Справа № 2-а-2123/10
Суддя: Коренюк В. П.
Дата ухвалення: 2010-06-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Коростенський міськрайонний суд Житомирської області
Справа № 2-а-2123/10
ПОСТАНОВА

іменем України

18 червня 2010 року

Коростенський міськрайонний суд Житомирської області в складі головуючого судді Коренюка В.П., розглянувши у письмовому провадженні у приміщенні суду в місті Коростені адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до управління праці та соціального захисту населення Коростенської міської ради Житомирської області про стягнення невиплачених коштів, передбачених Законом України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", суд, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернулася із зазначеним позовом до суду, посилаючись на те, що їй не було проведено у повному обсязі виплати, передбачені ст.37 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", що призвело до порушення її прав. Заборгованість по доплаті в зв'язку з обмеженням споживання продуктів харчування позивачка визначила у розмірі 12687 грн. 83 коп. У своєму позові вона посилалася на те, що отримував відповідні доплати та допомоги у розмірах, передбачених Постановою Кабінету Міністрів України № 836 від 26 липня 1996 року, тоді як Законом визначені інші, значно більші, їх розміри, кратні мінімальній заробітній платі у відповідні періоди.

Позивачка в судове засідання не зявилася, але надала суду заяву, в якій позов свій підтримала у повному обсязі і просила розглянути справу без її участі.

Відповідач управління праці та соціального захисту населення Коростенської міської ради Житомирської області в судове засідання не зявився, хоча про час та місце розгляду справи повідомленні у передбаченому законом порядку, але надав суду заяву, в якій просив справу розглянути без участі представника.

Дослідивши матеріали справи в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що позивачка проживає у ІНФОРМАЦІЯ_1, яке віднесено до зони гарантованого добровільного відселення і вона являється потерпілою 1-ї категорії від Чорнобильської катастрофи, а також має неповнолітню дитину, сина ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, який також являється потерпілим від Чорнобильської катастрофи.

Отже позивачка має право на отримання коштів в розмірах, що передбачені ст.37 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", адже відповідно до ст.37 Закону "щомісячна грошова допомога в зв'язку з обмеженням споживання продуктів місцевого виробництва виплачується в розмірі 40% мінімальної заробітної плати".

Отримання позивачем коштів відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 26.07.1996 року № 836 "Про компенсаційні виплати особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" суперечить Закону України "Про статус і соціальний захист громадян постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи", яким встановлені компенсації та доплати громадянам, які проживають та працюють на територіях радіоактивного забруднення.

Тобто у спірний період часу ці доплати та допомоги виплачувались частково, у фіксованому розмірі, визначеному Постановою Кабінету Міністрів України №836 від 26.07.1996 року "Про компенсаційні виплати особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", а не в кратному відношенні до мінімальної зарплати.

Згідно ст.8 Конституції України, в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Закон має пріоритетне значення перед постановою Кабінету Міністрів України.

Виплатою доплат у твердих сумах, встановлених постановою Кабінету Міністрів України № 836 від 26 липня 1996 року, порушені права позивача.

Виходячи з пріоритетності законів над урядовими нормативними актами, позовні вимоги підлягають до задоволення.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачений Конституцією та законами України.

Позов в частині стягнення щомісячної грошової допомоги в зв'язку з обмеженням споживання продуктів місцевого виробництва (ст.37 Закону) підлягає частковому задоволенню, оскільки позивачка звернулася з вимогою про стягнення цих коштів за період з 1 травня 2007 року по 1 серпня 2009 року, однак не вірно зробив розрахунки, а також пропустила річний строк позовної давності.

Дію ст.37 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи", абзацу третього частини першої статті 39 зупинено на 2007 рік дію цих норм зупинено згідно із Законом № 489-V від 19.12.2006, на 2008 рік в зв'язку з внесенням змін Законом України "Про державний Бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України" і лише з 9 липня 2007 року та з 22 травня 2008 року рішеннями Конституційного Суду України N 6-рп/2007 від 09.07.2007 та № 10-рп від 22.05.2008 року їх дію відновлено.

При стягненні коштів суд виходить з розміру мінімальних заробітних плат, які діяли у вказаних періодах, а саме:

з 1 січня 2006 року 350 грн.; з 1 липня 2006 року 375 грн.; з 1 грудня 2006 року 400 грн.; з 1 квітня 2007 року 420 грн.; з 1 січня 2008 року 515 грн.; з 1 квітня 2008 року 525 грн.; з 1 жовтня 2008 року 545 грн.; з 1 грудня 2008 року 605 грн.; з 1 квітня 2009 року 625 грн. з 1 липня 2009 року 630 грн.; з 1 листопада 2009 року 744 грн.

Оскільки відповідач не оспорює розрахунок сум, наданих позивачем, тому суд вважає, що заборгованість перед ОСОБА_1 по ст.37 Закону за період з 1 липня 2008 року по 1 серпня 2009 року становить в сумі 4221 грн. 60 коп.

Суд, при розгляді даного позову прийшов до висновку, що відповідач при здійсненні нарахувань та виплаті коштів, передбачених Законом України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", діяв всупереч Закону, а тому відповідно до ч.2 ст.11 КАС України, виходить за межі позовних вимог і визнає дії відповідача неправомірними.

Оскільки розпорядником цих коштів по ст.37 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" і в спірний період часу і тепер є управління праці та соціального захисту населення Коростенської міської ради Житомирської області, суд стягує заборгованість з нього.

А тому, на підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст.94, 159 163, 167, 254 КАС України, ст.19 Конституції України, ст.37 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати дії управління праці та соціального захисту населення Коростенської міської ради Житомирської області щодо нарахування та виплати коштів, передбачених ст.37 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" відносно ОСОБА_1 неправомірними.

Стягнути з управління праці та соціального захисту населення Коростенської міської ради Житомирської області на користь ОСОБА_1 4221 (чотири тисячі двісті двадцять одну) грн. 60 коп. допомоги в зв'язку з обмеженням споживання продуктів харчування місцевого виробництва відповідно до ст.37 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" за період з 1 липня 2008 року по 1 серпня 2009 року.

В іншій частині позову ОСОБА_1 відмовити за пропуском строку позовної давності.

Постанова Коростенського міськрайонного суду Житомирської області може бути оскаржена до апеляційного суду Житомирської області на протязі 20 днів, після подачі до Коростенського міськрайонного суду заяви про апеляційне оскарження цієї постанови, яка може бути подана протягом 10 днів з дня проголошення постанови.

Суддя: