Справа № 463/6449/15-а
Суддя: Гирич С. В.
Дата ухвалення: 2016-02-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 лютого 2016 року м. Львів 463/6449/15-а

2-а/463/54/16

Личаківський районний суд м. Львова

в складі

головуючого судді Гирич С. В.

при секретарі судових засідань ОСОБА_1

з участю позивача ОСОБА_2

та представника позивача ОСОБА_3

в м. Львові

у відкритому судовому засіданні

розглянувши адміністративний позов ОСОБА_2 до Управління патрульної поліції у м. Львові про скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності, закриття справи про адміністративне правопорушення, суд,-

ВСТАНОВИВ:

позивач звернувся із адміністративним позовом до відповідача про скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності від 18.12.2015 року серії ПС3 №121965, закриття справи про адміністративне правопорушення за відсутністю в його діях складу такого правопорушення.

Адміністративний позов обґрунтовує тим, що оскаржувана постанова є протиправною, оскільки складена не відомим субєктом владних повноважень, так як не містить даних про імя інспектора патрульної поліції, що її виносив, а отже є анонімною. Крім цього складена на бланку, що не відповідає затвердженому зразку, так як не містить відривної квитанції, в порушення вимог ст. 36 КпАП України постановою накладено стягнення за два адміністративне правопорушення.

Щодо доведеності вини у вчинених адміністративних правопорушеннях то вважає, що така є не доведеною, оскільки ще в присутності інспектора він заперечував факт вчинення адміністративного правопорушення, оскільки здійснив зупинку транспортного засобу для висадки пасажирів в дозволеному місці, а інспектором жодними доказами не доведено, що така зупинка була ближче ніж 30 м до посадкового майданчика для зупинки маршрутного транспортного засобу. Крім цього у нього ніхто не вимагав поліс обовязкового страхування цивільної відповідальності. А тому оскільки його було безпідставно притягнуто до адміністративної відповідальності у спосіб, що не відповідає вимогам закону, просить адміністративний позов задоволити.

В судовому засіданні позивач, його представник адміністративний позов підтримали з аналогічних підстав, доповнили, що бланк, на якому складена оскаржувана постанова не відповідає затвердженій формі Додатком 5 Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України від 07.11.2015 року №1395, а відтак з цих підстав не може бути визнана законною. Крім цього позивач вказав, що дійсно 18.12.2015 року близько 23.17 год. він здійснив зупинку транспортного засобу по вул. Мазепи в м. Львові для висадки пасажирів. В цей час підїхав патрульний автомобіль з працівниками поліції, до нього підійшов один із інспекторів та не представившись склав на нього постанову про притягнення до відповідальності за вчинення двох адміністративних правопорушень. На місці події він заперечував доводи інспектора, пояснював, що він здійснив зупинку далі ніж 30 м від зупинки маршрутних транспортних засобів, однак інспектор поліції його заперечень до уваги не взяв, відстані в жодний спосіб не виміряв, притягнув його до адміністративної відповідальності без жодних доказів. У постанові не зазначено посадову особу, яка її винесла, що не відповідає положенням ст.283 КпАП України. Тому просить зазначену постанову скасувати, а на його користь стягнути понесені ним судові витрати на правову допомогу.

Відповідач в судове засідання явку свого представника не забезпечив, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, подав до суду письмові заперечення, якими просить розглянути справу у своїй відсутності, а тому суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності представника відповідача. Згідно представлених письмових заперечень, відповідач відносно адміністративного заперечив, зазначив, що інспектором патрульної служби правомірно, у відповідності до положень ст. 36 КпАП України, однією постановою було накладено на позивача адміністративне стягнення за два адміністративних правопорушення, виявлених та розглянутих цим же інспектором. Крім цього зазначив, що оскільки інспектором було виявлено порушення позивачем ОСОБА_4 дорожнього руху України, а саме здійснення зупинки транспортного засобу у забороненому місці, тому ним було на законних підставах притягнуто позивача до відповідальності за вказане адміністративне правопорушення. Крім цього, оскільки на той момент позивач в порушення вимог законодавства на законну вимогу інспектора не представив для огляду поліс обовязкового страхування цивільної відповідальності, а тому вважає постанову законною, такою, що відповідає вимогам закону, а тому просить позов відхилити.

