Справа № 817/3365/15
Суддя: Сало А.Б.
Дата ухвалення: 2016-02-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 817/3365/15

10 лютого 2016 року 10год. 50хв. м. Рівне

Рівненський окружний адміністративний суд у складі судді Сала А.Б. за участю секретаря судового засідання Демчук І.М. та сторін і інших осіб, які беруть участь у справі:

позивача: представник Пуха Д.А.,

відповідача: представник Назаренко М.К. Ковальська Ж.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом

Національного університету водного господарства та природокористування

до Державної фінансової інспекції в Рівненській області
про визнання протиправними та скасування пунктів вимог , -
ВСТАНОВИВ :

Національний університет водного господарства та природокористування (далі - позивач) звернувся до Рівненського окружного адміністративного суду з позовом до Державної фінансової інспекції в Рівненській області (далі - відповідач) про визнання протиправними та скасування пунктів 1, 4, 8, 9 вимог викладених в листі Державної фінансової інспекції в Рівненській області №17-03-17/4968 від 30.06.2015.

Заявлені позовні вимоги обґрунтовані тим, що порушення, які були виявлені відповідачем під час ревізії фінансово-господарської діяльності Національного університету водного господарства та природокористування, є надуманими і не мали місця в діяльності університету, а пред'явленні вимоги щодо усунення порушень законодавства є незаконними та необґрунтованими. Представник позивача в судовому засіданні, з мотивів зазначених в позовній заяві, просив позов задовольнити повністю.

В обґрунтування своїх заперечень відповідач зазначив, що висновки Державної фінансової інспекції в Рівненській області викладені в акті ревізії та оскаржувані в даній адміністративній справі пункти вимоги - є правомірними та відповідають вимогам чинного законодавства. Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнав з підстав, викладених в письмових заперечення на позов. Просив в задоволенні позову відмовити повністю(а.с.91-94).

Заслухавши пояснення представників сторін, повно і всебічно з'ясувавши всі обставини справи в їх сукупності, судом встановлено наступне.

На виконання п.1.1.1.1 Плану роботи Державної фінансової інспекції в Рівненській області на I квартал 2015 року проведено ревізію фінансово-господарської діяльності позивача, за період з 01.09.2012 по 28.02.2015, якою встановлено порушення, що відображені в акті ревізії №17-03-06/31 від 26.06.2015.

За результатами ревізії, на підставі акту ревізії №17-03-06/31 від 26.06.2015, Державною фінансовою інспекцією в Рівненській області було надіслано на адресу Національного університету водного господарства та природокористування письмові вимоги про усунення виявлених ревізією порушень законодавства №17-03-17/4968 від 30.06.2015, пункти якого є предметом оскарження в даній адміністративній справі(а.с.17-30).

Для усунення виявлених порушень законодавства позивачу пропонувалося, зокрема:

- стягнути з винних осіб у порядку, встановленому ст.130-136 КЗпП України завдану університету матеріальну шкоду незаконним списанням квіткової продукції та витрачанням коштів на її аранжування у розмірі 403220грн. (п.1 вимог);

- стягнути з винних осіб у порядку, встановленому ст.130-136 КЗпП України завдану матеріальну шкоду в сумі 709187грн., завдану державному бюджету невідшкодуванням випускниками університету, які навчалися на місцях державного замовлення за рахунок коштів державного бюджету та не прибули за місцем направлення на роботу, вартості навчання на вище вказану суму(п.4 вимог);

- стягнути з винних осіб у порядку, встановленому ст.130-136 КЗпП України матеріальну шкоду, завдану університету ненаданням у 2014 році персоналом охорони, що перебував у трудових відносинах із ПП "Альфа-ЩТ", послуг з охорони у розмірі 1708795,75грн. (п.8 вимог);

- відшкодувати до державного бюджету 128719,84грн. матеріальної шкоди, завданої неперерахуванням у 2014 році до державного бюджету коштів на суму не понесених університетом витрат на підготовку студентів за програмою офіцера запасу(п.9 вимог).

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходив з наступного.

