Справа № 2а/0470/2049/12
Суддя: Юрков Едуард Олегович
Дата ухвалення: 2012-02-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 лютого 2012 р. Справа № 2а/0470/2049/12

Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Юркова Е.О. розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до голови Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська ОСОБА_2 про визнання незаконними дій та бездіяльності, -

ВСТАНОВИВ:

До Дніпропетровського окружного адміністративного суду на виконання ухвали Вищого адміністративного суду України від 06.12.2011р. для продовження судового розгляду надійшла адміністративна справа за позовом ОСОБА_1 до голови Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська ОСОБА_2 з вимогами:

1)визнати незаконною бездіяльність голови Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська ОСОБА_2, яка полягала у тому, що після закінчення строку повноважень судді Мазниці А.А. Відповідач не забезпечив передачу на розгляд іншому судді позовної заяви ОСОБА_1 до ЗАТ «Оріль» про стягнення моральної шкоди і тим самим не забезпечив організаційне керівництво діяльністю суду, щодо розгляду позовної заяви;

2)визнати незаконними дії голови Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська ОСОБА_2, яка полягала у тому, що Відповідач передав справу на розгляд судді, який був заінтересований у розгляді справи, і тим самим не забезпечив організаційне керівництво діяльністю суду, щодо розгляду позовної заяви та порушив право ОСОБА_1 на доступ до суду за захистом своїх прав;

3)визнати незаконною бездіяльність голови Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська ОСОБА_2, яка полягала у тому, що Відповідач проігнорував повідомлення громадянина про незаконне відправлення касаційних скарг та цивільних справ: порушення закону не було усунено, а винні особи до відповідальності не були притягнуті, чим порушив право ОСОБА_1 на звернення та право на розгляд справи протягом розумних строків;

4)визнати незаконні дії та бездіяльність голови Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська ОСОБА_2 такими, що:

- порушують право ОСОБА_1 на доступ до суду за захистом своїх прав (ст. 55 Конституції України, ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод);

- порушують право ОСОБА_1 на розгляд справи про захист цивільних прав протягом розумних строків (ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод);

- порушують право ОСОБА_1 на мирне володіння майном та його захист у суді (ч.4 ст.13, 41 Конституції України, ст.1 Протоколу Першого Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод);

- порушують право ОСОБА_1 на звернення (ст.40 Конституції України).

В обгрунтування позовних вимог позивач зазначив, що Голова Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська ОСОБА_2 на звернення позивача належним чином не відреагував. З отриманих позивачем відповідей Голови Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська позивач вбачає, що голова суду проігнорував повідомлення громадянина про порушення закону - воно не було усунено, а винні особи до відповідальності не були притягнуті.

Зі скаргами на дані обставини позивач звертався протягом 2005-2007 років до Голови Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська, до Верховного суду України та інших органів. Хоча він і отримував відповіді, однак усунення порушення закону та притягнення винних до відповідальності не відбулося.

Внаслідок такої бездіяльності Голови Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська справи за позовом ОСОБА_1, перебуваючи у касаційній інстанції, не розглядалися по суті протягом 19 місяців.

Позивач стверджує, що голова Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська порушив його право на звернення (ст.40 Конституції України, Закон України «Про звернення громадян») та своєю бездіяльністю створив умови для затримання розумного строку розгляду справ за позовом ОСОБА_1, чим порушив передбачене ст.6 Європейської конвенції право на розгляд справи протягом розумних строків.

Позивач в судове засідання не зявився, подав до суду клопотання про розгляд справи за його відсутності.

Відповідач в судове засідання не зявився про дату, час та місце судового розгляду справи повідомлений належним чином, що підтверджується матеріалами справи.

Відповідно до ч.6 ст.128 КАС України якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази, суд приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, матеріалами справи підтверджено, що 27 липня 2007 року ОСОБА_1 подав до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська позовну заяву до відповідача ЗАТ «Оріль» про визнання права на звернення та захист права власності встановлення фактів, що мають юридичне значення, та стягнення морально шкоди.

