Справа № 826/14358/15
Суддя: Степанюк А.Г.
Дата ухвалення: 2016-03-01 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

Іменем України

01 березня 2016 року м. Київ

Колегія суддів Київського апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді - Степанюка А.Г.,

суддів - Кузьменка В.В., Шурка О.І.,

при секретарі - Ліневській В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» на постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 03 листопада 2015 року у справі за позовом публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» до Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві про визнання протиправним та скасування рішення, -

В С Т А Н О В И Л А:

У липні 2015 року публічне акціонерне товариство «Державний ощадний банк України» (далі - Позивач, АТ «Ощадбанк») звернулося до Окружного адміністративного суду м. Києва з позовом до Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві (далі - Відповідач, Управління ДВС ГТУЮ у м. Києві) про визнання протиправною та скасування постанови ВП №47652158 від 19.06.2015 року про стягнення виконавчого збору.

Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 03.11.2015 року у задоволенні позову відмовлено повністю. При цьому суд першої інстанції виходив з того, що несвоєчасне та не у повному обсязі виконання Позивачем постанови про відкриття виконавчого провадження за умови дотримання Відповідачем порядку та строків її направлення є підставою для прийняття постанови про стягнення виконавчого збору.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням суду, Позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржувану постанову та ухвалити нову, якою позовні вимоги задовольнити повністю. При цьому звертає увагу на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, вказуючи при цьому на неврахування позиції Верховного Суду України, викладеного в постанові від 28.01.2015 року у справі №3-217гс14, оскільки державним виконавцем не було розпочато примусове виконання рішення.

У судовому засіданні повноважний представник Апелянта доводи апеляційної скарги підтримав та просив її вимоги задовольнити у повному обсязі.

Відповідач, будучи належним чином повідомлений про дату, час та місце судового розгляду справи, у судове засідання явку повноважного представника не забезпечив.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення позивача, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити частково, постанову суду першої інстанції скасувати, а провадження у справі закрити, виходячи з наступного.

Відповідно до статті 198 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право, зокрема, скасувати постанову суду і закрити провадження у справі.

Як вбачається з матеріалів справи та було встановлено судом першої інстанції, постановою головного державного виконавця ВПВР Управління ДВС ГУЮ у м. Києві від 28.05.2015 року ВП №47652158 (а.с. 35) відкрито виконавче провадження з виконання виконавчого листа Печерського районного суду м. Києва №757/11924/14-ц, виданого 22.05.2015 року, про стягнення з АТ «Ощадбанк» на користь ОСОБА_2 суму неповернутого банківського вкладу, розміщеного за договором №57051411 на вкладі «Депозитний» на ім'я фізичної особи від 16.12.2013 року, у розмірі 200 000 доларів США, 10 027 доларів США відсотків, 27 531,55 грн. судових витрат. Стягнення з АТ «Ощадбанк» на користь ОСОБА_2 судового збору у розмірі 3 654,00 грн. При цьому боржнику було надано семиденний строк для добровільного виконання постанови з моменту її винесення.

З матеріалів справи вбачається, що вказана постанова була направлена Позивачу листом від 28.05.2015 року №2/19 (а.с. 36) та отримана останнім 02.06.2015 року (а.с. 37).

Зі змісту банківських виписок від 16.06.2015 року (а.с. 11-12) вбачається, що Позивачем перераховано на рахунок Відповідача кошти в сумі 200 000,00 доларів США та 9 361,25 доларів США. Крім того, згідно платіжного доручення від 17.06.2015 року №1873 (а.с. 13) АТ «Ощадбанк» на рахунок ГТУЮ у м. Києві перераховано 31 185,55 грн. судових витрат (27 531,55 грн.) та судового збору (3 654,00 грн.).

У зв'язку з невиконанням боржником у встановлений для добровільного виконання строк рішення суду головним державним виконавцем ВПВР Управління ДВС ГТУЮ у м. Києві на підставі ст. 28 Закону України «Про виконавче провадження» прийнято постанову від 19.06.2015 року ВП №47652158 про стягнення з божника виконавчого збору (а.с. 51) у розмірі 21 002,70 доларів США та 3 118,55 гривень.

На підставі встановлених вище обставин, виходячи з системного аналізу приписів ст. ст. 1, 6, 25, 28, 31 Закону України «Про виконавче провадження», суд першої інстанції дійшов висновку, що Відповідачем правомірно винесено постанова про стягнення виконавчого збору, оскільки матеріали справи підтверджують невиконання Позивачем у встановлений строк вимог постанови про відкриття виконавчого провадження, яку було направлено останньому у відповідності та у порядку, передбаченому чинним законодавством.

Однак, розглядаючи вказаний спір по суті, суд першої інстанції не врахував наступне.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 12.10.1978 року у справі «Zand v. Austria» вказав, що словосполучення «встановлений законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Поняття «суд, встановлений законом» у частині першій статті 6 Конвенції передбачає «усю організаційну структуру судів, включно з <…> питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів <…>». З огляду на це не вважається «судом, встановленим законом» орган, котрий, не маючи юрисдикції, судить осіб на підставі практики, яка не передбачена законом.

Колегією суддів враховується, що, розглядаючи справу, Окружний адміністративний суд м. Києва виходив з того, що спір у цій справі є публічно-правовим та належить до юрисдикції адміністративних судів.

Однак такий висновок є передчасним з огляду на наступне.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 17 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності. Вжитий у цій процесуальній нормі термін «суб'єкт владних повноважень» означає орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхню посадову чи службову особу, інший суб'єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень (п. 7 ч. 1 ст. 3 КАС України).

Приписи ч. 1 ст. 181 КАС України визначають, що учасники виконавчого провадження (крім державних виконавців) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.

З наведеного випливає, що встановлення законом іншого порядку судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби виключає юрисдикцію адміністративних судів у такій категорії справ.

Відповідно до ст. 383 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 384 ЦПК України скаргу може бути подано до суду безпосередньо або після оскарження рішення, дії або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби до начальника відповідного відділу державної виконавчої служби.

Скарга подається до суду, який видав виконавчий документ.

Таким чином, юрисдикція адміністративних судів не поширюється на публічно-правові справи про оскарження дій органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень судів загальної юрисдикції, ухвалених у порядку цивільного судочинства.

Зазначена позиція підтримується у постановах Верховного Суду України від 30.06.2015 року у справі №825/2566/14, від 11.11.2015 року у справі №6-2187цс15, від 13.01.2016 року у справі №6-2850цс15, а відповідно до абз. 1 ч. 1 ст. 244-2 КАС України висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 237 цього Кодексу, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Суд має право відступити від правової позиції, викладеної у висновках Верховного Суду України, з одночасним наведенням відповідних мотивів.

Крім того, така ж позиція викладена в ухвалі Вищого адміністративного суду України від 20.01.2016 року у справі №К/800/23271/15.

Відтак враховуючи, що предметом оскарження є постанова державного виконавця, прийнята у ході виконання рішення Печерського районного суду м. Києва у справі №757/11924/14-ц (а.с. 34), колегія суддів, з урахуванням правової позиції Верховного Суду України, приходить до висновку про неможливість розгляду даної справи в порядку адміністративного судочинства, що є підставою для закриття провадження у справі.

Із зазначених мотивів та підстав Відповідачем до суду першої інстанції 10.08.2015 року заявлялося клопотання про закриття провадження у справі (а.с. 20), однак належної оцінки останньому Окружним адміністративним судом м. Києва надано не було.

Таким чином, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що суд першої інстанції не повністю встановив фактичні обставини справи та при ухваленні рішення допустив порушення норм матеріального та процесуального права.

Згідно ч. 1 ст. 203 КАС України постанови суду першої інстанції скасовується в апеляційному порядку і провадження у справі закривається з підстав, встановлених ст. 157 цього Кодексу.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 157 КАС України суд закриває провадження у справі якщо справу не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку про необхідність часткового задоволення апеляційної скарги та скасування постанови суду першої інстанції із закриттям провадження у справі.

Керуючись ст.ст. 157, 195, 198, 203, 205, 206, 212, 254 КАС України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» - задовольнити частково.

Постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 03 листопада 2015 року у справі за позовом публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» до Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві про визнання протиправним та скасування рішення - скасувати.

Провадження у справі за позовом публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» до Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві про визнання протиправним та скасування рішення - закрити.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення. Касаційна скарга на судові рішення подається у порядку та строки, визначені ст.ст. 211, 212 КАС України.

Головуючий суддя А.Г. Степанюк

Судді В.В. Кузьменко

О.І. Шурко

Головуючий суддя Степанюк А.Г.

Судді: Шурко О.І.

Кузьменко В. В.