Справа № 185/8178/15-а(2-а/185/472/15)
Суддя: Баранник Н.П.
Дата ухвалення: 2016-02-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

16 лютого 2016 рокусправа № 185/8178/15-а

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Баранник Н.П.

суддів: Ясенової Т.І. Щербака А.А.

за участю секретаря судового засідання: Спірічева Я.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в м. Павлограді та Павлоградському районі Дніпропетровської області на постанову Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 30 жовтня 2015 року у справі № 185/8178/15-а за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в м. Павлограді та Павлоградському районі Дніпропетровської області про визнання неправомірною відмову та зобов'язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

Постановою Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 30 жовтня 2015 року адміністративний позов ОСОБА_1 (далі - позивач) задоволено:

- визнано неправомірною відмову Управління Пенсійного фонду України в м. Павлограді та Павлоградському районі Дніпропетровської області (далі - відповідач) щодо не зарахування ОСОБА_1 періоду роботи під час відбуття покарання у вигляді позбавлення волі;

- включено до загального трудового стажу ОСОБА_1 час роботи, під час відбуття покарання у вигляді позбавлення волі в Синельніківській ВК №94 за період з 01.05.1985 року по 27.11.1987 року, якій складає 2 роки 6 місяців 26 днів;

- включено до загального трудового стажу ОСОБА_1 час роботи, під час відбуття покарання у вигляді позбавлення волі в Львівській ВК №48 за період з 01.04.1992 року по 30.04.1992 року, з 01.10.1992 року по 31.05.1993 року, з 01.07.1993 року по 31.07.1993 року та з 01.12.1993 року по 30.06.1994 року, що складає 1 рік 4 місяця 28 днів.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального права, просить скасувати постанову Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 30 жовтня 2015 року та прийняти нову постанову, якою в задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі.

Представник відповідача у судовому засіданні підтримав доводи та обґрунтування вимог апеляційної скарги, наполягав на її задоволенні.

Позивач вказав, що суд повно встановив обставини справи, прийняв законне і обґрунтоване рішення, і підстави для його скасування відсутні. Просив відмовити у задоволенні апеляційної скарги відповідача.

Заслухавши представників сторін, перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що позивач відбував покарання у вигляді позбавлення волі в Синельніківській ВК №94 з 01.05.1985 року по 27.11.1987 року, що складає 2 роки 6 місяців 26 днів, в Львівській ВК №48 за період з 01.04.1992 року по 30.04.1992 року, з 01.10.1992 року по 31.05.1993 року, з 01.07.1993 року по 31.07.1993 року та з 01.12.1993 року по 30.06.1994 року, що складає 1 рік 4 місяця 28 днів.

08 липня 2015 року позивач звернувся до відповідача з заявою про призначення пільгової пенсії за Списком № 1.

Листом від 15 липня 2015 року № 8871/05/18 позивача повідомлено про відмову в призначенні пенсії на пільгових умовах у зв'язку з відсутністю необхідного загального трудового стажу. Відповідачем зазначено, що зарахувати період роботи у виправних колоніях у Пенсійного фонду немає законних підстав.

Вважаючи відмову протиправною, позивач звернувся до суду з позовом.

Колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції, який задовольнив позовні вимоги, виходячи з наступного.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов'язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам визначає Закон України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Відповідно до ч.1 ст.24 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов'язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

За приписами ч.4 ст.24 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

У законодавстві, що діяло до 1 січня 2004 року, зокрема, у Законі України від 5 листопада 1991 року № 1788-XII «Про пенсійне забезпечення» (далі - Закон № 1788-XII), йдеться про стаж роботи, що дає право на призначення трудових пенсій (загальний трудовий стаж).

Колегія суддів зазначає, що зміст поняття «загальний трудовий стаж» є ширшим, ніж поняття «страховий стаж», оскільки до першого включаються також періоди суспільно корисної діяльності, коли особа не підлягала загальнообов'язковому соціальному страхуванню.

Так, згідно зі статтею 56 Закону України «Про пенсійне забезпечення» до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

Згідно довідки від 02.07.2015р. № 94/4/-6861, виданої Синельниківською виправною колонією управління Державно-пенітенціарної служби України в Дніпропетровській області, позивач працював у період з 01.05.1985 року по 27.11.1987 рік, заробітна плата, яка враховується при обчислені пенсії, склала 0,00517 грн.. Страхові внески до Пенсійного фонду не відраховувались. (а.с. 12)

Згідно довідки від 23.04.215 року № 10/48-7/98, виданої Державним підприємством «Підприємство Львівської виправної колонії управління Державно-пенітенціарної служби України в Львівській області (№48)», позивач працював з 01.04.1992 року по 30.04.1992 року, з 01.10.1992 року по 31.05.1993 року, з 01.07.1993 року по 31.07.1993 року та з 01.12.1993 року по 30.06.1994 року, заробіток, який враховується при обчислені пенсії, склав 4, 7604489 грн.. Страхові внески до Пенсійного фонду не відраховувались. (а.с. 13)

Статтею 50 Виправно-трудового кодексу України, прийнятого Верховною Радою УРСР 23.12.1970, що діяв на час відбування покарання позивачем, та припинив свою дію з 01.01.2004 року, передбачалося, що час роботи засуджених у період відбування ними покарання у вигляді позбавлення волі до трудового стажу не зараховується.

Проте, ч.4 ст.122 Кримінально-виконавчого кодексу України, який набрав чинності з 01 січня 2004 року (в редакції, що діяла на час звернення позивача з заявою до відповідача), прямо передбачено, що час роботи засуджених у період відбування ними покарання у вигляді позбавлення волі зараховується у стаж роботи для призначення трудової пенсії.

Колегія суддів звертає увагу, що у періоди відбуття покарання позивачем, сплата страхових внесків не була передбачена діючим на той час законодавством, а тому останньому не може бути відмовлено у зарахуванні цього періоду до загального трудового стажу роботи, необхідного для призначення пенсії, лише з підстав не перерахування виправною установою таких коштів з нарахованої заробітної плати.

Згідно з ст. 22 Конституції України конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів, не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод. Звуження змісту та обсягу прав і свобод є їх обмеженням.

Враховуючи викладене, колегія суддів апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про необхідність задоволення позовних вимог.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновок суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог, а тому колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, а постанову суду - без змін.

Керуючись п.1 ч.1 ст.198, ст.ст. 200, 205, 206 КАС України, суд

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в м. Павлограді та Павлоградському районі Дніпропетровської області - залишити без задоволення.

Постанову Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 30 жовтня 2015 року у справі № 185/8178/15-а - залишити без змін.

Ухвала Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в порядку та строки, визначені ст.212 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст ухвали виготовлено 19.02.2016р..

Головуючий: Н.П. Баранник

Суддя: Т.І. Ясенова

Суддя: А.А. Щербак