Справа № 2а/0570/15335/2011
Суддя: Крилова М.М.
Дата ухвалення: 2016-02-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 лютого 2016 р. Справа №2а/0570/15335/2011

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов'янськ, вул. Добровольського, 1

час прийняття постанови:

Донецький окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді - Крилової М.М., розглянувши адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Маріупольського виправного центру Державної пенітенціарної служби України в Донецькій області (№ 138) про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до Донецького окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Маріупольського виправного центру № 138 Департаменту з питань виконання покарань в Донецькій області (правонаступником якої є Маріупольського виправного центру Державної пенітенціарної служби України в Донецькій області (№ 138) про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку з дня звільнення - 07.09.2010 по день фактичного розрахунку - 26.08.2011.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що в період з 28.05.2001 по 07.09.2010 ОСОБА_1 проходив службу в Маріупольському виправному центрі № 138 Департаменту з питань виконання покарань в Донецькій області. Наказом Маріупольського виправного центру № 138 Департаменту з питань виконання покарань в Донецькій області від 06.09.2010р. №97 о/с позивач звільнений за віком в званні капітана внутрішньої служби з посади чергового помічника начальника установи відділу надзору і безпеки. При звільненні позивачу не були сплачені обов'язкові платежі у вигляді матеріальної допомоги на оздоровлення та доплати за несення служби понад встановлений законодавством робочий час у зв'язку з чим постановою Донецького окружного адміністративного суду від 05.05.2011, яка набрала законної чинності, Маріупольський виправний центр № 138 Департаменту з питань виконання покарань в Донецькій області зобов'язано нарахувати та сплатити позивачу вищевказані платежі.

Позивач вважає, що оскільки постановою Донецького окружного адміністративного суду від 05.05.2011 визнані неправомірними дії відповідача щодо невиплати позивачу належних сум та визнано право позивача на отримання ним остаточного розрахунку, котрий був здійснений лише 26.08.2011, тому у відповідності до ст. 117 КЗпП України відповідач зобов'язаний виплатити йому середній заробіток (грошове забезпечення) за час затримки по день фактичного розрахунку. З вказаних підстав просив зобов'язати відповідача виплатити середній заробіток (грошове забезпечення) за час затримки по день фактичного розрахунку, тобто з дня звільнення - 07.09.2010 по день фактичного розрахунку - 26.08.2011.

Позивач у судове засідання не з'явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлений належним чином. На адресу суду надіслав заяву про розгляд справи за його відсутності.

Представник відповідача у судове засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся судом належним чином, причин неявки суду не повідомив.

Перевіривши матеріали справи, вирішивши питання, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги, та якими доказами вони підтверджуються, чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин, суд приходить до висновку про те, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 проходив службу в Маріупольському виправному центрі № 138 Департаменту з питань виконання покарань в Донецькій області.

Наказом Управління Державного департаменту України з питань виконання покарань у Донецькій області № 138 від 06.09.2010 № 97 о/с «По особовому складу» на підставі Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом ОВС України та рапорту ОСОБА_1, звільнено з органів кримінально-виконавчої служби України у відставку Збройних Сил України за статтею 65 пункт «а» (за віком) капітана внутрішньої служби ОСОБА_1 (НОМЕР_1), чергового помічника начальника установи відділу нагляду і безпеки Маріупольського виправного центра Управління Департаменту в Донецькій області (№138), з 07 вересня 2010 року. Вислуга років на день звільнення складає: календарна - 17 років 05 місяців 27 днів, пільгова - 21 рік 00 місяців 10 днів. (а.с.18).

На звернення ОСОБА_1 з питань розрахунків з окремих видів грошового забезпечення при звільненні, Управління Державного департаменту України з питань виконання покарань у Донецькій області листом від 17.11.2010 № 9-Ф-1499 відмовив у виплаті позивачу матеріальної допомоги на оздоровлення за січень 2010 року та доплати за несення служби понад встановлені законодавством робочі 284,4 години, у зв'язку з відсутністю для цього правових підстав (а.с.19-20).

Постановою Донецького окружного адміністративного суду від 05.05.2011 у справі №2а/0570/2214/2011 позов ОСОБА_1 до Управління Державного департаменту України з питань виконання покарань у Донецькій області, Маріупольського виправного центру №138 Управління Державного департаменту України з питань виконання покарань у Донецькій області, третя особа Головне управління Державного казначейства України у Донецькій області, про визнання рішення неправомірним та зобов'язання нарахувати та виплатити матеріальну допомогу на оздоровлення за січень 2010 року, доплату за надмірно відпрацьовані 281,4 годин та одноразову (вихідну) допомогу у розмірі 6930,75 грн. задоволено частково. Зобов'язано Маріупольський виправний центр № 138 Управління Державного департаменту України з питань виконання покарань у Донецькій області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 матеріальну допомогу на оздоровлення за січень 2010 року, доплату за несення служби понад встановлені законодавством робочі 281,4 годин. В іншій частині позовних вимог відмовлено. (а.с.12-17).

Згідно листа відповідача від 10.08.2011 № 3992, доплата надмірно відпрацьовані 281,4 годин виплачена позивачу в повному обсязі, а матеріальна допомога на оздоровлення за січень 2010 року буде виплачена у серпні 2011 року. (а.с.21).

Відповідно до ч. 3 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5)добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Особливості проходження служби особами рядового і начальницького складу органів податкової міліції України, їх права і обов'язки встановлені Положенням про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ Української РСР, яке затверджене постановою Кабінету Міністрів УРСР від 29 липня 1991 року № 114.

Відповідно до п.10 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, особи рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ користуються всіма соціально-економічними, політичними та особистими правами і свободами, виконують усі обов'язки громадян, передбачені Конституцією УРСР та іншими законодавчими актами, а їх права, обов'язки і відповідальність, що випливають з умов служби, визначаються законодавством, Присягою, статутами органів внутрішніх справ і цим Положенням.

Згідно з п. 12 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, особи рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ одержують грошове і речове забезпечення за нормами, встановленими законодавством.

Відповідно до ч. 7 ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України у разі відсутності закону, що регулює відповідні правовідносини, суд застосовує закон, що регулює подібні правовідносини (аналогія закону), а за відсутності такого закону суд виходить із конституційних принципів і загальних засад права (аналогія права).

Таким чином, оскільки нормами спеціальних законів не врегульовано спірних правовідносин стосовно строків розрахунку при звільненні, тому до спірних правовідносин застосовуються норми Кодексу законів про працю України.

Частиною 1 ст. 47 КЗпП України визначено, що власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Приписами частини 1 ст. 116 КЗпП України встановлено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Частиною другою вказаної статті передбачено, що в разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

Згідно ч. 1 ст. 117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Конституційний Суд України в рішенні від 22 лютого 2012 року № 4-рп/2012 щодо офіційного тлумачення положень статті 233 КЗпП України у взаємозв'язку з положеннями статей 117, 237-1 цього Кодексу роз'яснив, що згідно зі статтею 47 КЗпП України роботодавець зобов'язаний виплатити працівникові при звільненні всі суми, що належать йому від підприємства, установи, організації, у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, а саме в день звільнення або не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про проведення розрахунку. Непроведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Ухвалами Донецького окружного адміністративного суду від 18.11.2015, від 25.12.2015, від 04.02.2016 витребовувались у відповідача довідки про дату виплати позивачу доплати за надмірно відпрацьовані 281,4 години, про дату виплати позивачу матеріальної допомоги на оздоровлення за січень 2010 року та довідку про середньомісячне грошове забезпечення позивача.

Від відповідача до суду надійшла лише довідка від 25.01.2016 № 4 про грошове забезпечення ОСОБА_1.

Інших доказів, які витребовувались ухвалами суду від 18.11.2015, від 25.12.2015 та від 04.02.2016 до суду не надано.

Відповідно до ч. 1 ст. 69 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Частинами 1, 2 ст. 71 КАС України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

За приписами ч. 6 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України вбачається, якщо особа, яка бере участь у справі, без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які вона посилається, суд вирішує справу на основі наявних доказів.

Як вже зазначалось, згідно листа відповідача від 10.08.2011 № 3992, доплата за надмірно відпрацьовані 281,4 годин виплачена позивачу в повному обсязі, а матеріальна допомога на оздоровлення за січень 2010 року буде виплачена у серпні 2011 року.

В позовній заяві від 31.08.2011 ОСОБА_1 зазначив, що доплату за надмірно відпрацьовані 281,4 години та матеріальної допомоги на оздоровлення за січень 2010 року від відповідача отримано позивачем 26.08.2011.

Тобто, всі суми, що належали позивачу при звільненні виплачені лише 26.08.2011.

Суд зауважує, що Верховний суд України у своїй постанові №6-64 цс 13 від 03.07.2013 зробив висновок щодо виплати працівнику при звільнені середнього заробітку. Так, у постанові Верховний суд України зазначив, що згідно із ч. 1 ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення.

Таким чином, за положеннями ст. 117 КЗпП України обов'язковою умовою для покладення на підприємство відповідальності за невиплату належних працівникові сум при звільненні є наявність вини підприємства.

Відповідачем не доведено правомірності не виплати грошових коштів ОСОБА_1 у зазначений Законом строк. Разом із тим, відповідачем не надано до суду жодних доказів щодо дати фактичного розрахунку всіх сум належних позивачу при звільненні.

Середній заробіток за час затримки по день фактичного розрахунку розраховується у відповідності до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 № 100.

Згідно з п. 5 цього Порядку нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати.

Відповідно до п. 8 Порядку обчислення середньої заробітної плати нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком.

Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Довідкою відповідача від 25.01.2016 № 4 про грошове забезпечення ОСОБА_1 визначено, що у липні 2010 року грошове забезпечення позивача склало 3266,65 грн., а у серпні 2010 року - 3609,63 грн. Середньомісячне грошове забезпечення за останні повні 2 місяці роботи склали 3438,14 грн.

У відповідності до листа Міністерства праці та соціальної політики України від 25.08.2009 № 9681/0/14-07/13 «Про розрахунок норми тривалості робочого часу на 2010 рік», норма тривалості робочого часу при 40-годинному робочу тижні в липні та серпні 2010 року становила 43 дні (липень 2010 року - 22 дні, серпень 2010 року - 21 день).

Середньоденна заробітна плата ОСОБА_1 на час звільнення з Маріупольського виправного центру №138 Департаменту з питань виконання покарань в Донецькій області за останні два місяця роботи складала 159,91 грн. (3266,65 грн.+3609,63 грн.) : 43).

Відповідно до листа Міністерства праці та соціальної політики України від 25.08.2009 № 9681/0/14-07/13 «Про розрахунок норми тривалості робочого часу на 2010 рік» норма тривалості робочого часу при 40-годинному робочу тижні за період з 08.09.2010 по 31.09.2010 становила 83 дні (вересень 2010 року - 17 днів; жовтень 2010 року - 21 день, листопад 2010 року - 22 дня, грудень 2010 року - 23 дні).

Відповідно до листа Міністерства праці та соціальної політики України від 25.08.2010 № 9111/0/14-10/13 «Про розрахунок норми тривалості робочого часу на 2011 рік» норма тривалості робочого часу при 40-годинному робочу тижні за період з 01.01.2011 по 25.08.2011 (розрахунок проведений 26.08.2011) становила 159 днів (січень 2011 року - 19 днів, лютий 2011 року - 20 днів, березень 2011 року - 22 дні, квітень 2011 року - 20 днів, травень 2011 року - 19 днів, червень 2011 року - 20 днів, липень 2011 року - 21 день, серпень 2011 року - 18 днів).

За таких обставин, підлягає стягненню з Маріупольського виправного центру Державної пенітенціарної служби України в Донецькій області (№ 138) на користь позивача середній заробіток за весь час затримки повного розрахунку при звільненні по день фактичного розрахунку, а саме: за період з 07.09.2010 по 25.08.2011 включно в сумі 38 698,22 грн. (242 х 159,91 грн.).

З урахуванням викладеного, суд дійшов до висновку, що позов ОСОБА_1 до Маріупольського виправного центру Державної пенітенціарної служби України в Донецькій області (№ 138) про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку підлягає задоволенню.

Повний текст постанови виготовлений 01 березня 2016 року.

Керуючись ст. ст. 11, 17-20, 69-72, 86, 94, 158-163, 167, 185, 186, 254, 263 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Позов ОСОБА_1 - задовольнити.

Стягнути з Маріупольського виправного центру Державної пенітенціарної служби України в Донецькій області (№ 138) середній заробіток за час затримки розрахунку з дня звільнення по день фактичного розрахунку в розмірі 38 698 (тридцять вісім тисяч шістсот дев'яносто вісім) гривень 22 копійки.

Вступну та резолютивну частини постанови прийнято в нарадчій кімнаті 25 лютого 2016 року. Повний текст постанови буде виготовлений у відповідності до ст. 160 КАС України.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Донецького апеляційного адміністративного суду через Донецький окружний адміністративний суд протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Постанова суду першої інстанції, якщо інше не встановлено Кодексом адміністративного судочинства України, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Суддя Крилова М.М.