Заслухавши пояснення позивача, його представника, зясувавши дійсні обставини справи та давши правову оцінку представленим доказам у їх сукупності, суд вважає, що слід постановити судове рішення про таке.

Постановою у справі про адміністративне правопорушення серії ПС3 №121965 від 18.12.2015 року (а.с.5) інспектором ПП роти №6 батальйону №3 УПП у м. Львові лейтенантом поліції, було притягнуто позивача ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за скоєння адміністративних правопорушень передбачених ч.1 ст.126 та ч.1 ст.122 КпАП України, зокрема за те, що він 18.12.2015 року о 23.17 год., по вул. Мазепи, 22 в м. Львові, керуючи транспортним засобом Volkswagen Transporter, д.н.з. НОМЕР_1, здійснив зупинку ближче 30 м від посадкового майданчику маршрутних транспортних засобів, чим порушив п.15.9.е ОСОБА_4 Дорожнього Руху України, а також керував транспортним засобом без полісу обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, чим порушив п.2.1.ґ ОСОБА_4 Дорожнього Руху України, та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 425 грн.

Статтею 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч.3 ст.2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:

1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України;

2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано;

3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії);

4) безсторонньо (неупереджено);

5) добросовісно;

6) розсудливо;

7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації;

8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія);

9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення;

10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ч.1 ст.9 КпАП України адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до вимог ст.251 КпАП України передбачено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Таким чином, вирішуючи питання про притягнення позивача до адміністративної відповідальності відповідачем слід було довести протиправність правопорушення (проступку), зокрема обєктивну сторону правопорушень передбачених ч.1 ст.126 та ч.1 ст.122 КпАП України, п.15.9.е та п.2.1.ґ ОСОБА_4 дорожнього руху України, що полягає у порушенні водієм транспортного засобу вимог, щодо заборони здійснювати зупинку транспортного засобу ближче 30 м від посадкових майданчиків для зупинки маршрутних транспортних засобів та керування транспортним засобом без наявності полісу обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. При цьому, доведеність вини позивача у вчинених адміністративних правопорушеннях підлягає доказуванню шляхом збирання та перевірки доказів, передбачених ст.251 КпАП України. Зокрема такими являються будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Крім цього, у відповідності до ч. 1 ст. 69 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 70 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

З останньої норми вбачається, що законодавець встановлює презумпцію вини суб'єкта владних повноважень, рішення, дії чи бездіяльність якого оскаржується - повідомлені позивачем обставини справи про рішення, дії чи бездіяльність відповідача - суб'єкта владних повноважень відповідають дійсності, доки відповідач не спростує їх. Крім того, у зв'язку з тим, що більшість доказів адміністративної справи, як правило, утворюється та зберігається у суб'єкта владних повноважень, ч. 4 ст. 70 КАС України, зобов'язує відповідача подати до суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.

Однак, у даній адміністративній справі, відповідач подавши до суду письмові заперечення, жодних доказів (матеріалів фото- та відео фіксації, протоколу огляду місця події на підтвердження факту, що правопорушення дійсно мало місце), які встановлювали б факт вчинення позивачем вказаних правопорушень, не міститься. Не згадується про існування таких і в письмових запереченнях відповідача.

З огляду на наведене, а також те, що позивач в судовому засіданні категорично заперечив свою вину у вчинених правопорушеннях вказавши, що він здійснив зупинку в дозволеному місці дальше ніж 30 м до зупинки маршрутних транспортних засобів, та мав в наявності при собі поліс обовязкового страхування цивільної відповідальності, який інспектором патрульної служби у нього не вимагався, суд приходить до висновку про те, що постанова про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративних правопорушень передбачених ч.1 ст.126 та ч.1 ст.122 КпАП України, є необґрунтованою. А оскільки відповідач не навів суду доказів (показання свідків, фото- відеофіксація, протоколу огляду місця події тощо), на підставі яких можна було б встановити наявність в діях позивача складу адміністративних правопорушень та його винність у вчиненні таких, тому дії про притягнення останнього до адміністративної відповідальності суд визнає неправомірними, а постанову про накладення на нього адміністративного стягнення такою, що підлягає скасуванню.

Додатково така постанова підлягає скасуванню з огляду на те, що з її змісту не можливо встановити субєкта владних повноважень який здійснював розгляд справи про адміністративне правопорушення та приймав рішення про притягнення позивача до адміністративної відповідальності, оскільки в ній відсутні дані про посадову особу управління патрульної поліції, а саме не зазначені його прізвище, імя та по батькові, що є прямим порушенням ст. 283 КпАП України .

У звязку із наведеним адміністративний позов слід задоволити, у відповідності до вимог ст. 94 КАС України з Державного бюджету України на користь позивача слід стягнути документально підтверджені понесені ним витрати на правову допомогу, що відповідають граничному розміру компенсації витрат на правову допомогу передбаченому Законом України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах».

Задовольняючи адміністративний позов суд одночасно не приймає до уваги посилання позивача на ту обставину, що інспектором патрульної служби неправомірно його було притягнуто до відповідальності однією постановою за два адміністративних правопорушення, оскільки ч.2 ст.36 КпАП України передбачено обовязок органу (посадової особи), що здійснює одночасний розгляд декількох адміністративних правопорушень вчинених однією особою, накладати одне стягнення в межах санкції, встановленої за більш серйозне правопорушення.

Крім цього, не заслуговують на увагу посилання сторони позивача на ту обставину, що оскаржувана постанова підлягає скасуванню у звязку із тим, що складена на бланку, що не відповідає затвердженій формі Додатком 5 Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України від 07.11.2015 року №1395, оскільки пунктом 18 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про Національну поліцію» від 02 липня 2015 року передбачено, що до 31 грудня 2016 року поліції дозволяється використання службових посвідчень, бланків, печаток, штампів, логотипів та емблем міліції та Міністерства внутрішніх справ України.

Крім цього суд вважає безпідставними позовні вимоги ОСОБА_2 про закриття провадження у справі про притягнення його до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративних правопорушень, передбачених ч.1 ст.126, ч.1 ст.122 КпАП України, оскільки відповідно до п.3 ч.2 ст.222 КпАП України розгляд та вирішення даної категорії справ віднесено до компетенції саме працівників відповідних підрозділів Міністерства внутрішніх справ України, що забезпечують безпеку дорожнього руху, які мають спеціальні звання.

Керуючись ст.ст. 2,9,94,160-163 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

адміністративний позов задоволити частково.

Визнати протиправною та скасувати постанову по справі про адміністративне правопорушення від 18.12.2015 року серії ПС3 №121965 про накладення на ОСОБА_2 адміністративного стягнення у вигляді штрафу у розмірі 425 грн. за вчинення адміністративних правопорушень передбачених ч.1 ст. 126, ч.1 ст.122 КпАП України.

В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_2 до Управління патрульної поліції у м. Львові про закриття провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_2 за вчинення адміністративних правопорушень передбачених ч.1 ст. 126, ч.1 ст.122 КпАП України, у звязку з відсутністю складу адміністративного правопорушення, - відмовити за безпідставністю вимог.

Стягнути з Державного бюджету України на користь позивача ОСОБА_2, понесені ним витрати на правову допомогу в розмірі 3307 (три тисячі триста сім) гривень 20 (двадцять) копійок.

На постанову суду може бути подана апеляційна скарга в порядку і в строки передбачені ст.186 КАС України.

Суддя: Гирич С. В.