Справа № 524/5989/14-а (2а/524/6/15)
Суддя: Головчук С.В.
Дата ухвалення: 2016-02-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 лютого 2016 року м. Київ К/800/17854/15

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі:

Головчук С.В. (суддя-доповідач),
Ліпського Д.В.,
Черпака Ю.К.,

розглянувши в порядку письмового провадження касаційну скаргу Управління житлово-комунального господарства виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Полтавської області

на постанову Харківського апеляційного адміністративного суду від 10 березня 2015 року

у справі за позовом ОСОБА_4 до Управління житлово-комунального господарства виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Полтавської області (далі - Управління ЖКГ ВК Кременчуцької міськради) про зобов'язання вчинити дії,

в с т а н о в и л а:

У липні 2014 року ОСОБА_4 звернулася до суду з адміністративним позовом про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. В обґрунтування вимог зазначала, що 05 квітня 2013 року її звільнено з посади спеціаліста І категорії сектору з економічних питань управління, проте грошову допомогу у розмірі 10 місячних посадових окладів, передбачену частиною 11 статті 21 Закону України від 07 червня 2001 року № 2493-III «Про службу в органах місцевого самоврядування» (далі - Закон № 2493-III) відповідач не виплатив, що стало підставою для її звернення до суду з окремим позовом. Посилаючись на те, що судовими рішеннями підтверджено її право на отримання вказаної допомоги, яку Управління ЖКГ ВК Кременчуцької міськради їй своєчасно не виплатило та уточнивши позовні вимоги, просила суд визнати неправомірними дії та зобов'язати відповідача нарахувати і виплатити середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 05 квітня 2013 року по 31 жовтня 2014 року.

Постановою Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 16 січня 2015 року в позові відмовлено.

Постановою Харківського апеляційного адміністративного суду від 10 березня 2015 року скасовано рішення суду першої інстанції та прийнято нову постанову про задоволення позову. Зобов'язано Управління ЖКГ ВК Кременчуцької міськради нарахувати та виплатити ОСОБА_4 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 05 квітня 2013 року по 31 жовтня 2014 року в розмірі 48662,88 грн.

У касаційній скарзі відповідач порушує питання про скасування рішення суду апеляційної інстанції та залишити в силі рішення суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального та процесуального права, зокрема норм Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України). Вказує, що суди не дали належної оцінки обставинам справи та наданим доказам, зокрема доводам відповідача про відсутність видатків на виплату такої допомоги у кошторисі Управління ЖКГ ВК Кременчуцької міськради. Крім того, грошова допомога виплачена позивачу після надання останньою необхідних для цього реквізитів, а наявність описки у найменуванні відповідача у судовому рішенні унеможливлювало його своєчасне виконання.

Перевіривши правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі, колегія суддів приходить до висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню частково з таких підстав.

Судами встановлено, що згідно з наказом Управління ЖКГ ВК Кременчуцької міськради від 05 квітня 2013 року № 7-К, з 05 квітня 2013 року ОСОБА_4 звільнено з посади спеціаліста І категорії сектору з економічних питань управління за власним бажанням та у зв'язку з виходом на пенсію і зобов'язано бухгалтерію виплатити грошову допомогу в розмірі 10 місячних посадових окладів, як такій, що відпрацювала на посадах в органах місцевого самоврядування не менше 10 років.

Проте, при звільненні та розрахунку з позивачем одноразову грошову допомогу, передбачену частиною 11 статті 21 Закону № 2493-III відповідач ОСОБА_4 не виплатив.

Відповідно до частини 1 статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

В разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору (стаття 117 КЗпП України).

Із змісту наведеної норми видно, що обов'язок виплатити середній заробіток за час затримки виплати всіх сум, що належать працівнику від підприємства, установи, організації, є видом відповідальності роботодавця за дії, пов'язані із такою затримкою.

Разом з тим, аналіз наведених норм матеріального права дає підстави для висновку, що передбачений частиною 1 статті 117 КЗпП обов'язок роботодавця щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні настає за умови невиплати з його вини належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені у статті 116 КЗпП, при цьому визначальними є такі юридично значимі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку.

Отже, не проведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Після ухвалення судового рішення про стягнення заборгованості із заробітної плати роботодавець не звільняється від відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП, а саме виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, тобто за весь період невиплати власником або уповноваженим ним органом належних працівникові при звільненні сум.

Таку правову позицію висловив Верховний Суд України у постанові від 15 вересня 2015 року (справа № 21-1765а15)

Як встановлено судами, у лютому 2014 року ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом до Управління ЖКГ ВК Кременчуцької міськради про зобов'язання нарахувати та виплатити грошову допомогу у розмірі 10 місячних посадових окладів відповідно до частини 11 статті 21 Закону № 2493-III.

Постановою Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 09 квітня 2014 року по справі № 524/985/14-а у задоволенні позову відмовлено.

Постановою Харківського апеляційного адміністративного суду від 04 червня 2014 року скасовано постанову Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області в частині відмови у виплаті грошової допомоги та прийнято нову постанову, якою зобов'язано Управління ЖКГ ВК Кременчуцької міськради нарахувати та виплатити ОСОБА_4 грошову допомогу у розмірі 10 місячних посадових окладів відповідно до частини 11 статті 21 Закону № 2493-III.

У наказі Управління ЖКГ ВК Кременчуцької міськради від 05 квітня 2013 року № 7-К про звільнення ОСОБА_4 зазначено про виплату грошової допомоги у розмірі 10 місячних посадових окладів (а.с. 62).

На підставі викладеного, суд апеляційної інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що факт невиплати позивачу цієї грошової допомоги при звільненні встановлено судовим рішенням по справі № 524/985/14-а і з 05 квітня 2013 року відповідач зобов'язаний був виплатити позивачу вказану допомогу. Проте, судове рішення Управління ЖКГ ВК Кременчуцької міськради виконало лише після отримання вимоги державного виконавця, на підставі якої, відповідач надіслав ОСОБА_4 лист з проханням уточнити реквізити для перерахунку коштів.

Враховуючи те, що така допомога була виплачена ОСОБА_4 у жовтні 2014 року, суд апеляційної інстанції правильно зобов'язав відповідача виплатити середній заробіток за час затримки розрахунку за період з 05 квітня 2013 року по 31 жовтня 2014 року, відповідно до статті 117 КЗпП України.

Доводи касаційної скарги про відсутність коштів у кошторисі управління на такі виплати та відсутність відомостей щодо реквізитів позивача для перерахунку коштів не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального чи процесуального права, що призвело або могло призвести до неправильного вирішення спору, оскільки Управління ЖКГ ВК Кременчуцької міськради впродовж 2013-2014 років мало достатньо часу врегулювати ці питання та внести зміни до кошторису.

Відповідно до частини 1 статті 224 КАС України, якщо суд не допустив порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні оскаржуваного судового рішення, то суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Керуючись статтями 220, 222, 223, 224, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів,

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу Управління житлово-комунального господарства виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Полтавської області залишити без задоволення, а постанову Харківського апеляційного адміністративного суду від 10 березня 2015 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі, та оскарженню не підлягає.

Судді С.В. Головчук
Д.В. Ліпський
Ю.К. Черпак