича Т.В.,
суддів Дяковича В.П., Іщук Л.П.,
з участю секретаря судових засідань Гелецького П.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Волинського окружного адміністративного суду від 20 листопада 2015 року у справі за його позовом до військової прокуратури Луцького гарнізону Західного регіону України про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ :

У жовтні 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом, у якому просив визнати протиправними дії військової прокуратури Луцького гарнізону Західного регіону України щодо нерозгляду звернення позивача від 22 вересня 2015 року і направлення його для розгляду військовому комісару ІНФОРМАЦІЯ_1 , а також зобов`язати відповідача направити звернення ОСОБА_1 від 22 вересня 2015 року для розгляду по суті до військової прокуратури Луцького гарнізону.
Постановою Волинського окружного адміністративного суду від 20 листопада 2015 року у справі № 803/3642/15 у задоволенні позову було відмовлено.
У поданій апеляційній скарзі позивач ОСОБА_1 просить зазначену постанову суду першої інстанції скасувати та прийняти нову постанову про задоволення позовних вимог у повному обсязі. Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що відповідач наділений на даний час повноваженнями здійснювати нагляд щодо порушення права позивача на військове офіцерське звання. Норми, на які посилається позивач, є конституційними і мають вищу юридичну силу по відношенню до інших норм.
Крім того, на думку апелянта, суд першої інстанції помилково вважає, що на спірні правовідносини не поширюються норми Закону України «Про звернення громадян», оскільки у даному Законі не зазначено, що дія законодавства про звернення громадян не поширюється на права військовослужбовців.
Особи, які беруть участь у справі, в судове засідання апеляційного суду не з`явилися, що не перешкоджає розгляду справи у їх відсутності згідно із ч.4 ст. 196 КАС України.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи і проаналізувавши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до переконання, що подана апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких мотивів.
Відмовляючи в задоволенні позову ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив із того, що на розгляд відповідачем заяви військовослужбовця ОСОБА_1 від 22 вересня 2015 року, що стосується його службової діяльності, не поширюється порядок розгляду звернень громадян (пропозицій, заяв і скарг), встановлений Законом України «Про звернення громадян», а тому, відмовляючи у вирішенні заяви позивача по суті, відповідач помилково посилався на статтю 7 Закону України «Про звернення громадян».
Разом з тим, оскільки позивач не є особою не спроможною самостійно захистити свої порушені чи оспорювані права або реалізувати процесуальні повноваження через недосягнення повноліття, недієздатність або обмежену дієздатність, щодо яких прокурор здійснює представництво в суді інтересів громадянина, суд прийшов до висновку, що відповідач не має повноважень для вирішення по суті заяви позивача від 22 вересня 2015 року щодо вжиття заходів з метою припинення порушення прав позивача на військове офіцерське звання та сприяння у відновленні порушеного права позивача на військове офіцерське звання з 29 травня 2014 року і відсутні підстави для визнання дій відповідача, що полягають у нерозгляді заяви позивача по суті і направленні її для розгляду ІНФОРМАЦІЯ_2 , протиправними та підстави для зобов`язання відповідача вирішити заяву по суті.
Даючи правову оцінку постанові суду першої інстанції та доводам апелянта, суд апеляційної інстанції виходить із таких міркувань.
Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 був звільнений з органів внутрішніх справ наказом Управління Міністерства внутрішніх справ України у Волинській області № 53 о/с від 23 лютого 2010 року у званні майора міліції у запас Збройних Сил з 01 березня 2010 року.
26 травня 2014 року ОСОБА_1 призваний на військову службу, а 29 травня 2014 року - прийнятий на військову службу за контрактом як особа рядового складу.
Позивач 22 вересня 2015 року звернувся до військового прокурора Луцького гарнізону Західного регіону України із заявою, яка отримана відповідачем 22 вересня 2015 року, про здійснення нагляду за додержанням прав і свобод людини і громадянина, додержанням законів з цих питань органами виконавчої влади, їх посадовими і службовими особами, в якій просив вжити ряд заходів у відповідності до чинного законодавства з метою припинення порушення прав позивача на військове офіцерське звання та сприяти реалізації відновлення порушеного права на військове офіцерське звання з 29 травня 2014 року. Посилався на те, що як майор міліції у запасі має право відповідно до Положення про проходження громадянами України військової служби в Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10 грудня 2008 року № 1115, на присвоєння військового офіцерського звання в порядку переатестації з урахуванням його спеціального звання, проте протягом тривалого часу не може ні в адміністративному, ні в судовому порядку вирішити дане питання.
25 вересня 2015 року за № 4872 вих.-15 відповідачем відповідно до статті 7 Закону України «Про звернення громадян» надіслано звернення позивача для розгляду військовому комісару Волинського обласного військового комісаріату.
Окрім того, 25 вересня 2015 року за № 4873 вих.-15 відповідач надіслав позивачу повідомлення з посиланням на статтю 7 Закону України «Про звернення громадян» про пересилання звернення за належністю відповідному органу (посадовій особі) військовому комісару ІНФОРМАЦІЯ_1 , оскільки питання, порушені в одержаному зверненні не входять до повноважень відповідача. Неможливість розгляду заяви позивача по суті відповідач обґрунтував положеннями пункту 1 розділу ХІІІ «Перехідні положення» Закону України «Про прокуратуру» про виконання прокуратурою функції нагляду за додержанням прав і свобод людини і громадянина, додержанням законів з цих питань органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими і службовими особами виключно у формі представництва інтересів громадянина або держави в суді та положеннями статті 23 Закону України «Про прокуратуру» про те, що прокурор здійснює представництво в суді інтересів громадянина (громадянина України, іноземця або особи без громадянства) у випадках, якщо така особа не спроможна самостійно захистити свої порушені чи оспорювані права або реалізувати процесуальні повноваження через недосягнення повноліття, недієздатність або обмежену дієздатність, а законні представники або органи, яким законом надано право захищати права, свободи та інтереси такої особи, не здійснюють або неналежним чином здійснюють її захист.
Відповідно до статті 1 Закону України «Про звернення громадян» громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об`єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов`язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення.
Військовослужбовці, працівники органів внутрішніх справ і державної безпеки, а також особи рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби України мають право подавати звернення, які не стосуються їх службової діяльності.
Таким чином, слід погодитися з висновком суду першої інстанції, що на розгляд поданої заяви ОСОБА_1 від 22 вересня 2015 року, що стосується його службової діяльності, не поширюється порядок розгляду звернень громадян (пропозицій, заяв і скарг), встановлений Законом України «Про звернення громадян».
Крім того, частинами першою та другою статті 23 Закону України «Про прокуратуру» встановлено, що представництво прокурором інтересів громадянина або держави в суді полягає у здійсненні процесуальних та інших дій, спрямованих на захист інтересів громадянина або держави, у випадках та порядку, встановлених законом. Прокурор здійснює представництво в суді інтересів громадянина (громадянина України, іноземця або особи без громадянства) у випадках, якщо така особа не спроможна самостійно захистити свої порушені чи оспорювані права або реалізувати процесуальні повноваження через недосягнення повноліття, недієздатність або обмежену дієздатність, а законні представники або органи, яким законом надано право захищати права, свободи та інтереси такої особи, не здійснюють або неналежним чином здійснюють її захист.
При цьому, пунктом 1 розділу ХІІІ «Перехідні положення» Закону України «Про прокуратуру» визначено, що прокуратура виконує функцію нагляду за додержанням прав і свобод людини і громадянина, додержанням законів з цих питань органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими і службовими особами виключно у формі представництва інтересів громадянина або держави в суді.
Згідно із розділом ХІІ «Прикінцеві положення» цього Закону розділ ХІІІ Закону набирає чинності з дня, наступного за днем його опублікування, тобто з 26 жовтня 2014 року (Закон опубліковано 25 жовтня 2014 року в газеті «Голос України»).
Таким чином, апеляційний суд вважає вірним висновок суду першої інстанції, що прокуратура виконує функцію нагляду за додержанням прав і свобод людини і громадянина, додержанням законів з цих питань органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими і службовими особами виключно у формі представництва інтересів громадянина або держави в суді.
Виходячи з вищенаведеного, та враховуючи те, що позивач не відноситься до кола осіб, визначених статтею 23 Закону України «Про прокуратуру», апеляційний суд приходить до переконання, що відповідач не має повноважень для вирішення по суті заяви позивача від 22 вересня 2015 року, а отже відсутні підстави для визнання дій відповідача щодо нерозгляду заяви ОСОБА_1 по суті і направленні її для розгляду ІНФОРМАЦІЯ_2 протиправними, як і зобов`язання відповідача вирішити заяву ОСОБА_1 по суті.
З огляду на викладене суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що суд першої інстанції, вирішуючи даний публічно-правовий спір, правильно встановив фактичні обставини справи та надав їм належну правову оцінку, а відтак апеляційна скарга задоволенню не підлягає.
Керуючись ст.ст. 41, 160, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 254 КАС України апеляційний суд,

УХВАЛИВ:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову Волинського окружного адміністративного суду від 20 листопада 2015 року у справі № 803/3642/15 без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів з дня складання у повному обсязі шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя Т.В.Онишкевич

Судді В.П.Дякович

Л.П.Іщук

Ухвала у повному обсязі складена 26 лютого 2016 року.