Справа № 825/264/16
Суддя: Д'яков В.І.
Дата ухвалення: 2016-02-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

22 лютого 2016 року Чернігів Справа № 825/264/16

Чернігівський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Д'якова В.І.,

за участю секретаря - Воєдило Л.П.,

позивача - ОСОБА_1,

представника відповідача - Кожемяки Ю.М.,

представника третьої особи - Яковець Л.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Чернігові справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Державної фінансової інспекції в Чернігівській області, третя особа - Первинна профспілкова організація працівників Державної фінансової інспекції в Чернігівській області про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулась до суду з адміністративним позовом до Державної фінансової інспекції в Чернігівській області (далі - Держфінінспекція в Чернігівській області), третя особа - Первинна профспілкова організація працівників Державної фінансової інспекції в Чернігівській області, в якому просить суд: визнати незаконним та скасувати наказ начальника Держфінінспекції в Чернігівській області від 21.12.2015 № 231-о «Про звільнення ОСОБА_1.»; поновити позивача на посаді заступника начальника юридичного відділу Держфінінспекції в Чернігівській області; стягнути з Держфінінспекції в Чернігівській області на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу, починаючи з 07.01.2016 до дня фактичного поновлення на посаді (роботі).

Позовні вимоги мотивовані тим, що наказом начальника Держфінінспекції в Чернігівській області №231-о від 21.12.2015 позивача звільнено 06.01.2016 із займаної посади - заступника начальника юридичного відділу Держфінінспекції в Чернігівській області відповідно до п. 1 ст. 40 КЗпП України. Підставою для видання оскаржуваного наказу було скорочення чисельності та штату працівників відповідно до наказу Держфінінспекції в Чернігівській області №112 від 21.10.2015 «Про введення в дію структури та штатного розпису Держфінінспекції в Чернігівській області».

Позивач вважає наказ про її звільненні незаконним та таким, що підлягає скасуванню в судовому порядку. При цьому, ОСОБА_1 вказує не те, що після введення в дію нової структури та штатного розпису, для заміщення більшості вакантних посад, які виникли в Держфінінспекції в Чернігівській області, необхідна була наявність у особи повної вищої освіти фінансово-економічного спрямування, в той час як позивач має повну вищу освіту юридичного спрямування. Не зважаючи на те, що коло вакантних посад, на які могла претендувати ОСОБА_1 звузилось до 2 посад (головного спеціаліста з питань режимно-секретної роботи та головного спеціаліста адміністративно-господарського відділу) керівником Держфінінспекції в Чернігівській області не було запропоновано вказані посади позивачу. На погляд позивача, начальник Держфінінспекції в Чернігівській області такими діями грубо порушив норми законодавства, обмеживши її право на працю, гарантоване ст. 43 Конституції України, а також право на сприяння у збереженні роботи, гарантоване ст. 51 КЗпПУ. Крім того, керівник Держфінінспекції в Чернігівській області не скористався правом провести перестановку (перегрупування) працівників і перевести більш кваліфікованого працівника, посада якого скорочується, з його згоди на іншу посаду, звільнивши з неї з цих підстав менш кваліфікованого працівника.

Також ОСОБА_1 вказала, що в порушення вимог статті 22 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності» начальником Держфінінспекції в Чернігівській області не вжито жодних заходів щодо запобігання звільненням чи зведенню їх кількості до мінімуму.

В судовому засіданні позивач підтримала позовні вимоги та просила суд задовольнити їх в повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві.

Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнав, просив відмовити в його задоволенні повністю, посилаючись на те, що відповідно до наказу Держфінінспекції в Чернігівській області від 21.10.2015 № 112 «Про введення в дію структури та штатного розпису Держфінінспекції в Чернігівській області» з 22.10.2015 введено в дію нову структуру та штатний розпис на 2015 рік. Керуючись статтею 49-2 КЗпП України та на виконання наказу Державної фінансової інспекції України від 04.09.2015 № 192 «Про затвердження нової граничної чисельності працівників державних фінансових інспекцій в областях та місті Києві» одразу після введення в дію нової структури та штатного розпису Держфінінспекції в Чернігівській області, а саме 22.10.2015 було попереджено працівників про наступне вивільнення у зв'язку зі скороченням чисельності та штату працівників відповідно до пункту 1 статті 40 КЗпП України. Оскільки ОСОБА_1 відмовилась підписати письмове попередження про можливе наступне вивільнення, 22.10.2015 комісією Держфінінспекції в Чернігівській області було повторно попереджено позивача про можливе наступне вивільнення, про що складено відповідний акт.

