Справа № 803/407/14
Суддя: Большакова Олена Олегівна
Дата ухвалення: 2016-02-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 лютого 2016 року Справа № 876/4366/14

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі :

головуючого судді Большакової О.О.,

суддів Глушка І.В., Макарика В.Я.,

з участю секретаря судового засідання Малетич М.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові адміністративну справу за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Ковельської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Волинській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення за апеляційною скаргою Ковельської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Волинській області на постанову Волинського окружного адміністративного суду від 26 березня 2014 року,

В С Т А Н О В И В :

03 березня 2014 року фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (далі ФОП ОСОБА_1О.) звернувся до Волинського окружного адміністративного суду з позовом до Ковельської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Волинській області (далі Ковельська ОДПІ) про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення № НОМЕР_1 від 07 листопада 2013 року.

Постановою Волинського окружного адміністративного суду від 26 березня 2014 року адміністративний позов задоволено повністю. Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення Ковельської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Волинській області № НОМЕР_1 від 07.11.2013 року.

Із таким судовим рішенням не погодилася Ковельська ОДПІ та подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне зясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати оскаржувану постанову та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову. Зокрема, апелянт зазначив, що оскільки реалізовані транспортні засоби належали на праві власності саме фізичній особі громадянину ОСОБА_1, а не субєкту господарювання ФОП ОСОБА_1, останній незаконно вніс суми податку на додану вартість до складу податкового зобовязання.

Представники сторін у судове засідання не зявилися, хоча були належним чином повідомлені про час та місце судового розгляду, що підтверджено повідомленнями про вручення судових повісток.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1, 19.09.2003 року зареєстрований як субєкт підприємницької діяльності, що стверджується Витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців серії АБ №152728 (а.с. 52, зворот).

Відповідно до Свідоцтва №53435135 про реєстрацію платника податку на додану вартість серії НБ №110547 (а.с. 53) є платником податку на додану вартість. Фізична особа підприємець ОСОБА_1 серед інших здійснює господарську діяльність у сфері організації перевезень вантажів, діяльності автомобільного вантажного транспорту, роздрібної торгівлі автомобілям, оптової торгівлі автомобілями.

В період з 07.10.2013 року по 11.10.2013 року Ковельською ОДПІ проведена документальна позапланова виїзна перевірка фізичної особипідприємця ОСОБА_1 щодо правильності формування податкового кредиту та податкових зобовязань з податку на додану вартість в декларації за липень 2013 року.

За результатами даної перевірки складено акт № 93/17- від 17.10.2013 року (а.с. 26-35), яким встановлено порушення пункту 185.1 статті 185, пункту 187.1 статті 187 Податкового кодексу України (далі ПК України) щодо завищення позивачем податкових зобовязань з податку на додану вартість за липень 2013 року в сумі 82333,00 грн.

Позивач, не погодившись з висновками акту перевірки, 28.10.2013 року подав заперечення на нього за № 53 (а.с. 23-25).

За результатами розгляду заперечення листом № 728/17- від 04.11.2013 року (а.с. 21-22, зворот) позивача повідомлено про те, що Ковельська ОДПІ вважає висновки акту перевірки такими, що відповідають вимогам податкового законодавства.

На підставі акту перевірки №93/17- від 17.10.2013 року, Ковельською ОДПІ винесено податкове повідомлення-рішення № НОМЕР_1 від 07.11.2013 року, яким позивачу зменшено суму грошового зобовязання з податку на додану вартість на 82333,00 грн. (а.с. 20).

Позивач, не погодившись з даним рішенням контролюючого органу, скористався правом адміністративного оскарження, подавши до Головного управління Міндоходів у Волинській області та Міністерства доходів і зборів України первинну і повторну скарги № 63 від 22.11.2013 року (а.с. 17-19) та № 3 від 27.01.2014 року (а.с. 11-13).