У зв'язку з тим, що позов не відповідав вимогам ст. 119, ч. 1 ст. 121 Цивільного процесуального кодексу України - 6 серпня 2007 року ухвалою судді Жовтневого районного суду м Дніпропетровська ОСОБА_3 позов було залишено без руху, а позивачу до 5 вересня 2007 року надано строк для усунення недоліків. 31 серпня 2007 року на виконання цієї ухвали ОСОБА_1 було подано позов. У зв'язку з тим, що позивачем недоліки позовної заяви були усунуті не в повному обсязі, у порядку передбаченому ч. 2 ст. 121 ЦПК України, ухвалою судді Мазниці А.А. від 6 вересня 2007 року позовна заява вважається не поданою та була повернута позивачу.

Позивачу стало відомо про те, що у судді Мазниці А.А. скінчився строк повноважень, а його справа іншому судді передана не була.

21 грудня 2007 року позивач звернувся до голови Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська ОСОБА_2 із заявою в якій просив пояснити причини відсутності будь-яких процесуальних дій за його позовом та застосувати заходи відповідальності до винних осіб.

Проте, як зазначає позивач ніякої відповіді про стан та рух його позовної заяви він не одержав.

Враховуючи зазначені обставини, суд доходить висновку, що головою суду непереданням справи не могли бути порушені права ОСОБА_1С, оскільки на момент закінчення повноважень у судді Мазниці А.А. питання щодо матеріалу № 2-3305/2007 за позовом ОСОБА_1 до ЗАТ «Оріль» про визнання права власності встановлення фактів та відшкодування моральної шкоди було вирішено, а саме позов вважався не поданим та був повернутий позивачу, і у встановленому порядку цей матеріал було передано до канцелярії суду, а згодом і до архіву суду.

Позивач не був позбавлений можливості, яка йому надана ч. 1 ст. 27 ЦПК України, ознайомитися з матеріалом за його позовом та дізнатися про його рух, але жодної заяви з метою ознайомлення ОСОБА_1 не подавав, що свідчить про його небажання дізнатися про процесуальні дії, які були вчинені судом.

Крім того, на скаргу ОСОБА_1, яка надійшла до суду 21 грудня 2007 року, було 24 грудня 2007 року надано обґрунтовану відповідь за вих. №к-22/20434 у порядку та строки, передбачені Законом України «Про звернення громадян», яку було направлено на адресу позивача, тому його посилання на те, що відповідь на його скаргу надано не було, також не відповідають дійсності.

Таким чином, можна зробити висновок, що головою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська ОСОБА_2 належно були виконані повноваження, передбачені ч. 1 ст. 24 Закону України «Про судоустрій України» (який діяв на час звернення позивача), та не були порушені права ОСОБА_1С, які передбачено Конституцією України, Європейською конвенцією про захист прав і основних свобод людини, ЦПК України, Законом України «Про звернення громадян».

Стосовно, як зазначає позивач, безпідставно направлених до Верховного суду України двох цивільних справ за позовом ОСОБА_1 до ЗАТ «Оріль» - суд зазначає, що у провадженні Жовтневого районного суду знаходилися цивільні справи а позовом ОСОБА_1 до ЗАТ «Оріль», ТОВ «Ніко-реєстр» та виконкому Дніпропетровської міськради про поновлення в правах акціонера, визнання права власності, зобов'язання виконати певні дії, скасування державної реєстрації змін в установчих документах та за позовом ОСОБА_1 до ЗАТ «Оріль» про виділення частки майна в натурі.

Ухвалою судді Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська Антонюка О.А. від 17 березня 2005 року по справі за позовом ОСОБА_1 до ЗАТ «Оріль», ТОВ «Ніко-реєстр» та виконкому Дніпропетровської міськради про поновлення в правах акціонера, визнання права власності, зобов'язання виконати певні дії, скасування державної реєстрації змін в установчих документах у зв'язку з неусуненням позивачем недоліків позов вважався не поданим та був повернутий позивачу.

Ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 18 липня 2005 року ухвалу судді від 17 березня 2005 року було скасовано, а питання щодо прийняття позову передано на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська (суддя Антонюк О.А.) від 28 квітня 2005 року провадження по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ЗАТ «Оріль» про виділення частки майна в натурі було зупинено. Ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 15 липня 2005 року ухвалу суду від 28 квітня 2005 року було скасовано.

12 серпня 2005 року відповідачем по цим справам ЗАТ «Оріль» до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська було подано касаційні скарги на ухвали апеляційного суду Дніпропетровської області від 18 липня 2005 року та 15 липня 2005 року (вх. № 19198 та вх. № 19199 відповідно).

Згідно з реєстром на відправку справ 20 жовтня 2005 року обидві цивільні справи з касаційними скаргами Жовтневим районним судом м. Дніпропетровська було направлено до Верховного Суду України.

Враховуючи зазначене, порушень щодо прийняття касаційних скарг та направлення цивільних справ з цими скаргами до Верховного Суду України Жовтневим районним судом м. Дніпропетровська допущено не було, оскільки у день надходження до суду касаційних скарг на ухвали апеляційного суду Дніпропетровської області від 18 липня 2005 року та 15 липня 2005 року, тобто 12 серпня 2005 року, діяв Цивільний процесуальний кодекс України 1963 року, який втратив свою чинність 1 вересня 2005 року у зв'язку з набранням чинності ЦПК України 2004 року, тому позивачем невірно у даному випадку застосовуються ст. ст. 327, 328 ЦПК України 2004 року, а тим більше зі змінами та доповненнями, внесеними Законом України № 3570-ІУ від 16 березня 2006 року.

Згідно з ч. 1 ст. 323 ЦПК України (1963 року) - касаційна скарга подається через суд першої інстанції, в якому знаходиться справа, тобто у даному випадку через Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська.

На підставі ст. 325 ЦПК України (1963 року) - після закінчення встановленого судом строку для подання пояснень на касаційну скаргу суд невідкладно надсилає касаційну скаргу разом з доданими до неї матеріалами та справу до касаційного суду.

Відповідно до ч.1 ст. 327 ЦПК України (2004 року) - касаційна скарга подається безпосередньо до суду касаційної інстанції, де вона реєструється в порядку, встановленому частинами другою і третьою статті 11-1 цього Кодексу, та не пізніше наступного дня передається судді-доповідачу, який перевіряє її відповідність вимогам, установленим статтею 326 цього Кодексу.

Таким чином, беручи до уваги перелічені норми процесуального права, Жовтневим районним судом м. Дніпропетровська правомірно було прийняті касаційні скарги, а згодом разом з відповідними цивільними справами направлено до Верховного Суду України.

В обгрунтування свого позову ОСОБА_1 також вказує, що стосовно факту незаконного направлення цивільних справ за його позовами до Верховного Суду України він неодноразово звертався до голови суду зі скаргами на незаконні дії. Згодом ОСОБА_1 неодноразово звертався до голови суду з заявами щодо відкликання незаконно направлених цивільних справ до Верховного Суду України та притягнення винних осіб до відповідальності, але, хоча він і отримував відповіді на свої заяви, головою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська належним чином на його заяви відредаговано не було, справи відкликані не були, винні особи до відповідальності не притягнуті. Внаслідок такої бездіяльності голови Жовтневого суду вказані справи перебуваючи у касаційній інстанції, не розглядалися по суті протягом 19 місяців, чим було порушено, передбачене ст. 6 Європейської конвенції про захист прав і основних свобод людини його право на розгляд справ протягом розумного строку.

Проте, судом встановлено, що на всі заяви ОСОБА_1 стосовно направлення вказаних вище цивільних справ до Верховного Суду України головою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська ОСОБА_2 та виконуючим обов'язки голови суду своєчасно надавалися максимально повні обґрунтовані відповіді щодо підстав їх направлення до касаційної інстанції, що підтверджується листами: від 26.12.2005р. за № к-25/ос.пр., від 13.02.2006р. за № 2597, від 20.03.2006р. за № к-25/5067.

Крім того, голові суду першої інстанції, діючим цивільним процесуальним законодавством не надна можливість відкликати з суду касаційної інстанції надіслані раніше на його розгляд цивільні справи, тому у голови Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська не було можливості задовольнити прохання позивача.

Також, оскільки справи до Верховного Суду України було направлено у відповідності з чинним на той час цивільним процесуальним законодавством то і особи, якими вони направлялися, не підлягали притягненню до відповідальності через відсутність в їх діях будь-яких порушень.

Через зазначені підстави, головою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська ОСОБА_2 не могло бути порушено, передбачене ст. 6 Європейської конвенції про захист прав і основних свобод людини право позивача на розгляд справ протягом розумного строку.

Окремо слід зазначи що голова суду першої інстанції також не в праві контролювати строки розгляду цивільних справ за касаційними скаргами судом касаційної інстанції.

Крім того, як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду 6 червня 2008 року, проте, як зазначає сам позивач, про направлення цивільних справ за його позовами з касаційними скаргами до Верховного Суду України він дізнався з листа Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська № 2-4512/05 від 29 вересня 2005 року, тобто більш ніж 2,5 роки тому. Також, цивільна права за позовом ОСОБА_1 до ЗАТ «Оріль», ТОВ «Ніко-реєстр» та виконкому Дніпропетровської міськради про поновлення в правах акціонера, визнання права власності, зобов'язання виконати певні дії, скасування державної реєстрації змін в установчих документах, згідно книги вхідної кореспонденції за 2007 рік з Вищого господарського суду України надійшла 24 квітня 2007 року (вх. № 7600), а цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до ЗАТ «Оріль» про виділення частки майна в натурі - 15 травня 2007 року (вх. № 5569), тобто більш ніж рік тому.

Відповідно до ч. 2 ст. 99 КАС України, (яка діяла на час звернення позивача до суду) встановлено річний строк для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи, який обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Враховуючи зазначене, позовні вимоги ОСОБА_1, які ним викладено у п. 3 та п. 4 в частині визнання незаконними дій та бездіяльності голови Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська ОСОБА_2 такими, що порушують право позивача на розгляд справи про захист цивільних прав протягом розумних строків (ст. 6 Європейської конвенції про захист прав і основних свобод людини) та мирне володіння майном, захист у суді (ч. 4 ст. 13, ст. 41 Конституції України, ст. 1 Протоколу Першого Європейської конвенції про захист прав і основних свобод людини), також не підлягають задоволенню у зв'язку з пропуском строку звернення до адміністративного суду.

Твердження позивача про те, що головою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська ОСОБА_2 порушено його право на судовий захист, яке полягає у гарантованому праві на захист прав, свобод та інтересів особи незалежним і неупередженим судом, оскільки справу за його адміністративним позовом до Верховного Суду України про визнання неправомірними дій та бездіяльності і зобов'язання виконати певні дії ним передано в провадження судді Антонюка О.А. суд вважає безпідставними.

Частиною 1 ст. 6 КАС України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Підпунктами 1 - 3 ст. 7 КАС України встановлено, що принципами здійснення правосуддя в адміністративних судах є верховенство права, законність, рівність усіх учасників адміністративного процесу перед законом і судом.

У ч. 1 ст. 8 КАС України зазначено, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Відповідно до ч. 1 ст. 10 КАС України усі учасники адміністративного процесу є рівними перед законом і судом.

Позивачем не надано належного обґрунтування того, що суддя Антонюк О.А. при розгляді цивільної справи мав намір ставитися до нього упереджено, надавати перевагу відповідачу по вказаній справі чи будь-яким іншим способом порушувати його права.

Стаття 19 Конституції України, зобовязує органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

У відповідності до ч.2 ст.2 КАС України, до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність субєктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Одним з принципів адміністративного судочинства, передбачених ст.7 Кодексу адміністративного судочинства України, є принцип законності, який відповідно до ст.9 Кодексу адміністративного судочинства України, полягає в наступному, суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 1 ст.71 КАС України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу, а суд згідно ст. 86 цього Кодексу, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та обєктивному дослідженні.

Відповідно до положень, закріплених ст. 11 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

З урахуванням вищезазначеного, суд доходить висновку, що дії голови Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська ОСОБА_2 є правомірними, вчиненими у відповідності до вимог чинного законодавства, а тому позов ОСОБА_1 не підлягає задоволенню у повному обсязі.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 2, 9, 11, 70-71, 86, 160-163, 167, 186, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до голови Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська ОСОБА_2 про визнання незаконними дій та бездіяльності - відмовити.

Копію постанови направити сторонам по справі.

Постанова суду може бути оскаржена до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд в порядку та в строки, встановленні статтею 186 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя ОСОБА_4