Згідно із п.1 Положення про Державну фінансову інспекцію, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 06.08.2014 № 310 (далі - Положення), Держфінінспекція є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра фінансів України та який входить до системи органів виконавчої влади і забезпечує реалізацію державної політики у сфері державного фінансового контролю.

Держфінінспекція здійснює свої повноваження безпосередньо та через територіальні органи (п.7 Положення).

Відповідно до п.п.5 п.5 вказаного Положення, Держфінінспекція відповідно до покладених на неї завдань: вживає в установленому порядку заходів до усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства та притягнення до відповідальності винних осіб, а саме: вимагає від керівників та інших службових осіб підконтрольних установ усунення виявлених порушень законодавства; звертається до суду в інтересах держави, якщо підконтрольною установою не забезпечено виконання вимог до усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства з питань збереження і використання активів; проводить аналіз стану дотримання фінансової дисципліни та про його результати повідомляє органам виконавчої влади, іншим державним органам та органам місцевого самоврядування; готує і подає до відповідних державних органів пропозиції щодо усунення виявлених недоліків і порушень та запобігання їм у подальшому; здійснює контроль за виконанням вимог і пропозицій, поданих Держфінінспекцією та її територіальними органами міністерствам, іншим центральним органам виконавчої влади та органам місцевого самоврядування за результатами державного фінансового контролю, та інформує про це Кабінет Міністрів України і Мінфін; застосовує заходи впливу за порушення бюджетного законодавства, накладає стягнення до осіб, винних у порушенні законодавства; передає правоохоронним органам матеріали ревізій, перевірок державних закупівель у разі встановлення порушень законодавства, що передбачають кримінальну відповідальність або містять ознаки корупційних діянь.

Правові та організаційні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні визначає Закон України «Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні» № 2939 від 26.01.1993 (далі - Закон України №2939 від 26.01.1993).

В п. 7 ст.10 цього Закону зазначено, що органу державного фінансового контролю надається право: пред'являти керівникам та іншим особам підприємств, установ та організацій, що контролюються, обов'язкові до виконання вимоги щодо усунення виявлених порушень законодавства, вилучати в судовому порядку до бюджету виявлені ревізіями приховані і занижені валютні та інші платежі, ставити перед відповідними органами питання про припинення бюджетного фінансування і кредитування, якщо отримані підприємствами, установами та організаціями кошти і позички використовуються з порушенням чинного законодавства.

Так, вище зазначені норми Положення в частині покладених завдань на орган державного фінансового контролю кореспондуються з вимогами Закону України №2939 від 26.01.1993.

Разом з тим, приписами п. 10 ст. 10 Закону України №2939 від 26.01.1993 встановлено, що органу державного фінансового контролю надано право звертатися до суду в інтересах держави, якщо підконтрольною установою не забезпечено виконання вимог щодо усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства з питань збереження і використання активів.

При цьому, суд зазначає, що процедура інспектування встановлена Порядком проведення інспектування Державною фінансовою інспекцією, її територіальними органами, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України №550 від 20.04.2006, зі змінами та доповненнями (далі - Порядок №550).

Цей Порядок визначає процедуру проведення інспектування в міністерствах та інших органах виконавчої влади, державних фондах, фондах загальнообов'язкового державного соціального страхування, бюджетних установах і у суб'єктів господарювання державного сектору економіки, а також на підприємствах, в установах та організаціях, які отримують (отримували в період, який перевіряється) кошти з бюджетів усіх рівнів, державних фондів та фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування або використовують (використовували у період, який перевіряється) державне чи комунальне майно (далі - підконтрольні установи), а на підставі рішення суду - в інших суб'єктів господарювання (п. 1 Порядку №550).

Відповідно до п.2 Порядку №550 інспектування полягає у документальній і фактичній перевірці певного комплексу або окремих питань фінансово-господарської діяльності об'єкта контролю і проводиться у формі ревізії, яка повинна забезпечувати виявлення фактів порушення законодавства, встановлення винних у їх допущенні посадових і матеріально відповідальних осіб.

Проаналізувавши вказані правові норми, суд дійшов висновку, що орган державного фінансового контролю здійснює державний фінансовий контроль за використанням коштів державного і місцевих бюджетів та у разі виявлення порушень законодавства має право пред'являти обов'язкові до виконання вимоги щодо усунення таких правопорушень.