Рішеннями про результати розгляду первинної скарги № К/36/10.4-06 від 14.01.2014 року (а.с. 14-15) та про результати розгляду повторної скарги № 784/К/99-99-10-01-03-14 від 10.02.2014 року (а.с. 9-10) скарги залишені без задоволення, а податкове повідомлення-рішення Ковельської ОДПІ № НОМЕР_1 від 07.11.2013 року без змін.

Колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновком суду першої інстанції про протиправність такого повідомлення-рішення з наступних підстав.

Згідно акту перевірки вбачається, що висновки податкового органу про завищення позивачем податкових зобовязань з податку на додану вартість за липень 2013 року в сумі 82333 грн. ґрунтуються на тому, що у податковій декларації за липень 2013 року фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 до складу податкового зобовязання було включено суми податку у звязку з реалізацією товариству з обмеженою відповідальністю «Негабарит-Сервіс» транспортних засобів, які зареєстровані на фізичну особу, а не на субєкта господарювання.

Відповідно до пункту 6 Правил державної реєстрації та обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок моделей, причепів, напівпричепів та мотоколясок, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1388 від 7 вересня 1998 року, передбачено реєстрацію транспортних засобів лише за юридичними або фізичними особами, тому у свідоцтвах про реєстрацію транспортних засобів не може зазначатися як їх власник фізична особа-підприємець. При цьому, неможливість державної реєстрації транспортних засобів за фізичними особами-підприємцями не позбавляє права таких осіб на податковий кредит по операціях з придбання транспортних засобів, якщо були дотримані умови його формування, визначені Податковим кодексом України.

Статтею 2 Господарського Кодексу України передбачено, що учасниками відносин у сфері господарювання є суб'єкти господарювання.

Відповідно до статті 55 Господарського кодексу України громадяни України, іноземці та особи без громадянства, які здійснюють господарську діяльність та зареєстровані відповідно до закону як підприємці.

Таким чином, право власності на майно повинно реєструватись за фізичною особою, а не за фізичною особою-підприємцем.

Загальний порядок визначення обєкта оподаткування з податку на додану вартість як для юридичних осіб, так і для фізичних осіб, зареєстрованих платниками ПДВ, регламентується статтею 185 Податкового кодексу України.

Відповідно до пункту 185.1 статті 185 ПК України об'єктом оподаткування податком на додану вартість є операції платників податку з:

а) постачання товарів, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу, у тому числі операції з передачі права власності на об'єкти застави позичальнику (кредитору), на товари, що передаються на умовах товарного кредиту, а також з передачі об'єкта фінансового лізингу в користування лізингоотримувачу/орендарю;

б) постачання послуг, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу;

в) ввезення товарів на митну територію України;

г) вивезення товарів за межі митної території України;

е) постачання послуг з міжнародних перевезень пасажирів і багажу та вантажів залізничним, автомобільним, морським і річковим та авіаційним транспортом.

Згідно з пунктом 187.1 статті 187 ПК України датою виникнення податкових зобов'язань з постачання товарів/послуг вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше;

а) дата зарахування коштів від покупця/замовника на банківський рахунок платника податку як оплата товарів/послуг, шо підлягають постачанню, а в разі постачання товарів/послуг за готівку - дата оприбуткування коштів у касі платника податку, а в разі відсутності такої - дата інкасації готівки у банківській установі, що обслуговує платника податку;

б) дата відвантаження товарів, а в разі експорту товарів - дата оформлення митної декларації, що засвідчує факт перетинання митного кордону України, оформлена відповідно до вимог митного законодавства, а для послуг - дата оформлення документа, що засвідчує факт постачання послуг платником податку.

При цьому, особливих умов для визначення обєкта оподаткування для фізичних осіб - суб'єктів господарювання, зареєстрованих платниками податку, Кодексом не передбачено. Чинне законодавство не передбачає виокремлення майна, яке використовується підприємцем для здійснення підприємницької діяльності, із загальної маси належного цьому громадянинові майна.

