Справа № 153/2348/13-а
Суддя: Пасічник С.С.
Дата ухвалення: 2016-02-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"18" лютого 2016 р. м. Київ К/800/42008/15

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України в складі :

Пасічник С.С.,

Іваненко Я.Л.,

Кочана В.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_4 на постанову Вінницького апеляційного адміністративного суду від 08 вересня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_5 (правонаступником якої є ОСОБА_4) до Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Вінницькій області, третя особа - Томашпільська селищна рада Вінницької області про визнання протиправної бездіяльності та скасування рішення,

В С Т А Н О В И Л А :

В листопаді 2013 року ОСОБА_5 (правонаступником якої є ОСОБА_4) звернулась до суду з позовом до Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Вінницькій області, третя особа - Томашпільська селищна рада Вінницької області про визнання протиправною бездіяльності головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Вінницькій області щодо неналежного виконання постанови Ямпільського районного суду Вінницької області від 23.06.2011р.; скасування постанови головного державного виконавця про закінчення виконавчого провадження від 04.11.2013р.; повернення виконавчого листа №2а-2166/2011р., виданого Ямпільським районним судом Вінницької області 13.12.2011р., до Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Вінницькій області для відновлення виконавчого провадження.

Ухвалою Ямпільського районного суду Вінницької області від 25.06.2015р. позовні вимоги в частині повернення виконавчого листа №2а-2166/2011р., виданого Ямпільським районним судом Вінницької області 13.12.2011р., до Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Вінницькій області для відновлення виконавчого провадження залишено без розгляду відповідно до ст.155 КАС України.

Постановою Ямпільського районного суду Вінницької області від 25.06.2015р. позов задоволено: визнано протиправною бездіяльність державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Вінницькій області щодо належного та повного виконання судового рішення - постанови Ямпільського районного суду Вінницької області від 23.06.2011р. у справі №2а-2166/2011р.; визнано протиправною та скасовано постанову, винесену 04.11.2013р. головним державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Вінницькій області Мельник Т.П. про закінчення виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа №2а-2166/2011р., виданого Ямпільським районним судом Вінницької області 13.12.2011р.

Постановою Вінницького апеляційного адміністративного суду від 08.09.2015р. постанову суду першої інстанції скасовано та ухвалено нову постанову, якою в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду апеляційної інстанції, ОСОБА_4 звернувся до Вищого адміністративного суду України з касаційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, просив рішення суду апеляційної інстанції скасувати та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Відповідач в письмових запереченнях на касаційну скаргу проти доводів та вимог останньої заперечив, вважаючи їх безпідставними, а рішення суду апеляційної інстанції, яке він просив залишити без змін, - обґрунтованим та законним.

Обговоривши доводи касаційної скарги та перевіривши за матеріалами справи правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі, колегія суддів вважає, що касаційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судами встановлено, що постановою Ямпільського районного суду Вінницької області від 23.06.2011р. адміністративний позов ОСОБА_5 задоволено: визнано протиправним і нечинним рішення 31 сесії 5 скликання Томашпільської селищної ради Вінницької області від 09.12.2009р. про внесення змін в площу земельних ділянок та затвердження технічної документації по видачі державних актів на право власності на земельні ділянки ОСОБА_7 по АДРЕСА_1 ОСОБА_8 по АДРЕСА_2, а також зобов'язано Томашпільську селищну раду Вінницької області відновити порушене право ОСОБА_5, як землекористувача та встановити межі належної їй земельної ділянки по АДРЕСА_3 відповідно до земельно-кадастрової документації.

На підставі вказаного рішення Ямпільським районним судом Вінницької області 13.12.2011р. був виданий виконавчий лист №2-а-2166/2011р., примусове виконання якого здійснювалось Відділом примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Вінницькій області.

У зв'язку з невиконанням рішення суду державним виконавцем постановами від 06.03.2012р., від 30.10.2013р. на боржника (Томашпільську селищну раду Вінницької області) накладено штрафи в розмірах 680,00 грн. та 1360,00 грн. й направлено до Томашпільського РВ УМВС України у Вінницькій області повідомлення вих.№10092/2.1-28/7 від 30.10.2013р. про скоєння посадовими особами Томашпільської селищної ради Вінницької області кримінального правопорушення, а 04.11.2013р. - винесено постанову про закінчення виконавчого провадження на підставі п.11 ч.1 ст.49 Закону України «Про виконавче провадження» у зв'язку з вжиттям державним виконавцем всіх заходів примусового виконання рішення суду, передбачених ст.75 Закону України «Про виконавче провадження».

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що постанова про закінчення виконавчого провадження є передчасною, адже відповідачем не було вжито всіх належних та достатніх заходів для виконання вказаного судового рішення.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та відмовляючи в задоволенні позову, суд апеляційної інстанції прийшов до висновку про законність дій державного виконавця по винесенню оскаржуваної постанови.

Проте, колегія суддів Вищого адміністративного суду України не погоджується з таким висновком суду апеляційної інстанції та зазначає наступне.

Відповідно до ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 5 статті 124 Конституції України передбачено, що судові рішення ухвалюються судами іменем України i є обов'язковими до виконання на всій території України.

Згідно з ч.1 ст.255 Кодексу адміністративного судочинства України постанова або ухвала суду, яка набрала законної сили, є обов'язковою для осіб, які беруть участь у справі, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб i підлягає виконанню на всій території України.

Разом з тим, відповідно до ч.2 ст.8 Кодексу адміністративного судочинства України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Згідно зі ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Також, статтею 6 Конвенції передбачено право на справедливий суд.

Європейський суд з прав людини в пункті 40 рішення у справі "Горнсбі проти Греції" від 19 березня 1997 року зазначив, що право на суд було б ілюзорним, якби національна правова система Договірної держави допускала невиконання остаточного та обов'язкового судового рішення на шкоду одній зі сторін.

За змістом же п.68 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Піалопулос та інші проти Греції" від 15 березня 2001 року якщо адміністративний (виконавчий) орган відмовляється виконувати, не виконує чи затягує виконання судового рішення, то передбачені статтею 6 гарантії, які забезпечуються стороні на етапі судового розгляду справи, фактично втрачають свій сенс.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку визначено в Законі України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999р. №606-XIV (далі Закон №606), відповідно до ст.1 якого виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (далі - рішення).

Як передбачено ч.1 та ч.2 ст.11 Закону №606, державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії й, зокрема, здійснювати заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення, у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом.

Так, згідно з ч.3 вказаної статті у процесі здійснення виконавчого провадження держаний виконавець має право, зокрема, одержувати з метою захисту інтересів стягувача безоплатно від органів, установ, організацій, посадових осіб, сторін та учасників виконавчого провадження необхідні для проведення виконавчих дій пояснення, довідки та іншу інформацію, у тому числі конфіденційну; викликати посадових осіб з приводу виконавчих документів, що знаходяться у виконавчому провадженні; залучати у встановленому порядку до провадження виконавчих дій понятих, працівників органів внутрішніх справ, інших осіб, а також експертів, спеціалістів; вимагати від посадових осіб боржників - юридичних осіб надання пояснень за фактами невиконання рішень або законних вимог державного виконавця чи іншого порушення вимог законодавства про виконавче провадження; залучати до проведення чи організації виконавчих дій суб'єктів господарювання, у тому числі на платній основі, за рахунок авансового внеску стягувача; здійснювати інші повноваження, передбачені цим Законом та іншими законами.

За змістом п.11 ч.1 ст.49 Закону №606 виконавче провадження підлягає закінченню у разі повернення виконавчого документа до суду чи іншого органу (посадової особи), який його видав, у випадку, передбаченому частиною 3 статті 75 цього Закону.

Відповідно ж до ч.3 ст.75 Закону №606 у разі якщо виконати рішення без участі боржника неможливо, державний виконавець накладає на боржника штраф відповідно до статті 89 цього Закону та вносить подання (повідомлення) правоохоронним органам для притягнення боржника до відповідальності згідно із законом, після чого виносить постанову про закінчення виконавчого провадження, яка затверджується начальником відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, і повертає виконавчий документ до суду чи іншого органу (посадової особи), що його видав.

В силу ж ст.89 Закону №606 у разі невиконання без поважних причин у встановлений державним виконавцем строк рішення, що зобов'язує боржника виконати певні дії, та рішення про поновлення на роботі державний виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника - фізичну особу від десяти до двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян; на посадових осіб - від двадцяти до сорока неоподатковуваних мінімумів доходів громадян; на боржника - юридичну особу - від сорока до шістдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та встановлює новий строк виконання; у разі повторного невиконання рішення боржником без поважних причин державний виконавець у тому ж порядку накладає на нього штраф у подвійному розмірі та звертається до правоохоронних органів з поданням (повідомленням) про притягнення боржника до кримінальної відповідальності відповідно до закону.

Отже, нездійснення боржником дій по виконанню рішення зобов'язального характеру не звільняє державного виконавця від покладеного на нього обов'язку вживати всіх передбачених Законом №606 заходів для примусового виконання такого рішення; при цьому, накладення штрафів й внесення подання (повідомлення) правоохоронним органам є лише заходами відповідальності боржника за невиконання без поважних причин виконавчого документа.

Водночас, як правильно вказав суд першої інстанції, в процесі виконання постанови Ямпільського районного суду Вінницької області від 23.06.2011р. державним виконавцем не було вчинено всіх залежних від нього дій, у тому числі, передбачених ст.11 Закону №606.

Разом з тим, відповідно до постанови державного виконавця від 04.11.2013р. виконавче провадження було закінчено не в зв'язку з неможливістю виконати рішення без участі боржника, як передбачено ч.3 ст.75 Закону №606, а саме в зв'язку із вжиттям державним виконавцем всіх заходів примусового виконання рішення суду, передбачених ст.75 Закону України «Про виконавче провадження», якими останній визначив вчинення дій щодо накладення на боржника штрафів та направлення повідомлення до Томашпільського РВ УМВС України у Вінницькій області.

Таким чином, закінчення виконавчого провадження, у даному випадку, є фактично відмовою виконавця від виконання судового рішення, а відтак винесена ним постанова від 04.11.2013р. про закінчення виконавчого провадження на підставі п.11 ч.1 ст.49 Закону України «Про виконавче провадження» є передчасною та такою, що підлягає скасуванню.

Відповідно до статті 226 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції скасовує судове рішення суду апеляційної інстанції та залишає в силі рішення суду першої інстанції, яке ухвалено відповідно до закону і скасоване або змінене помилково.

Виходячи з наведеного, колегія суддів вважає, що вирішуючи даний спір, суд першої інстанції дав правильну правову оцінку обставинам у справі й дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позову, яке було помилково скасоване судом апеляційної інстанції.

За таких обставин, керуючись статтями 210, 220, 222, 223, 226, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А :

Касаційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити.

Постанову Вінницького апеляційного адміністративного суду від 08 вересня 2015 року скасувати, а постанову Ямпільського районного суду Вінницької області від 25 червня 2015 року - залишити в силі.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Пасічник С.С.

Іваненко Я.Л.

Кочан В.М.