Справа № 810/4937/15
Суддя: Кушнова А.О.
Дата ухвалення: 2015-12-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 грудня 2015 року №810/4937/15

Київський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Кушнової А.О., за участю секретаря судового засідання Макаренко К.Ю., розглянув у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Ірпінської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Київській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення

Суть спору: до Київського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 (далі - позивач) з позовом до Ірпінської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Київській області (далі - відповідач) про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення рішення Ірпінської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Київській області від 21.09.2015 №82228-17.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив про те, що відповідачем було прийнято податкове повідомлення-рішення, яким ОСОБА_1 визначено суму податкового зобов'язання з транспортного податку з фізичних осіб у розмірі 14583,33 грн. що встановлений положеннями ст. 267 Податкового кодексу України, до якої було внесено зміни на підставі Закону України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи» від 28.12.2014 р. № 71-VIII, що набрав чинності з 01.01.2015.

Позивач вважає, що нарахування податковим органом транспортного податку у 2015 році на підставі рішення Бучанської міської ради Київської області «Про встановлення ставки транспортного податку на території міста Буча» № 2056-65-VI від 29.01.2015 є безпідставним, оскільки пп. 12.3.4 п. 12.3 ст. 12 Податкового кодексу України передбачено, що рішення про встановлення місцевих податків та зборів офіційно оприлюднюється відповідним органом місцевого самоврядування до 15 липня року, що передує бюджетному періоду, в якому планується застосовування встановлюваних місцевих податків та зборів або змін (плановий період).

У зв'язку з цим, позивач вважає, що нарахування контролюючими органами транспортного податку можливо тільки з 01.01.2016.

Також позивач стверджував, що відповідачем допущено помилку під час розрахунку податкового зобов'язання, виходячи з періоду, за який мав бути розрахований податок, а саме з місяця, в якому був придбаний та зареєстрований транспортний засіб, відтак сума зобов'язання мала становити 12499,99грн.

Відповідачем письмових заперечень проти позову до суду не було подано, однак направлено клопотання №6500/10/10-31-10 від 09.11.2015, в якому відповідач погоджується з доводами позивача та просить адміністративний позов задовольнити, оскільки податковим органом було невірно розраховано суму податкового зобов'язання у податковому повідомленні-рішенні форми «Ф» №82228-17 від 21.09.2015.

Сторони у судове засідання по справі 09.11.2015 не з'явились, про дату, час і місце судового розгляду справи були повідомлені належним чином та завчасно, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштових відправлень, про причини неявки суд не повідомили.

Частиною 6 ст. 128 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Враховуючи, що матеріали справи в достатній мірі характеризують взаємовідносини сторін, та приймаючи до уваги те, що учасники судового процесу були належним чином проінформовані про дату, час і місце судового розгляду, суд вважає за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження.

Дослідивши матеріали справи та оцінивши докази, які є у справі, суд

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 є власником автомобіля марки Honda модель CROSSTOUR, тип загальний легковий хетчбек-В, 2011 року випуску, з об'ємом двигуна 3471 куб. см., реєстраційний номер НОМЕР_1, що підтверджується свідоцтвом про державну реєстрації транспортного засобу серії НОМЕР_3 (а.с.9) та договором купівлі-продажу №21k від 02.07.2015 (а.с.7).

Як вбачається з матеріалів справи, 21.09.2015 Ірпінською ОДПІ ГУ ДФС у Київській області прийнято податкове повідомлення-рішення №82228-17 від 21.09.2015, яким позивачу визначено суму податкового зобов'язання з транспортного податку з фізичних осіб у розмірі 14583,33 грн. (а.с.6).

Не погодившись з вищевказаним податковим повідомленням-рішенням, позивач звернувся до суду з позовом про визнання його протиправним та скасування, з приводу чого суд зазначає таке.

Пунктом 6.3 статті 6 Податкового кодексу України визначено, що сукупність загальнодержавних та місцевих податків та зборів, що справляються в установленому цим Кодексом порядку, становить податкову систему України.

При цьому, статтею 7 ПК України передбачені загальні засади встановлення податків і зборів. Зокрема, п. 7.1 вказаної статті передбачено, що під час встановлення податку обов'язково визначаються такі елементи як: платники податку; об'єкт оподаткування; база оподаткування; ставка податку; порядок обчислення податку; податковий період; строк та порядок сплати податку; строк та порядок подання звітності про обчислення і сплату податку.

Будь-які питання щодо оподаткування регулюються цим Кодексом і не можуть встановлюватися або змінюватися іншими законами України, крім законів, що містять виключно положення щодо внесення змін до цього Кодексу та/або положення, які встановлюють відповідальність за порушення норм податкового законодавства (п. 7.3 статті 7 ПК України).

Суд звертає увагу на те, що 01.01.2015 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи» від 28.12.2014 № 71-VIII, яким шляхом викладення в новій редакції статей 265-267 Податкового кодексу України, було введено транспортний податок з фізичних осіб.

Відповідно до статті 265 Податкового кодексу України податок на майно складається з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки; транспортного податку; плати за землю.

Відповідно до пп. 267.1.1 п. 267.1 ст. 267 ПК України платниками транспортного податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які мають зареєстровані в Україні згідно з чинним законодавством власні легкові автомобілі, що відповідно до підпункту 267.2.1 пункту 267.2 цієї статті є об'єктами оподаткування.

Згідно з пп. 267.2.2 п. 267.2 ст. 267 Податкового кодексу України об'єктом оподаткування є легкові автомобілі, які використовувалися до 5 років і мають об'єм циліндрів двигуна понад 3000 куб. см. Базою оподаткування є легковий автомобіль, що є об'єктом оподаткування.

Пунктом 267.4 ст. 267 Податкового кодексу України встановлено, що ставка податку встановлюється з розрахунку на календарний рік у розмірі 25000 гривень за кожен легковий автомобіль, що є об'єктом оподаткування.

Базовий податковий (звітний) період дорівнює календарному року (пп. 267.5.1 п.267.5 ст. 267 Податкового кодексу України).

Відповідно до пп.267.6.1 п. 267.6 ст. 267 Податкового кодексу України обчислення суми податку з об'єкта/об'єктів оподаткування фізичних осіб здійснюється контролюючим органом за місцем реєстрації платника податку.

Податкове/податкові повідомлення-рішення про сплату суми/сум податку та відповідні платіжні реквізити надсилаються (вручаються) платнику податку контролюючим органом за місцем його реєстрації до 1 липня року базового податкового (звітного) періоду (року) (пп. 267.6.2 п. 267.6 ст. 267 Податкового кодексу України).

Згідно з пп. 267.8.1 п. 267.8 ст. 267 Податкового кодексу України транспортний податок сплачується фізичними особами - протягом 60 днів з дня вручення податкового повідомлення-рішення.

Рішенням 65-ої сесії 6 скликання Бучанської міської ради Київської області «Про встановлення ставки транспортного податку на території міста Буча» № 2056-65-VI від 29.01.2015 встановлено ставку транспортного податку в м.Буча згідно додатку №1 до цього рішення, нові ставки транспортного податку введено в дію з 01.01.2015 (а.с.30).

Згідно п.4.1 Порядку встановлення ставки транспортного податку в місті Буча, що наведений у додатку №1 до рішення 65-ої сесії 6 скликання Бучанської міської ради Київської області «Про встановлення ставки транспортного податку на території міста Буча» № 2056-65-VI від 29.01.2015, ставка податку встановлюється з розрахунку на календарний рік у розмірі 25000 грн. за кожен легковий автомобіль, що є об'єктом оподаткування відповідно до п.3.1. цього додатку.

Згідно п.3.1. вищенаведеного Порядку об'єктом оподаткування є легкові автомобілі, які використовувалися до 5 років і мають об'єм циліндрів двигуна понад 3000 куб.см. (а.с.31-32).

Як вбачається з позовної заяви, мотивуючи позовні вимоги, позивач зазначив про те, що транспортний податок не може нараховуватися у 2015 році, оскільки рішення Бучанської міської ради Київської області «Про встановлення ставки транспортного податку на території міста Буча» № 2056-65-VI було прийнято 29.01.2015, а не в період до 15.07.2014, як це передбачено пп. 12.3.4 п. 12.3 ст. 12 Податкового кодексу України.

На думку позивача транспортний податок має нараховуватись з 01.01.2016, з приводу чого суд зазначає таке.

Стаття 58 Конституції України передбачає, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи.

Водночас в даному випадку положеннями ПК України в частині запровадження транспортного податку не встановлювалась будь-яка додаткова юридична відповідальність платників податків, а тому наведене положення не може бути застосоване для врегулювання правовідносин, які розглядуються судом в межах справи.