Разом з цим, включення до податкового зобовязання сум податку, нарахованих у зв'язку з реалізацією транспортних засобів, можливе за умови використання таких транспортних засобів в оподатковуваних операціях у межах їх господарської діяльності та наявності належним чином документального оформлення та підтвердження відповідних витрат та відображення їх у бухгалтерському та податковому обліку.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено матеріалами справи, у липні 2013 року, фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 згідно видаткових накладних від 11.07.2013 року №№ ЛНА-000025 ЛНА-000040 (а.с. 69-80) було реалізовано Товариству з обмеженою відповідальністю «Негабарит-Сервіс» транспортні засоби - напівпричіп тентований KOGEL SNCO 24 шасі № WKOS691, д/н НОМЕР_2; вантажний сідловий тягач VOLVO FH 12 6X2R шасі № YV2AP40C16A614999, д/н НОМЕР_3; напівпричіп платформа під низьке завантаження RECKER ПП шасі № W095483488GR27200, д/н НОМЕР_4; причіп тентований платформа H&W HWTPAS 2494 шасі № W09TPS32450H49119, д/н АС 9255 XX; напівпричіп платформа DOLL D350 шасі № W09D35330S0D04009, д/н АС 7337 XX; вантажна платформа VOLVO FH 12 шасі № YV2A4DAC91А526461, д/н НОМЕР_5; причіп-платформа RECKER ПП шасі № W091242247GR27185, д/н АС 7330 XX; вантажний сідловий тягач RENAULT MAGNUM шасі № VF617GSA000005876, д/н НОМЕР_6; напівпричіп платформа KOGEL SFHB 24Р90 шасі № WKOS635, д/н АС 1917 XX; вантажний сідловий тягач RENAULT MAGNUM 440-19Т шасі № VF617GSA000006944, д/н НОМЕР_7; вантажний автомобіль НОМЕР_8; причіп платформа RECKER шасі № W09T242248GR27185, д/н НОМЕР_9 на суму 411667,00 грн., в тому числі ПДВ - 82333,33 грн., та видані податкові накладні від 11.07.2013 року №№ 2, 17, 6, 7, 4, 9, 12, 13, 14, 15, 16, 3 (а.с 40-51).

Копіями договорів найму (оренди) транспортного засобу та актів приймання-передачі в найм транспортного засобу (а.с. 81-128), підтверджується, що реалізовані позивачем автотранспортні засоби використовувались ним у господарській діяльності.

Реалізовані позивачем транспортні засоби були отримані представником контрагента ТзОВ «Негабарит-Сервіс», що стверджується його підписами на видаткових накладних.

Згідно матеріалів справи, у розділі І податкової декларації з податку на додану вартість за липень 2013 року (а.с. 36-38) до складу податкового зобовязання було включено ПДВ в сумі 199077,00 грн., суму ПДВ 82333,00 грн. з вартості даних транспортних засобів.

Таким чином, вірним є висновок суду першої інстанції про те, що фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 дотримані вимоги податкового законодавства щодо визначення суми податкового зобовязання з податку на додану вартість у сумі 82333,00 грн., так як ним було включено у податкову декларацію з ПДВ за липень 2013 року суми податку по операціях з постачання товарів, які були отримані представником контрагента, дані внесені відповідно до вимог чинного законодавства, відображають господарську діяльність і є достовірними та дійсними, що підтверджується відомостями, відображеними у видаткових і податкових накладних, виписаних позивачем.

Враховуючи викладене, оскаржуване податкове повідомлення-рішення є протиправним і постанова суду про задоволення позовних вимог є обґрунтованою і законною.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції.

Судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, рішення ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування постанови суду немає.

Керуючись ч. 3 ст. 160, ст. ст. 167, 195, 196, 198, 200, 205, 206 КАС України, суд,

У Х В А Л И В :

апеляційну скаргу Ковельської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Волинській області залишити без задоволення, а постанову Волинського окружного адміністративного суду від 26 березня 2014 року у справі № 803/407/14 - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня складання у повному обсязі шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя О.О. Большакова

Судді І.В. Глушко

ОСОБА_2

Повний текст виготовлено 29 лютого 2016 року.