Справа № 2а-6723/12/2070
Суддя: Штульман І.В.
Дата ухвалення: 2016-02-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 лютого 2016 року м. Київ К/9991/69862/12

Вищий адміністративний суд України в складі колегії суддів:

головуючого:Штульман І.В. (доповідач),
суддів:Рецебуринського Ю.Й.,
Швеця В.В., -

розглянувши в касаційній інстанції в порядку письмового провадження справу за позовом Публічного акціонерного товариства (далі - ПАТ) «Державний експортно-імпортний банк України» в особі філії Акціонерного товариства (далі - АТ) «Укрексімбанк» в місті Харкові до Фрунзенського відділу державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції, Комінтернівського відділу державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції про зобов'язання вчинити певні дії та визнання дій неправомірними, за касаційною скаргою ПАТ «Державний експортно-імпортний банк України» в особі філії АТ «Укрексімбанк» в місті Харкові на постанову Харківського окружного адміністративного суду від 8 серпня 2012 року та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 17 жовтня 2012 року, -

встановив:

У червні 2012 року ПАТ «Державний експортно-імпортний банк України» в особі філії АТ «Укрексімбанк» в місті Харкові звернулося в суд з позовом, у якому, з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог, просило: скасувати постанову державного виконавця Фрунзенського відділу державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 27 березня 2012 року № 31191340 в частині накладення арешту на майно, що знаходиться в іпотеці у АТ «Укрексімбанк» згідно іпотечного договору від 17 листопада 2006 року та договору від 2 жовтня 2008 року, посвідчених приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу; скасувати постанову про відкриття виконавчого провадження від 18 вересня 2009 року № 15443189 в частині накладення арешту на майно, що знаходиться в іпотеці у АТ «Укрексімбанк»; зобов'язати Фрунзенський відділ державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції зняти арешт, накладений на зазначене майно, вилучити його з акту опису й арешту майна, а також вилучити запис про накладення арешту; зобов'язати Комінтернівський відділ державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції зняти арешт, накладений на майно, що знаходиться в іпотеці у АТ «Укрексімбанк», та вилучити запис про накладення арешту.

Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 17 липня 2012 року залучено до участі у справі в якості другого відповідача Комінтернівський відділ державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції.

Постановою Харківського окружного адміністративного суду від 8 серпня 2012 року, залишеною без змін ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 17 жовтня 2012 року, у задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі позивач, посилаючись на порушення судами попередніх інстанцій норм матеріального і процесуального права, просить Вищий адміністративний суд України скасувати постанову Харківського окружного адміністративного суду від 8 серпня 2012 року та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 17 жовтня 2012 року і ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог.

Касаційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до частини 1 статті 220 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі і не може досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні, та вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

За змістом частини 2 статті 220 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах касаційної скарги.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що на виконання наказів Господарського суду Харківської області від 22 травня 2009 року № 54/23-09 та від 23 вересня 2011 року № 5023/6397/11 постановами державного виконавця Фрунзенського відділу державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції відкриті виконавчі провадження від 18 вересня 2009 року № 15443189 і від 27 березня 2012 року № 31191340, накладено арешт та оголошено заборону відчуження всього майна боржника - Товариства з обмеженою відповідальністю (далі - ТОВ) «С.К.С.М.».

У постановах про відкриття виконавчих проваджень вказано строк для добровільного виконання виконавчих документів та попереджено боржника, що у разі їх невиконання у наданий строк, вони будуть виконані в примусовому порядку зі стягненням виконавчого збору і витрат, пов'язаних з провадженням виконавчих дій. Проте, ТОВ «С.К.С.М.» у встановлений строк виконавчих документів не виконало.

Як вбачається з матеріалів справи, в порядку виконання виконавчих проваджень державним виконавцем проводились дії по виявленню майна боржника, на яке могло бути звернуто стягнення. У зв'язку з ненадходженням відомостей про майновий стан боржника та відсутністю вільного від застави майна на підставі статті 52 Закону України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року № 606-XIV (далі - Закон № 606-XIV) державним виконавцем прийнято постанови, якими у межах боргу накладено арешт та оголошено заборону відчуження всього майна ТОВ «С.К.С.М.».

Разом з тим, встановлено, що між ПАТ «Державний експортно-імпортний банк України» та ТОВ «С.К.С.М.» 17 листопада 2006 року було укладено Генеральну угоду із додатковими угодами до неї з загальним лімітом заборгованості 22683000 гривень строком користування кредитними коштами до 15 листопада 2009 року. У рамках цієї Генеральної угоди між тими ж сторонами укладені кредитні договори із додатковими угодами до них.

З метою забезпечення виконання кредитних зобов'язань позичальника між позивачем та ТОВ «С.К.С.М.» укладено іпотечний договір від 17 листопада 2006 року № 6806Z290 та договір від 2 жовтня 2008 року № 6806Z290-1 про внесення змін до вказаного іпотечного договору, що посвідчені приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Манерко Л.М.

З отриманих 20 та 21 квітня 2012 року витягів з Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна №№ 35742414 і 35764907 позивачу стало відомо про винесення державним виконавцем постанов про накладення арешту на майно боржника - ТОВ «С.К.С.М», до складу якого, серед іншого, увійшло рухоме та нерухоме майно, що є предметом іпотеки за іпотечним договором.