Конституційний Суд України у рішенні за конституційним зверненням Національного банку України щодо офіційного тлумачення положення частини першої статті 58 Конституції України (справа про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів) від 09.02.1999 № 1-рп/99 зазначив про те, що вказаний принцип слід розуміти так, що дія закону починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

Пунктом 1 Указу Президента України «Про порядок офіційного оприлюднення нормативно-правових актів та набрання ними чинності» від 10.06.1997 № 503/97 (далі - Указ № 503) встановлено, що закони України, інші акти Верховної Ради України, акти Президента України, Кабінету Міністрів України не пізніш як у п'ятнадцятиденний строк після їх прийняття у встановленому порядку і підписання підлягають оприлюдненню державною мовою в офіційних друкованих виданнях.

Офіційними друкованими виданнями є: «Офіційний вісник України»; газета «Урядовий кур'єр». Офіційними друкованими виданнями, в яких здійснюється офіційне оприлюднення законів та інших актів Верховної Ради України, є також газета «Голос України», «Відомості Верховної Ради України». Офіційним друкованим виданням, в якому здійснюється офіційне оприлюднення законів, актів Президента України, є також інформаційний бюлетень «Офіційний вісник Президента України».

Згідно з пунктами 3, 4 Указу № 503 громадяни, державні органи, підприємства, установи, організації під час здійснення своїх прав і обов'язків повинні застосовувати закони України, інші акти Верховної Ради України, акти Президента України і Кабінету Міністрів України, опубліковані в офіційних друкованих виданнях або одержані у встановленому порядку від органу, який їх видав.

Нормативно-правові акти Верховної Ради України і Президента України набирають чинності через десять днів з дня їх офіційного оприлюднення, якщо інше не передбачено самими актами, але не раніше дня їх опублікування в офіційному друкованому виданні.

Судом встановлено, що Закон України № 71-VІІІ від 28.12.2014 «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи» був опублікований в газеті «Голос України» № 254 від 31.12.2014, при цьому у самому законі визначений особливий порядок набрання ним чинності - з 01.01.2015, що в повній мірі узгоджується з положеннями вищевказаного Указу № 503 та свідчить про те, що обов'язок власників транспортних засобів, які підпадають під об'єкт оподаткування, визначений в підпункті 267.2.1 пункту 267.2 статті 267 ПК України по сплаті транспортного податку, виник у них саме з 01.01.2015.

При цьому, в Законі № 71-VІІІ від 28.12.2014 не встановлений порядок його застосування, а сам Закон не був визнаний неконституційним, а отже, цей Закон підлягає застосуванню з моменту набрання ним чинності.

Так, зокрема, позиція щодо обов'язковості застосування законів України з дати набрання ними чинності і за умови не визнання їх неконституційними, висловлена Вищим адміністративним судом України в ухвалі від 21.12.2011 (справа № с-216700/08).

Суд погоджуються з тим, що положення Закону № 71 не відповідають закріпленому в п.п.4.1.9 п. 4.1 ст. 4 ПК України принципу стабільності, за яким зміни до будь-яких елементів податків та зборів не можуть вноситися пізніш як за шість місяців до початку нового бюджетного періоду, в якому будуть діяти нові правила та ставки, а податки та збори, їх ставки, а також податкові пільги не можуть змінюватися протягом бюджетного року.

Проте, суд зазначає, що вказаний принцип має враховуватися законодавцем при прийнятті нових законів, якими вносяться будь-які зміни до системи оподаткування, а тому вказана норма не звільняє платників податків від виконання обов'язків, передбачених законом, який набрав чинності.

Суд звертає увагу на те, що внесені до ПК України зміни в частині введення транспортного податку не були предметом дослідження Конституційного Суду України, відповідно, не були визнані неконституційними, а тому вважаються чинними та такими, що підлягають до застосування.

При вирішенні даної справи суд вважає за необхідне застосувати положення судової практики Європейського суду з прав людини, які були відображені в ухвалі від 11 жовтня 2005 року у справі «ТОВ «Компанія «МАСА інвест груп» проти України». При вирішенні вказаної справи суд, з посиланням на пункт 2 статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, прийшов до висновку про те, що держава має право приймати та вводити в дію такі закони, які вони можуть вважати за необхідне для забезпечення сплати податків. Європейським судом також було зазначено, що держава має широкі межі розсуду, зокрема у формуванні та впровадженні податкової політики, і Суд поважатиме позицію законодавця у таких справах, за винятком випадків, коли вона не має жодного розумного обґрунтування.