Представник відповідача зазначив, що звільнення ОСОБА_1 з посади відповідно до п.1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України здійснено з додержанням всіх процедур, передбачених КЗпП України, оскільки її було своєчасно попереджено про наступне вивільнення та була відсутня можливість переведення позивача на іншу роботу. Крім того, за результатами розгляду подання, за участі ОСОБА_1, 14.12.2015 профспілковим комітетом первинної профспілкової організації працівників Держфінінспекції в Чернігівській області надано згоду на звільнення ОСОБА_1 із займаної посади у зв'язку зі скороченням чисельності та штату працівників, відповідно до пункту 1 статті 40 КЗпП України.

Представник третьої особи в судовому засіданні просив суд відмовити в задоволенні позовних вимог.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, заслухавши пояснення представників сторін, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

На виконання доручення Прем'єр-міністра України від 28.07.2015 № 31796/0/1-15, відповідно до наказу Державної фінансової інспекції України від 04.09.2015 № 192 «Про затвердження нової граничної чисельності працівників державних фінансових інспекцій в областях та місті Києві» та з метою оптимізації чисельності працівників наказом Державної фінансової інспекції України від 04.09.2015 № 192 було затверджено нову граничну чисельність працівників територіальних органів Державної фінансової інспекції України (а.с. 61-63).

Відповідно до структури Держфінінспекції в Чернігівській області, яка затверджена Головою Державної фінансової інспекції України Гавриловою Л.В. та погоджена Міністром фінансів України Н. Яресько, у Держфінінспекції в Чернігівській області ліквідовано 7 територіальних структурних підрозділів та 1 структурний підрозділ апарату, реорганізовано 11 структурних підрозділів апарату, в тому числі юридичний відділ реорганізовано в сектор правової роботи (а.с. 60).

Листом від 07.09.2015 №25-09-18-14/5377 профспілковий комітет первинної профспілкової організації працівників Держфінінспекції в Чернігівській області повідомлено про затвердження нової граничної чисельності працівників Держфінінспекції в Чернігівській області у кількості 135 осіб, ліквідацію усіх територіальних структурних підрозділів, реорганізацію структурних підрозділів апарату інспекції і можливе наступне вивільнення працівників у зв'язку зі скороченням чисельності та штату працівників відповідно до затвердженої граничної чисельності (а.с. 74).

Відповідно до наказу Держфінінспекції в Чернігівській області від 21.10.2015 № 112 «Про введення в дію структури та штатного розпису Держфінінспекції в Чернігівській області» з 22.10.2015 введено в дію нову структуру та штатний розпис на 2015 рік Державної фінансової інспекції в Чернігівській області (а.с. 69-71).

Відповідно до затвердженої та введеної в дію структури та штатного розпису Держфінінспекції в Чернігівській області юридичний відділ зі штатною чисельністю 7 одиниць (начальник відділу - 1 од., заступник начальника відділу - 1 од., головний спеціаліст-юрисконсульт - 3 од., провідний спеціаліст- юрисконсульт - 2 од.) реорганізовано в сектор правової роботи зі штатною чисельністю 4 одиниці (завідувач сектору - 1 од., головний спеціаліст- юрисконсульт - 1 од., провідний спеціаліст-юрисконсульт - 2 од.).

Як встановлено в судовому засіданні та не заперечувалось позивачем, після введення в дію нової структури та штатного розпису Держфінінспекції в Чернігівській області, 22.10.2015 працівників було попереджено про наступне вивільнення у зв'язку зі скороченням чисельності та штату відповідно до пункту 1 статті 40 КЗпП України. Проте, ОСОБА_1 відмовилась від підпису на попередженні (а.с.73). Тому, 22.10.2015 комісією Держфінінспекції в Чернігівській області було повторно попереджено позивача про можливе наступне вивільнення, про що складено відповідний акт (а.с. 75).

Наказом начальника Держфінінспекції в Чернігівській області № 231-о від 21.12.2015 «Про звільнення ОСОБА_1.» позивача було звільнено 06.01.2016 із займаної посади - заступника начальника юридичного відділу Держфінінспекції в Чернігівській області відповідно до п. 1 ст. 40 КЗпП України (а.с. 85).

Даючи правову оцінку обставинам вказаної справи, суд зважає на наступне.

Відносини, пов'язані з проходженням державної служби регулюються Кодексом законів про працю України та Законом України «Про державну службу».

Відповідно до статті 1 Закону України від 16.12.1993 №3723 «Про державне службу», державна служба в Україні - це професійна діяльність осіб, які займають посади в державних органах та їх апараті щодо практичного виконання завдань і функцій держави та одержують заробітну плату за рахунок державних коштів.

Так, згідно з частини 1 статті 30 Закону України «Про державну службу», державна служба припиняється, передусім, із загальних підстав, передбачених Кодексом законів про працю України, а також з підстав, визначених цією статтею. Таким чином, при звільненні особи з публічної служби за загальними підставами, передбаченими КЗпП України, на цю особу поширюються гарантії, передбачені КЗпП, якщо інше прямо не передбачено спеціальним законом.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Відповідно до ст. 49-2 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці.

Одночасно з попередженням про звільнення у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації. При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації працівник, за своїм розсудом, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно. Водночас власник або уповноважений ним орган доводить до відома державної служби зайнятості про наступне вивільнення працівника із зазначенням його професії, спеціальності, кваліфікації та розміру оплати праці.

Згідно частини 2 статті 40 Кодексу звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Зі змісту зазначених норм вбачається, що при звільненні працівника у зв'язку із реорганізацією підприємства і скороченням чисельності штату, власник або уповноважений ним органом одночасно з попередженням про звільнення пропонує працівнику іншу роботу в разі її наявності.

Як встановлено в судовому засіданні, ОСОБА_1 було своєчасно повідомлено про наступне вивільнення, що підтверджується актом від 22.10.2015 (а.с.75) та не заперечувалось нею в судовому засіданні.

Разом з тим, з'ясовуючи можливість переведення ОСОБА_1 на іншу роботу, за умови скорочення чисельності та штату працівників установи, судом встановлено наступне.

Відповідно до введеної в дію структури та штатного розпису Держфінінспекції в Чернігівській області юридичний відділ зі штатною чисельністю 7 одиниць (начальник відділу - 1 од., заступник начальника відділу - 1 од., головний спеціаліст-юрисконсульт - 3 од., провідний спеціаліст- юрисконсульт - 2 од.) реорганізовано в сектор правової роботи зі штатною чисельністю 4 одиниці (завідувач сектору - 1 од., головний спеціаліст- юрисконсульт - 1 од., провідний спеціаліст-юрисконсульт - 2 од.) (а.с. 54-59, 64-68).

Так, посаду завідувача сектору правової роботи запропоновано керівнику зазначеного структурного підрозділу ОСОБА_6, який обіймав посаду начальника юридичного відділу. Штатні посади в секторі правової роботи запропоновані працівникам, які обіймали рівнозначні посади у структурному підрозділі до реорганізації, а саме: посаду головного спеціаліста-юрисконсульта запропоновано ОСОБА_10., яка обіймала посаду головного спеціаліста-юрисконсульта юридичного відділу; посади провідних спеціалістів- юрисконсультів запропоновані ОСОБА_7 та ОСОБА_8, які обіймали посади провідних спеціалістів-юрисконсультів юридичного відділу. Посаду заступника начальника юридичного відділу, яку обіймала позивач ОСОБА_1, скорочено.

ОСОБА_1 має вищу юридичну освіту (закінчила у 2006 році ЗАТ «Міжнародний науково-технічний університет» за спеціальністю «Правознавство» за освітньо-кваліфікаційним рівнем спеціаліст та здобула кваліфікацію юриста).

Як вбачається з переліку вакантних посад у Держфінінспекції в Чернігівській області станом на момент попередження (22.10.2015), станом на дату відкриття вакантних посад, після введення в дію нової структури та штатного розпису інспекції (23.10.2015) та на дату звільнення із займаної посади (06.01.2016) у відповідача не було можливості запропонувати ОСОБА_1 посаду, на яку вона могла б претендувати відповідно до встановлених кваліфікаційних вимог, оскільки для заміщення усіх наявних вільних вакантних посад, необхідна була наявність у особи повної вищої освіти фінансово-економічного спрямування.

Що стосується посилання позивача на можливість її працевлаштування на посадах головного спеціаліста з питань режимно-секретної роботи або головного спеціаліста адміністративно-господарського відділу, суд зазначає наступне.

Відповідно до пункту 1.4 Інструкції про порядок погодження органами Служби безпеки України призначення особи на посаду заступника керівника підприємства, установи, організації з питань режиму, начальника режимно-секретного органу, його заступника, працівника, на якого покладаються обов'язки щодо забезпечення режиму секретності, а також керівника секретного архівного підрозділу підприємства, установи, організації, затвердженої наказом Служби безпеки України від 08.05.2015 № 306, для заміщення посади головного спеціаліста з питань режимно-секретної роботи, крім повної вищої освіти, необхідна наявність в особи стажу роботи у сфері охорони державної таємниці не менше 1 року. Також необхідна наявність інших додаткових вимог, а саме: допуск до державної таємниці, погодження призначення на зазначену посаду з Державною фінансовою інспекцією України та Управлінням Служби безпеки України в Чернігівській області (а.с. 99-104).

Крім того, до введення дію нової структури та штатного розпису було розпочато процедуру погодження призначення на посаду головного спеціаліста з питань режимно-секретної роботи Держфінінспекції в Чернігівській області іншого працівника - ОСОБА_9, що підтверджується листом Держфінінспекції в Чернігівській області від 12.10.2015 №10-3/54дск до Управління Служби безпеки України в Чернігівській області (а.с. 51-52).

Тому посада головного спеціаліста з питань режимно-секретної роботи Держфінінспекції в Чернігівській області не могла бути запропонована позивачу.

Для заміщення ж посади головного спеціаліста адміністративно-господарського відділу Держфінінспекції в Чернігівській області встановлено кваліфікаційні вимоги щодо наявності в особи повної вищої освіти фінансово-економічного спрямування, що підтверджується посадовою інструкцією головного спеціаліста адміністративно-господарського відділу Держфінінспекції в Чернігівській області, затвердженої начальником Держфінінспекції в Чернігівській області 22.10.2015 (а.с. 110-113).

Таким чином, суд приходить до висновку, що вказані посади не могли бути запропоновані позивачу, оскільки у Держфінінспекції в Чернігівській області не було вільних вакантних посад, для заміщення яких необхідна була повна вища юридична освіта.

Пунктом 19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.1992 № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» визначено, що при розгляді спорів про звільнення за пунктом 1 статті 40 КЗпП України суди зобов'язані з'ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджувався він за 2 місяці про наступне вивільнення.

Згідно з пунктом 19 вищезазначеної постанови Пленуму Верховного Суду України судам слід мати на увазі, що при проведенні звільнення власник або уповноважений ним орган вправі в межах однорідних професій і посад провести перестановку (перегрупування) працівників і перевести більш кваліфікованого працівника, посада якого скорочується, з його згоди на іншу посаду, звільнивши з неї з цих підстав менш кваліфікованого працівника. Якщо це право не використовувалось, суд не повинен обговорювати питання про доцільність такої перестановки (перегрупування).

При вивільненні працівників у зв'язку зі скороченням чисельності та штату працівників відповідно до пункту 1 статті 40 КЗпП України враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене статтею 42 КЗпП України. Проте, до кола працівників, серед яких визначаються особи, які мають переважне право на залишення на роботі, входять працівники, які займають таку ж посаду на підприємстві, в установі, організації. У процесі працевлаштування осіб, які підлягають звільненню у зв'язку зі змінами в організації виробництва і праці, переведення працівників, що підлягають звільненню, на вакантні посади і робочі місця, не діють правила про переваги на залишення на роботі, встановлені статтею 42 КЗпП України, оскільки переважне право на залишення на роботі не тотожне праву на працевлаштування на нову посаду.

Отже, переважне право залишитись на роботі має визначатись у випадку скорочення чисельності та штату працівників, які займають однакові посади.

Таким чином, при вирішенні питання про звільнення позивача, не були порушені вимоги частини 1 статті 42 КЗпП України, оскільки посада заступника начальника юридичного відділу, яку займала позивач, була єдиною у Держфінінспекції в Чернігівській області та підлягала скороченню.

Частиною 4 статті 252 КЗпП України та частиною 4 статті 41 Закону України від 15.09.1999 № 1045-ХІУ «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності» передбачено, що звільнення з ініціативи власника або уповноваженого ним органу працівників, які обиралися до складу профспілкових органів підприємства, установи, організації, не допускається протягом року після закінчення строку, на який обирався цей склад.

Відповідно до акту про попередження заступника начальника юридичного відділу від 11.12.2015 комісією Держфінінспекції в Чернігівській області було повідомлено ОСОБА_1, що враховуючи те, що вона була членом профспілкового комітету первинної профспілкової організації працівників Держфінінспекції в Чернігівській області з 27.09.2013 по 05.01.2015, а отже не може бути звільнена із займаної посади 22.12.2015 (після спливу 2-місячного терміну з дати ознайомлення з попередженням), її буде звільнено із займаної посади у зв'язку зі скороченням чисельності та штату працівників, відповідно до пункту 1 статті 40 КЗпП України 06.01.2016, а у випадку тимчасової непрацездатності - у перший робочий день після виходу з лікарняного (а.с. 76-77).

Згідно з частиною 1 статті 43 КЗпП України розірвання трудового договору з підстав, передбачених пунктами 1 (крім випадку ліквідації підприємства, установи, організації), 2-5, 7 статті 40 і пунктами 2 і 3 статті 41 цього Кодексу, може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу (профспілкового представника), первинної профспілкової організації, членом якої є працівник.

11.12.2015 начальником Держфінінспекції в Чернігівській області було направлено подання до профспілкового комітету первинної профспілкової організації працівників Держфінінспекції в Чернігівській області щодо надання згоди на звільнення 06.01.2016 ОСОБА_1 (а.с. 78-79).

За результатами розгляду подання, за участі позивача ОСОБА_1, 14.12.2015 профспілковим комітетом первинної профспілкової організації працівників Держфінінспекції в Чернігівській області надано згоду на звільнення ОСОБА_1 із займаної посади у зв'язку зі скороченням чисельності та штату працівників, відповідно до пункту 1 статті 40 КЗпП України (а.с. 83-84).

Таким чином, суд приходить до висновку, що звільнення ОСОБА_1 з посади відповідно до п.1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України було здійснено з додержанням всіх процедур, передбачених КЗпП України та Законом України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності», а тому наказ начальника Держфінінспекції в Чернігівській області від 21.12.2015 № 231-о «Про звільнення ОСОБА_1.» винесений відповідачем з дотриманням вимог чинного законодавства України та з урахуванням усіх обставин, що мали значення для його прийняття, тобто є правомірним.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Судом при вирішенні вищевказаного адміністративного позову було взято до уваги положення частини 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до частини 1 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

В той же час, згідно з частиною 2 статті 71 цього Кодексу в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до статті 86 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Суд вважає, що відповідачем надано достатні аргументи та доводи, які свідчать, що останній діяв в межах повноважень та у спосіб, що передбачений Конституцією та законами України, обґрунтовано та правомірно, а тому відсутні підстави для задоволення позовних вимог.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 122, 158 - 163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 відмовити повністю.

Постанова суду набирає законної сили в порядку статей 167, 186 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена до Київського апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня отримання її копії.

Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення.

Суддя В.І. Д'яков