Справа № 826/24570/15
Суддя: Мазур А.С.
Дата ухвалення: 2016-02-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

25 лютого 2016 року № 826/24570/15

Суддя Окружного адміністративного суду міста Києва Мазур А.С., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовомОСОБА_1
доАпарату Верховної Ради України
про стягнення одноразової грошової допомоги ,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до Окружного адміністративного суду з позовом до Апарату Верховної Ради України, в якому просить суд стягнути з Апарату Верховної Ради України на її користь одноразову грошову допомогу у розмірі тримісячної заробітної плати в сумі 31 181,45 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач послався на те, що при звільненні відповідачем всупереч приписів ч. 6 ст. 34 Закону України "Про статус народного депутата України" не виплачено одноразову грошову допомогу, що свідчить про допущення відповідачем бездіяльності, яка призвела до порушення охоронюваних законом прав та законних інтересів позивача.

У судовому позивач позов підтримав, просив його задовольнити.

Представник відповідача проти позову заперечив з підстав викладених в письмових запереченнях, що долучені до матеріалів справи. В якості безпідставності позовних вимог відповідач вказував на відсутність факту звільнення позивача, адже на підставі подання народного депутата ОСОБА_3, позивача було зараховано на посаду помічника народного депутата ОСОБА_3 восьмого скликання з 28.11.2014 року на час його депутатських повноважень з поширенням дії Закону України "Про державну службу" порядком переведення.

В судовому засіданні 10.02.2016 року за згодою позивача та представника відповідача, відповідно до ч. 4 ст. 122 Кодексу адміністративного судочинства України, судом було ухвалено здійснювати подальший розгляд справи у порядку письмового провадження.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, заслухавши пояснення представників позивача, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд м. Києва, встановив наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, розпорядженням № 22 від 03.01.2013 року ОСОБА_1 зараховано на посаду помічника-консультанта народного депутата України ОСОБА_4 на час його депутатських повноважень з поширенням дії Закону Украйни "Про державну службу" із збереженням раніше присвоєного сьомого рангу державного службовця порядком переведення, увільнивши від виконання обов'язків помічника-консультанта народного депутата України шостого скликання ОСОБА_5

Відповідно до Указу Президента України від 27.08.2014 р. №690/2014 "Про дострокове припинення повноважень Верховної Ради України та призначення позачергових виборів" було достроково припинено повноваження народних депутатів України VII скликання, зокрема, народного депутата України ОСОБА_4

27 листопада 2014 року ОСОБА_1 звернулася з заявою до народного депутата України ОСОБА_3, в якій просила зарахувати її на посаду його помічника-консультанта з поширенням дії Закону України "Про державну службу" з 28.11.2014 року за строковим трудовим договором на строк його депутатських повноважень порядком переведення, увільнивши її від виконання обов'язків помічника консультанта народного депутата України сьомого скликання ОСОБА_4

27листопада 2014 року, народний депутат України ОСОБА_3, погодивши вказану заяву, звернувся на ім'я керівника Апарату Верховної Ради України ОСОБА_6 із поданням №М35/01, в якому просив зарахувати ОСОБА_1 на посаду його помічника-консультанта з 28.11.2014 року з поширенням дії Закону України "Про державну службу" із збереженням раніше присвоєного 7 рангу державного службовця порядком переведення, увільнивши від виконання обов'язків помічника консультанта народного депутата України сьомого скликання ОСОБА_4.

Відповідно до Розпорядження Керівника Апарату Верховної Ради України від 12.12.2014 року № 8026 ОСОБА_1 на підставі подання народного депутата України ОСОБА_3 зараховано на посаду помічника-консультанта народного депутата України ОСОБА_3 на час його депутатських повноважень з поширенням дії Закону Украйни "Про державну службу" із збереженням раніше присвоєного сьомого рангу державного службовця порядком переведення, увільнивши від виконання обов'язків помічника-консультанта народного депутата України сьомого скликання ОСОБА_4

З огляду на те, що станом на день звільнення та пізніше відповідач не виплатив позивачу одноразову грошову допомогу, ОСОБА_1 звернулась з даним позовом до суду.

Оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні, суд вважає позов таким, що не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до положень ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статус (права, обов'язки і відповідальність) народного депутата України у Верховній Раді України та за її межами, правові і соціальні гарантії здійснення народним депутатом України своїх депутатських повноважень визначені Законом України "Про статус народного депутата України" від 17.11.1992 року № 2790-ХІІ (далі - Закон № 2790-ХІІ).

Відповідно до частини 1 ст. 34 Закону № 2790-ХІІ встановлено, що народний депутат може мати до тридцяти одного помічника - консультанта, правовий статус і умови діяльності яких визначаються цим та іншими законами та прийнятим відповідно до них Положенням про помічника - консультанта народного депутата, яке затверджується Верховною Радою України.

За приписами абзацу третього частини третьої ст. 34 Закону №2790-ХІІ на чотирьох помічників - консультантів народного депутата поширюється дія Закону України "Про державну службу", їм присвоюється не вище ніж сьомий ранг держави службовця четвертої категорії, вони прикріплюються для кадрового та фінансового обслуговування до Апарату Верховної Ради України або виконавчих апаратів органів місцевого самоврядування.

Частиною 1 розділу І Положення про Апарат Верховної Ради України, затвердженого Розпорядженням Голови Верховної Ради України від 25 серпня 2011 року №769 (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), Апарат Верховної Ради України (далі - Апарат) є постійно діючим органом, який здійснює правове, наукове, організаційне, документальне, інформаційне, експертно-аналітичне, фінансове і матеріально-технічне забезпечення діяльності Верховної Ради України, її органів та народних депутатів України.

Відповідно до пункту 23 частини 7 розділу II Положення про Апарат Верховної Ради України передбачено, що до основних напрямів діяльності Апарату належать організація та здійснення роботи з кадрового обслуговування працівників Апарату, народних депутатів України, їх помічників-консультантів.

Згідно ч. 6 ст. 34 Закону №2790-ХІІ (в редакції, що діяла на момент виникнення спірних правовідносин) у випадку звільнення помічника-консультанта народного депутата на підставі дострокового припинення повноважень народного депутата відповідно до частини третьої статті 5 цього Закону, помічнику-консультанту народного депутата, який працює за строковим трудовим договором на постійній основі, виплачується одноразова грошова допомога у розмірі його тримісячної заробітної плати за рахунок бюджетних призначень на забезпечення діяльності Верховної Ради України.

Помічнику-консультанту народного депутата, звільненому у зв'язку з закінченням строку повноважень народного депутата, надається попередня або рівноцінна робота (посада), якщо до прийняття на роботу помічником-консультантом він працював у органах державної влади або в органах місцевого самоврядування. Період перебування на посаді помічника-консультанта народного депутата за строковим трудовим договором на постійній основі зараховується до трудового стажу за спеціальністю такого помічника-консультанта (ч. 7 ст. 34 закону).

Аналогічні частині 6 статті 34 Закону України "Про статус народного депутата України" приписи містяться і в статті 4.6 Положення про помічника-консультанта народного депутата України, затвердженого Постановою Верховної Ради України від 13.10.1995 р. №379/95-ВР в редакції, яка діяла на момент виникнення спірних правовідносин.

Як було встановлено судом, під час перебування ОСОБА_1 на посаді помічника-консультанта народного депутата України ОСОБА_4 на час його депутатських повноважень на неї поширювалась дія Закону України "Про державну службу", у зв'язку із цим позивача для кадрового та фінансового обслуговування було прикріплено до Апарату Верховної Ради України, а відтак застосуванню до позивача підлягають положення Кодексу законів про працю України в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин (далі - КЗпП України).

Відповідно до ч. 1 ст. 21 Кодексу законів про працю України трудовим договором є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов'язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підпорядкуванням внутрішньому трудовому розпорядку, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов'язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Статтею 23 Кодексу законів про працю України визначено, що трудовий договір може бути: 1) безстроковим, що укладається на невизначений строк; 2) на визначений строк, встановлений за погодженням сторін; 3) таким, що укладається на час виконання певної роботи. Строковий трудовий договір укладається у випадках, коли трудові відносини не можуть бути встановлені на невизначений строк з урахуванням характеру наступної роботи, або умов її виконання, або інтересів працівника та в інших випадках, передбачених законодавчими актами.

Укладення трудового договору відповідно до положень ст. 24 Кодексу законів про працю України оформляється наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу про зарахування працівника на роботу.

При укладенні трудового договору на визначений строк цей строк, як зазначено у постанові Пленуму Верховного суду України від 06.11.1992 р. №9 "Про практику розгляду судами трудових спорів", встановлюється погодженням сторін і може визначатись, як конкретним терміном, так і часом настання певної події.

Статтею 36 Кодексу законів про працю України визначено вичерпний перелік підстав для припинення трудового договору, в тому числі, закінчення строку (пункти 2 і 3 статті 23), крім випадків, коли трудові відносини фактично тривають і жодна з сторін не поставила вимогу про їх припинення (п. 2 ч. 1 ст. 36 КЗпП України).

Положеннями п. 2 ч. 1 статті 4.5 Положення про помічника-консультанта народного депутата України передбачено, що крім загальних підстав, передбачених Кодексом законів про працю України та Законом України "Про державну службу", помічник-консультант народного депутата України може бути звільнений у разі припинення повноважень народного депутата України - з дати їх припинення.

Для звільнення помічника-консультанта народного депутата України не потрібно погодження з виборним органом первинної профспілкової організації (профспілковим представником) Апарату Верховної Ради України, виконавчого комітету (апарату) відповідного органу місцевого самоврядування, а у містах Києві та Севастополі - секретаріату міської ради, до якого прикріплений помічник-консультант народного депутата України для кадрового та фінансового обслуговування, чи державного підприємства, установи, організації, у штаті яких він перебуває (ч. 2 статті 4.5 Положення).

Враховуючи вищезазначене, суд приходить до висновку, що дострокове припинення відповідно до Указу Президента України від 27.08.2014 р. №690/2014 "Про дострокове припинення повноважень Верховної Ради України та призначення позачергових виборів" повноважень народного депутата України ОСОБА_4, на посаді помічника-консультанта якого працювала позивач згідно розпорядження від 03.01.2013 року №22, не є доказом фактичного звільнення позивача та розірвання попередньо укладеного з нею строкового трудового договору, адже відповідного розпорядження Апарату Верховної Ради України від 26.11.2014 року №7212 ані позивачем, ані відповідачем до суду не надано. При цьому, доказів на підтвердження того, що таке розпорядження взагалі приймалося відповідачем, суду також не надано.

Окрім зазначеного, як вбачається з розпорядження керівника Апарату Верховної Ради України від 12.12.2014 року №8026, в ситуації з позивачем мало місце застосування виключень, передбачених положеннями п. 2 ч. 1 ст. 36 КЗпП України. При цьому, на переконання суду, зазначення у тексті вказаного розпорядження про увільнення позивача від виконання обов'язків помічника-консультанта народного депутата України сьомого скликання ОСОБА_4 не свідчить про припинення кадрового та фінансового обслуговування позивача з Апаратом Верховної Ради України та фактичне припинення (розірвання) трудового договору позивача в розумінні ч. 6 ст. 34 Закону України "Про статус народного депутата України".

Крім того, суд вважає за доцільне відмітити, що нормою п. 2 ч. 1 статті 4.5 Положення про помічника-консультанта народного депутата України передбачено лише можливість (тобто право, а не обов'язок) звільнення помічника-консультанта народного депутата України у разі припинення повноважень народного депутата України з дати їх припинення.

Разом з тим, відповідно до 4.1. Інструкції "Про порядок ведення трудових книжок працівників" затвердженої Наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.93 № 58, зареєстровано в Міністерстві юстиції України17 серпня 1993 р. за №110, визначено, що у разі звільнення працівника всі записи про роботу і нагороди, що внесені у трудову книжку за час роботи на цьому підприємстві, засвідчуються підписом керівника підприємства або спеціально уповноваженою ним особою та печаткою підприємства або печаткою відділу кадрів. Власник або уповноважений ним орган зобов'язаний видати працівнику його трудову книжку в день звільнення з внесеним до неї записом про звільнення.

Однак, в супереч наведених норм, позивачем не надано суду доказів на підтвердження того, що її було звільнено у зв'язку з достроковим припиненням повноважень народним депутатом України сьомого скликання ОСОБА_4, зокрема, отримання ОСОБА_1 трудової книжки та проведення з нею повного розрахунку у зв'язку з таким звільненням.

Таким чином, суд вважає обґрунтованими доводи відповідача щодо відсутності у нього обов'язку з виплати позивачу одноразової грошової допомоги, яка надається при звільненні з посади помічника-консультанта народного депутата України.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Згідно з ч. 2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Проаналізувавши приписи законодавства України, дослідивши зібрані у справі докази у їх сукупності, та враховуючи, що доводи наведені позивачем у позовній заяві, спростовуються матеріалами справи, суд дійшов висновку, що адміністративний позов не підлягає задоволенню.

Керуючись ст. ст. 69-71, 160-165, 167, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

П О С Т А Н О В И В:

У задоволенні позовних вимог відмовити.

Постанова відповідно до ч. 1 ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом. Постанова може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції протягом десяти днів з дня її отримання особою, яка оскаржує постанову, за правилами, встановленими ст. ст. 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя А.С. Мазур