Враховуючи наведене, з огляду на передбачений ч.2 ст.19 Конституції України принцип, згідно якого органи державної влади та їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, суд приходить до висновку про наявність у відповідача обов'язку щодо застосування положень ПК України в частині нарахування сум транспортного податку у 2015 році.

При цьому суд наголошує, що оскільки зміни до ПК України, якими було запроваджено транспортний податок, були внесені Законом України № 71-VIII від 28 грудня 2014 року та набрали чинності 01 січня 2015 року, тобто пізніше від приписів пп.4.1.9 п. 4.1 статті 4 ПК України, які набрали чинності 01 січня 2011 року, для регулювання спірних правовідносин підлягають застосуванню саме норми ПК України, які визначають порядок сплати транспортного податку. До такого висновку суд прийшов з огляду на загальні принципи теорії держави і права щодо вирішення правових колізій, відповідно до якого у випадку наявності колізії у застосуванні правових норм, застосуванню підлягає спеціальна правова норма (змістовний принцип), а в разі неможливості вирішення колізії в зазначений спосіб (наприклад якщо обидві норми є спеціальними) застосуванню підлягає норма, яка була прийнята пізніше (темпоральний принцип). В даному ж випадку, приписи ПК України, якими було запроваджено транспортний податок, не лише прийняті пізніше ніж положення пп. 4.1.9 п. 4.1 статті 4 ПК України, але й у порівнянні з ним є спеціальними нормами.

Щодо посилань позивача на рішення Бучанської міської ради «Про встановлення ставки транспортного податку на території міста Буча» № 2056-65-VI від 29.01.2015 як на підставу для нарахування транспортного податку лише з 01.01.2016, суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 25 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» від 21.05.1997 №280/97-ВР сільські, селищні, міські ради правомочні розглядати і вирішувати питання, віднесені Конституцією України, цим та іншими законами до їх відання.

Відповідно до ч. 1 ст. 69 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» органи місцевого самоврядування відповідно до Податкового кодексу України встановлюють місцеві податки і збори. Місцеві податки і збори зараховуються до відповідних місцевих бюджетів у порядку, встановленому Бюджетним кодексом України з урахуванням особливостей, визначених Податковим кодексом України.

Згідно з п. 24 ч.1 ст. 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» виключно на пленарних засіданнях відповідної місцевої ради вирішуються питання встановлення місцевих податків і зборів відповідно до Податкового кодексу України.

Статтею 8 Податкового кодексу України встановлено, що в Україні встановлюються загальнодержавні та місцеві податки та збори. До місцевих належать податки та збори, що встановлені відповідно до переліку і в межах граничних розмірів ставок, визначених цим Кодексом, рішеннями сільських, селищних і міських рад у межах їх повноважень, і є обов'язковими до сплати на території відповідних територіальних громад.

Відповідно до пп. 10.1.1 п. 10.1 ст. 10 Податкового кодексу України встановлено, що до місцевих податків зокрема належить податок на майно, до складу якого, відповідно до пп.265.1.2 п. 265.1 ст. ПК України входить транспортний податок.

Відповідно до п.10.2 ПК України місцеві ради обов'язково установлюють єдиний податок та податок на майно (в частині транспортного податку та плати за землю).

Аналізуючи наведені норми суд приходить до висновку, що установлення податку на майно в частині транспортного податку є обов'язком місцевої ради, відтак рішення Бучанської міської ради «Про встановлення ставки транспортного податку на території міста Буча» № 2056-65-VI від 29.01.2015 прийнято повноваженим органом та на виконання прямих норм Податкового кодексу України, які набрали чинності з 01.01.2015 року.

Рішення про встановлення місцевих податків та зборів офіційно оприлюднюється відповідним органом місцевого самоврядування до 15 липня року, що передує бюджетному періоду, в якому планується застосовування встановлюваних місцевих податків та зборів або змін (плановий період). В іншому разі норми відповідних рішень застосовуються не раніше початку бюджетного періоду, що настає за плановим періодом (пп. 12.3.4 п. 12.3 ст. 12 Податкового кодексу України).

Отже, зі змісту вказаних норм вбачається, що органи місцевого самоврядування уповноважені приймати рішення щодо встановлення місцевих податків, у тому числі, і транспортного податку.

Разом з тим, суд вбачає за доцільне зазначити про те, що рішення органу місцевого самоврядування не може вплинути на підстави нарахування та обов'язок особи як платника податку здійснювати сплату транспортного податку, які прямо встановлені законодавцем в межах ст. 267 Податкового кодексу України.