На час звернення позивача до суду кредитні зобов'язання ТОВ «С.К.С.М.» перед позивачем у повному обсязі не виконані і наявна прострочена заборгованість, а пунктом 10.1 Генеральної угоди передбачено, що остання залишається чинною до дати повного виконання зобов'язань.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції, з висновком якого погодився апеляційний суд, дійшов висновку, що оскаржувані постанови від 18 вересня 2009 року ВП № 15443189 та від 27 березня 2012 року ВП № 31191340 прийняті державним виконавцем у межах Закону № 606-XIV і не порушують прав та законних інтересів позивача.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, визначені Законом № 606-XIV (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).

Згідно частини 1 статті 6 Закону № 606-XIV державний виконавець зобов'язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб.

За правилами частини 1 статті 17 Закону № 606-XIV примусове виконання рішень здійснюється державною виконавчою службою на підставі виконавчих документів, визначених цим Законом, до яких відповідно до пункту 1 частини 2 вказаної статті відносяться виконавчі листи, що видаються судами, і накази господарських судів.

Частиною 1 статті 25 Закону № 606-XIV визначено, що державний виконавець зобов'язаний прийняти до виконання виконавчий документ і відкрити виконавче провадження, якщо не закінчився строк пред'явлення такого документа до виконання, він відповідає вимогам, передбаченим цим Законом, і пред'явлений до виконання до відповідного органу державної виконавчої служби. За заявою стягувача державний виконавець одночасно з винесенням постанови про відкриття виконавчого провадження може накласти арешт на майно та кошти боржника, про що виноситься відповідна постанова (абзац 2 частини 2 статті 25 Закону № 606-XIV).

Відповідно до частин 1, 2 статті 52 Закону № 606-XIV звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні та примусовій реалізації. Стягнення за виконавчими документами звертається в першу чергу на кошти боржника в гривнях та іноземній валюті, інші цінності, в тому числі кошти на рахунках та вкладах боржника у банках та інших фінансових установах, на рахунки в цінних паперах у депозитаріях цінних паперів.

Частинами 1, 3-4, 6 статті 54 Закону № 606-XIV передбачено, що звернення стягнення на заставлене майно в порядку примусового виконання допускається за виконавчими документами для задоволення вимог стягувача-заставодержателя. Для задоволення вимог стягувачів, які не є заставодержателями, стягнення на заставлене майно боржника може бути звернено у разі: виникнення права застави після винесення судом рішення про стягнення з боржника коштів; якщо вартість предмета застави перевищує розмір заборгованості боржника заставодержателю. Про звернення стягнення на заставлене майно для задоволення вимог стягувачів, які не є заставодержателями, державний виконавець повідомляє заставодержателю не пізніше наступного дня після накладення арешту на майно або якщо йому стало відомо, що арештоване майно боржника перебуває в заставі, та роз'яснює заставодержателю право на звернення до суду з позовом про зняття арешту із заставленого майна. За рахунок коштів, що надійшли від реалізації заставленого майна, здійснюються утримання, передбачені статтею 43 цього Закону, після чого кошти використовуються для задоволення вимог заставодержателя. У разі якщо заставодержатель не є стягувачем у виконавчому провадженні, йому виплачуються кошти після належного підтвердження права на заставлене майно. У разі задоволення в повному обсязі вимог заставодержателя залишок коштів використовується для задоволення вимог інших стягувачів у порядку, встановленому цим Законом.

У відповідності до частини 1 статті 57 Закону № 606-XIV арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення.

За змістом статтей 12, 14 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» від 18 листопада 2003 року № 1255-IV на підставі черговості (виникнення) реєстрації обтяжень встановлюється їх пріоритет, внаслідок чого обтяжувач з вищим пріоритетом має переважне право на звернення стягнення на предмет обтяження.

Згідно статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Встановивши, що позивач є обтяжувачем з вищим пріоритетом, оскільки право застави на майно ТОВ «С.К.С.М» виникло у нього ще у 2006 році, і він не був позбавлений цього статусу, а накладення арешту на майно боржника та оголошення заборони на його відчуження - це процесуальна дія державного виконавця, яка вчиняється, як гарантований засіб, для забезпечення виконання рішення суду, суди попередніх інстанцій дійшли висновку, що доводи позивача про порушення відповідачами його прав та інтересів, в якості заставодержателя, на даному етапі примусового виконання є необґрунтованими та безпідставними.

З огляду на зазначені норми права та встановлені обставини колегія суддів погоджується з висновками судів попередніх інстанцій про відсутність підстав для задоволення позовних вимог, оскільки державний виконавець діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією і законами України.

Згідно частини 1 статті 224 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що касаційну скаргу слід залишити без задоволення, оскільки рішення судів першої та апеляційної інстанцій ухвалені з додержанням норм матеріального і процесуального права, а доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують.

Керуючись статтями 220, 222, 223, 224, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

у х в а л и в :

Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Державний експортно-імпортний банк України» в особі філії Акціонерного товариства «Укрексімбанк» в місті Харкові - залишити без задоволення.

Постанову Харківського окружного адміністративного суду від 8 серпня 2012 року та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 17 жовтня 2012 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Державний експортно-імпортний банк України» в особі філії Акціонерного товариства «Укрексімбанк» в місті Харкові до Фрунзенського відділу державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції, Комінтернівського відділу державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції про зобов'язання вчинити певні дії та визнання дій неправомірними - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі, і може бути переглянута Верховним Судом України з підстав, у строк та у порядку, визначеними статтями 237-2391 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий: Штульман І.В.

Судді: Рецебуринський Ю.Й.

Швець В.В.