Справа № 686/23937/15-а
Суддя: Демінська А. А.
Дата ухвалення: 2016-02-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 лютого 2016 року

Хмельницький міськрайонний суд в складі:

головуючої судді Демінської А.А.,

з участю секретаря судового засідання Боднар А.П.,

представника позивача Пархоменко О.Ю.,

представника відповідача Роюк В.Ю.,

представників третіх осіб Орлова О.М., Блідної В.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду у м. Хмельницький адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області (треті особи: Держава Україна в особі Державної казначейської служби України, Хмельницький обласний військовий комісаріат) про зобов`язання вчинити дії, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач в листопаді 2015 року звернувся до суду з вище вказаним позовом, в якому вказує, що 13.11.1992 року йому було призначено пенсію Хмельницьким ОВК, після чого 16.12.1993 року він переїхав жити на постійне місце до Ізраїлю, після чого виплату пенсії було припинено. 8.07.2015 року його представники звернулись до відповідача з заявою поновлення раніше призначеної пенсії, однак 24.07.2015 року їм було відмовлено з причини проживання позивача не в Хмельницькому, а в Державі Ізраїль, а також оскільки заява має бути подана особисто, а також оскільки архівна пенсійна справа позивача до відповідача ІНФОРМАЦІЯ_1 не передавалась. Вважає такі дії відповідача незаконними. Просить зобов`язати відповідача поновити і виплачувати пенсію позивача з 1997 року та відшкодувати позивачу понесені судові витрати.

Ухвалою суду від 12 лютого 2016 року позовну заяву в частині позовних вимог за період з 1997 року по 11.05.2015 року включно залишено без розгляду.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала і просить задовольнити в повному обсязі з мотивів, викладених в позовній заяві.

Представник відповідача проти позову заперечила і просить в його задоволенні відмовити, пояснивши, що позивач отримував пенсію не з Пенсійного фонду, а з Хмельницького ОВК, звідки матеріали пенсійної справи на позивача відповідачеві не надходили. Відповідач не призначав пенсію позивачу, тому не має підстав її відновлювати. Рішення КСУ, на яке посилається позивач, на нього не поширюється, оскільки він виїхав раніше, ніж відповідне пенсійне законодавство набуло чинності. Лист відповідача позивачу про відмову розглядати його заяву фактично був відмовою відповідача в поновленні пенсії.

Представник Державної казначейської служби України в судовому засіданні проти позову заперечив, посилаючись на те, що Державною казначейською службою України прав позивача не порушено.

Представник третьої особи Хмельницького ОВК в судовому засіданні пояснила, що пенсійна справа позивача відповідачу дійсно не передавалась, оскільки зберігалась в архіві і запиту відповідача про її надання не надходило, хоча в разі наявності такого запиту вона могла бути безперешкодно надана.

Заслухавши учасників процесу, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов слід задовольнити частково з наступних мотивів.

Судом встановлено, що позивачу (на той час ОСОБА_2 , який з 20.04.1994 року змінив прізвище на « ОСОБА_3 ») ІНФОРМАЦІЯ_1 з 13.11.1992 р. була призначена пенсія за вислугу років. За період з 1.12.1993 р. по 31.05.1994 р. проведено виплату пенсії за шість місяців, а з 1.07.1994 року виплату пенсії припинено по причині виїзду позивача на постійне місце проживання в Державу Ізраїль. Зазначені обставини підтверджуються особовою справою позивача № ХС 37026, наданою Хмельницьким ОВК та оглянутою в судовому засіданні, а також посвідченням позивача серії НОМЕР_1 , копія котрого наявна у справі.

8.07.2015 року позивач через своїх представників звернувся до відповідача з заявою про поновлення пенсії в Україні, що підтверджується заявою від 8.07.2015 року б/н, документами на підтвердження повноважень на представництво інтересів позивача, описом вкладення, фіскальним чеком та рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення, копії котрих наявні у справі, однак поновлення не здійснено, про що відповідач довів до відома позивача листом від 24.07.2015 року за вих. № 6534/03. Як уточнено представником відповідача в судовому засіданні, цим листом відповідач відмовив позивачу в поновленні пенсії.

В якості мотивів відмови зазначено, що архівна пенсійна справа відповідачеві не передавалась, тому визначити право на відновлення виплати пенсії немає можливості. Крім того, вказано на необхідність особистого подання заяви про поновлення раніше призначеної пенсії. Щодо останнього представник відповідача в судовому засіданні уточнила, що заява могла б бути подана і поштою, однак саме від імені позивача і нотаріально засвідчена, а також що заява мала б містити вимогу не про відновлення, а про призначення пенсії.

Однак відмову відповідача із вище викладених підстав суд вважає необґрунтованою та безпідставною з огляду на наступне.

Згідно зі ст. 51 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», під час перебування за кордоном пенсія виплачується в тому разі, якщо це передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України.

Рішенням Конституційного Суду України № 25-рп/2009 від 7 жовтня 2009 року положення пункту 2 частини першої статті 49 та другого речення статті 51Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» щодо припинення виплати пенсії пенсіонерам на час постійного проживання за кордоном у разі, якщо Україна не уклала з відповідною державою міжнародних договорів з питань пенсійного забезпечення і якщо згода не обов`язковість такого міжнародного договору не надана Верховною Радою України, було визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними).