Так, суд зазначає, що транспортний податок та всі його складові елементи були встановлені Законом № 71, у зв'язку з чим наявність або відсутність рішення органу місцевого самоврядування про встановлення місцевого податку, яке фактично дублює положення Податкового кодексу, не впливає на обов'язок власника об'єкта оподаткування, визначеного в підпункті 267.2.1 пункту 267.2 статті 267 ПК України, по сплаті відповідного податку безпосередньо на підставі норм Податкового кодексу України.

Також суд вважає, що доводи позивача, про те що зміни до будь-яких елементів податків та зборів не можуть вноситися пізніш як за шість місяців до початку нового бюджетного періоду, в якому будуть діяти нові правила та ставки, що податки та збори, їх ставки, а також податкові пільги не можуть змінюватися протягом бюджетного року, не приймаються судом до уваги, оскільки, Закон України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи» № 71-VII від 28.12.2014 року не змінює вид податку, а запроваджує новий податок - транспортний податок для фізичних осіб.

При цьому суд також вважає за необхідне зазначити, що згідно пп. 12.3.5 п.12.3 ст. 12 ПК України у разі якщо сільська, селищна або міська рада не прийняла рішення про встановлення відповідних місцевих податків і зборів та акцизного податку в частині реалізації суб'єктами господарювання роздрібної торгівлі підакцизних товарів, що є обов'язковими згідно з нормами цього Кодексу, такі податки до прийняття рішення справляються виходячи з норм цього Кодексу із застосуванням їх мінімальних ставок, а плата за землю справляється із застосуванням ставок, які діяли до 31 грудня року, що передує бюджетному періоду, в якому планується застосування плати за землю.

Згідно п.4 Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи» від 28.12.2014 року № 71-VIII, який набрав чинності 01.01.2015 року, рекомендовано органам місцевого самоврядування: у місячний термін з дня опублікування цього Закону переглянути рішення щодо встановлення на 2015 рік податку на майно (в частині податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки) для об'єктів житлової нерухомості, а також прийняти та оприлюднити рішення щодо встановлення у 2015 році податку на майно (в частині податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки) для об'єктів нежитлової нерухомості, податку на майно (в частині транспортного податку) та акцизного податку з реалізації суб'єктами господарювання роздрібної торгівлі підакцизних товарів.

Отже, якщо Бучанською міською радою не було б прийнято рішення про встановлення ставок транспортного податку, такий податок до прийняття відповідного рішення справлявся би із застосуванням мінімальної ставки в силу прямої вказівки ПК України. Як вже було встановлено судом вище, мінімальна ставка транспортного податку становить 25 000,00 грн. на рік.

Крім того, аналогічна правова позиція щодо виникнення у платників податків обов'язку по сплаті транспортного податку саме з 01.01.2015 викладена в ухвалах Київського апеляційного адміністративного суду від 07.10.2015 у справі № 825/2472/15 (номер рішення в ЄДРСР - 52255263), від 12.11.2015 у справі № 810/3814/15 (номер рішення в ЄДРСР - 53406165), від 03.12.2015 у справі № 810/4345/15 (номер рішення в ЄДРСР - 54130446), від 10.12.2015 у справі № 810/4566/15 (номер рішення в ЄДРСР - 54272792), в постанові від 10.12.2015 у справі № 810/4152/15 (номер рішення в ЄДРСР - 54300859).

Щодо невірного визначення оскаржуваним податковим повідомленням-рішенням суми зобов'язання позивача в розмірі 14583,33 грн., суд зазначає наступне.

Відповідно до пп. 267.6.5. п.267.6 ст.267 ПК України у разі переходу права власності на об'єкт оподаткування від одного власника до іншого протягом звітного року податок обчислюється попереднім власником за період з 1 січня цього року до початку того місяця, в якому він втратив право власності на зазначений об'єкт оподаткування, а новим власником - починаючи з місяця, в якому він набув право власності на цей об'єкт.

Контролюючий орган надсилає податкове повідомлення-рішення новому власнику після отримання інформації про перехід права власності.

Відповідно до пп.267.6.6 п.267.6 ст.267 ПК України за об'єкти оподаткування, придбані протягом року, податок сплачується пропорційно кількості місяців, які залишилися до кінця року, починаючи з місяця, в якому проведено реєстрацію транспортного засобу.

Позивач вказує, що визначення податкового зобов'язання є невірним з огляду на придбання автомобіля та його реєстрацію за новим власником в липні 2015 року, отже сума податкового зобов'язання повинна була б бути розрахована у розмірі 12499,99 грн., за період з липня по грудень 2015 року.

Перевіряючи обґрунтованість позовних вимог в цій частині суд зазначає, що пп.267.6.5. п.267.6 ст.267 ПК України чітко встановлює обов'язок зі сплати транспортного податку для нового власника автомобіля починаючи з місяця, в якому він набув право власності на цей об'єкт, а пп. 267.6.6. п.267.6 ст.267 ПК України закріплює правило сплати податку пропорційно кількості місяців, які залишилися до кінця року, починаючи з місяця, в якому проведено реєстрацію транспортного засобу.

Відповідно ж до п. 33.3 статті 33 ПК України базовий податковий (звітний) період - період, за який платник податків зобов'язаний здійснювати розрахунки податків, подавати податкові декларації (звіти, розрахунки) та сплачувати до бюджету суми податків та зборів, крім випадків, передбачених цим Кодексом, коли контролюючий орган зобов'язаний самостійно визначити суму податкового зобов'язання платника податку.

Відповідно до пп.267.5.1. п.267.5 ст.267 ПК України базовим податковим (звітним) періодом є календарний рік.

Таким чином, приймаючи до уваги, що позивач набув право власності на автомобіль, що є базою оподаткування, в липні 2015 року, то базовим податковим (звітним) періодом в даному випадку буде період з липня по грудень 2015 року.

Таким чином, вірним є визначення в оскаржуваному податковому повідомленні-рішенні суми податкового зобов'язання позивачу зі сплати транспортного податку в розмірі лише 12500, грн. (25000 : 12 місяців х 6 місяців).

Приймаючи до уваги, що оспорюваним податковим повідомленням-рішенням Ірпінської ОДПІ ГУ ДФС у Київській області №82228-17 від 21.09.2015 позивачу визначено податкове зобов'язання з транспортного податку з фізичних осіб у сумі 14583,33 грн., суд вважає, що відповідачем допущено помилку при розрахунку податку, адже правильною є сума податкового зобов'язання з транспортного податку з фізичних осіб у розмірі 12500,00 грн.

Відтак податкове повідомлення-рішення Ірпінської ОДПІ ГУ ДФС у Київській області №82228-17 від 21.09.2015 є протиправним та підлягає скасуванню в частині визначення суми податкового зобов'язання у розмірі 2083,33 грн., тому позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню.

Таким чином, суд дійшов висновку про те, що оскаржуване податкове повідомлення-рішення є протиправним та підлягає скасуванню в частині визначення суми податкового зобов'язання у розмірі 2083,33 грн.

За таких обставин, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Відповідно до частини 4 статті 51 КАС України суд не приймає відмови позивача від адміністративного позову, визнання адміністративного позову відповідачем і не визнає умов примирення сторін, якщо ці дії суперечать закону або порушують чиї-небудь права, свободи чи інтереси.

Враховуючи, що визнання адміністративного позову відповідачем суперечить закону суд не бере до уваги факт визнання адміністративного позову відповідачем.

Відповідно до частини 1 статті 94 КАС України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Частина 3 статті 94 КАС України встановлює, якщо адміністративний позов задоволено частково, судові витрати, здійснені позивачем, присуджуються йому відповідно до задоволених вимог, а відповідачу - відповідно до тієї частини вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Відтак судові витрати, здійснені позивачем підлягають стягненню на користь позивача відповідно до задоволених вимог у сумі 69,62 грн. за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень - відповідача у справі.

Керуючись ст.ст. 160-163, 167 КАС України, суд КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Адміністративний позов задовольнити частково.

2. Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Ірпінської ОДПІ ГУ ДФС у Київській області №82228-17 від 21.09.2015 в частині визначення суми податкового зобов'язання з транспортного податку з фізичних осіб у розмірі 2083,33 грн.

3. В іншій частині в задоволенні позову відмовити.

4. Стягнути судовий збір в сумі 69,62 грн. (шістдесят дев'ять грн. 62 коп.) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2, АДРЕСА_1) за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень - Ірпінської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Київській області (ідентифікаційний код 39473843, місцезнаходження 08200, Київська область, місто Ірпінь, вулиця Шевченка, 2-А).

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано в установлені строки. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга на постанову суду подається до Київського апеляційного адміністративного суду через Київський окружний адміністративний суд протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя Кушнова А.О.