Необхідно звернути увагу на правову позицію Верховного суду України, викладену в постановах від 10.05.2015 справа №21-632а14, від 20.01.2015 справа №21-601а14, від 18.11.2014 справа №21-461а14, від 14.10.2014 справа № 21-453а14, 21.04.2015 справа №21-120а15.

Відповідно до ч.1 ст. 244-2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 237 цього Кодексу, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Колегія суддів Судової палати в адміністративних справах Верховного суду України дійшли висновку, що органу державного фінансового контролю надано можливість здійснювати контроль за використанням коштів державного і місцевого бюджетів та у разі виявлення порушень законодавства пред'являти обов'язкові до виконання вимоги щодо усунення таких правопорушень.

При виявленні збитків, завданих державі чи об'єкту контролю, орган державного фінансового контролю має право визначати їх розмір згідно з методикою, затвердженою Кабінетом Міністрів України, та звернутися до суду в інтересах держави, якщо підконтрольною установою не забезпечено виконання вимог до усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства з питань збереження і використання активів.

Вимога органу державного фінансового контролю спрямована на корегування роботи підконтрольної організації та приведення її у відповідність із вимогами законодавства і у цій частині вона є обов'язковою до виконання.

Що стосується відшкодування виявлених збитків, завданих державі чи об'єкту контролю, то про їх наявність може бути зазначено у вимозі, але вони не можуть бути примусово стягнуті шляхом вимоги. Такі збитки відшкодовуються у добровільному порядку або шляхом звернення до суду з відповідним позовом.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідачем пред'явлено позивачу вимоги викладені в листі №17-03-17/4968 від 30.06.2015 про усунення порушень, виявлених під час ревізії, які вказують на виявлені збитки, їхній розмір, та винесені з метою усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства з питань збереження і використання активів та у межах повноважень контролюючого орану, визначених діючим законодавством.

Суду потрібно вказати, що в порядку адміністративного судочинства може бути оскаржене лише таке рішення, яке породжує безпосередньо права чи обов'язки для підконтрольного об'єкта.

Тобто, збитки стягуються у судовому порядку за позовом органу державного фінансового контролю, правильність їх обчислення перевіряє суд, який розглядає цей позов, а не позов підконтрольної установи про визнання протиправною вимогу.

На підставі вищевикладеного, суд дійшов висновку, що Державна фінансова інспекція у Рівненській області не порушила прав та інтересів позивача, а тому позовні вимоги про визнання протиправним та скасування пунктів вимог викладених в листі Державної фінансової інспекції в Рівненській області №17-03-17/4968 від 30.06.2015 - є безпідставними та не підлягають задоволенню.

Водночас, необхідно звернути увагу, що Державна фінансова інспекція у Рівненській області в оскаржуваних пунктах вимоги №17-03-17/4968 від 30.06.2015 лише запропонувала позивачу можливі шляхи усунення порушень.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 КАС України, до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

В силу вимог ч. 3 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім того, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльність суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову, а суд згідно ст. 86 зазначеного Кодексу оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Відповідач, як суб'єкт владних повноважень, на момент розгляду справи, надав суду достатні беззаперечні докази в обґрунтування обставин, на яких ґрунтуються його заперечення, і довів правомірність та обґрунтованість прийнятих пунктів вимог викладених в листі Державної фінансової інспекції в Рівненській області №17-03-17/4968 від 30.06.2015

Натомість, факт наявності у позивача порушеного права не знайшов своє підтвердження в ході судового розгляду, а тому у задоволенні позову необхідно відмовити повністю.

Відповідно до положень ст. 94 КАС України підстав для присудження судового збору у суду відсутні.

Керуючись статтями 160-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні адміністративного позову Національного університету водного господарства та природокористування до Державної фінансової інспекції в Рівненській області про визнання протиправними та скасування пунктів вимог - відмовити.

Постанова суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга подається до Житомирського апеляційного адміністративного суду через Рівненський окружний адміністративний суд. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Житомирського апеляційного адміністративного суду.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 КАС України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 КАС України, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Суддя Сало А.Б.