Отже, з 7.10.2009 року порядок виплати пенсії громадянам, які виїхали на постійне місце проживання за кордон, регулюється нормами Закону України «Про загальнообов`язкове пенсійне страхування» з урахуванням рішення Конституційного Суду України щодо неконституційності вище вказаних положень Закону України «Про загальнообов`язкове пенсійне страхування».

Згідно з ч. 2 ст. 152 Конституції України закони, інші правові акти або їх окремі положення, що визнанні неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність.

Таким чином, з 7 жовтня 2009 року відсутні норми, які унеможливлюють виплату пенсії позивачу. Проживаючи в Державі Ізраїль, позивач як громадянин України має такі ж самі конституційні права, як і інші громадяни цієї держави, оскільки Конституція України та пенсійне законодавство України не допускають обмеження права на соціальний захист, зокрема права на отримання пенсії за ознакою місця проживання.

Заперечення відповідача щодо того, що ним не призначалась пенсія позивачу, відтак відсутні підстави для її поновлення саме відповідачем, спростовуються тим, що відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 2.11.2006 року № 1522 «Про передачу органам Пенсійного фонду України функцій з призначення та виплати пенсій деяким категоріям громадян», з 1.01.2007 року функції з призначення та виплати пенсії військовослужбовцям покладено на органи Пенсійного фонду України. Із зазначеного випливає, що звернутись до органу, яким пенсія призначалась, - ІНФОРМАЦІЯ_2 - з заявою про поновлення її виплати позивач вже не має можливості, так як ІНФОРМАЦІЯ_2 на час звернення з заявою повноваженнями з виплати пенсії наділений вже не був, тоді як саме до відповідача перейшли повноваження із виплати пенсії відповідній категорії пенсіонерів (особам, звільненим з військової служби).

Заперечення відповідача щодо непередання йому архівної пенсійної справи позивача не береться судом до уваги в якості обґрунтування відмови в поновленні виплати пенсії, оскільки в силу підп. 2 п. 6 Положення про головні управління Пенсійного фонду України в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, затвердженого Постановою правління Пенсійного фонду України від 22.12.2014 року № 28-2 (в редакції станом на дату виникнення спірних правовідносин), Головне управління Фонду має право, зокрема, отримувати безоплатно в установленому законодавством порядку від державних органів та органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій усіх форм власності і від фізичних осіб підприємців відомості про нарахування, обчислення і сплату страхових внесків, а також інші відомості, необхідні для здійснення покладених на головне управління Фонду завдань. При цьому самостійно відповідач не ініціював перед ХОВК питання щодо передачі відповідної архівної пенсійної справи.
Заперечення відповідача щодо необхідності особистого звернення за відновленням пенсії суд не бере до уваги, оскільки зазначена вимога, викладена в абз. 2 п. 4 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 30.01.2007 року № 3-1, не відображена в законі, на виконання котрого вказаний Порядок прийнято, тоді як підзаконний нормативно-правовий акт не може обмежувати права громадян, визначені законом, адже закон має вищу юридичну силу.

Так, згідно ч. 1 ст. 48 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», заява про призначення пенсії згідно з цим Законом подається до територіального органу Пенсійного фонду України або до уповноваженого ним органу чи уповноваженій особі в порядку, встановленому правлінням Пенсійного фонду України за погодженням із центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, іншими заінтересованими центральними органами виконавчої влади та Службою зовнішньої розвідки. При цьому днем звернення за призначенням пенсії є день подання до відповідного органу Пенсійного фонду України письмової заяви про призначення пенсії з усіма необхідними для вирішення цього питання документами, а в разі пересилання заяви і документів поштою - дата їх відправлення.
За таких обставин позов слід задовольнити частково, а саме визначивши початковою датою поновлення виплати пенсії дату звернення з відповідною заявою 8.07.2015 року. Більш ранньої дати звернення до відповідача з заявою про призначення пенсії позивачем не доведено і в матеріалах справи докази таких звернень відсутні.

Одночасно суд вважає за необхідне на підставі ч. 2 ст. 11 КАС України вийти за межі заявлених позовних вимог, так як це забезпечуватиме повний захист прав позивача, а саме не лише зобов`язати відповідача до вчинення дій, а й визнати протиправними дії відповідача щодо відмови позивачу у поновленні виплати пенсії.

Оскільки позов в частині початкової дати поновлення пенсії задоволено частково, судові витрати у справі підлягають присудженню пропорційно до задоволених позовних вимог, тобто в сумі 243,60 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 5, 7 15, 69 71, 86, 158 163 КАС України, ст. 152 Конституції України, Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», Законом України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», Рішенням Конституційного Суду України № 25-рп/2009 від 7 жовтня 2009 року, суд -

ПОСТАНОВИВ :

Позов задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Головного Управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області щодо відмови ОСОБА_1 у поновленні виплати пенсії.

Зобов`язати Головне Управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області поновити ОСОБА_1 виплату пенсії з 8.07.2015 р.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з Головного Управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області за рахунок його бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі 243,60 грн.

Апеляційна скарга на постанову суду може бути подана протягом десяти днів з дня отримання копії постанови до Вінницького апеляційного адміністративного суду через Хмельницький міськрайонний суд.

Суддя: