Справа № 822/6/16
Суддя: Блонський В.К.
Дата ухвалення: 2016-02-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 822/6/16
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 лютого 2016 року м. Хмельницький

Хмельницький окружний адміністративний суд

в складі:головуючого-суддіБлонського В.К.
при секретаріВарченко В.В.
за участі: представника позивача представника відповідачаОСОБА_3 Гринишина І.П.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду адміністративну справу за позовом ОСОБА_5 м. Старокостянтинів Хмельницької області до Управління МВС України в Хмельницькій області про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, поновлення на посаді і відшкодування моральної шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулася в суд з позовом до відповідача в якому просить визнати незаконним та скасувати наказ № 310 від 6.11.2015 року про звільнення ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1, старшого інспектора-криміналіста слідчого відділення Ізяславського районного відділення УМВС в Хмельницькій області з органів внутрішніх справ; поновити ОСОБА_5 на посаді яку займала позивач до її звільнення; зобов'язати УМВС України в Хмельницькій області відшкодувати позивачу моральну шкоду в розмірі 2 тисячі гривень.

Свій позов позивач мотивує тим, що 06.11.2015 року відповідач прийняв наказ № 310 о/с від 06.11.2015 року про її звільнення з органів МВС за пунктом 64 «г», (через скорочення штатів), згідно з пунктами 10 та 11 розділу XI Закону України «Про Національну поліцію» та відповідно до Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ з 06 листопада 2015 року у запас Збройних Сил, з посади старшого інспектора-криміналіста слідчого відділення Ізяславського районного відділу УМВС.

Наказ про звільнення є незаконним, враховуючи наступне.

Під час звільнення позивач перебувала у відпустці по догляду за малолітньою дитиною, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Позивача з наказом про звільнення не ознайомили, не повідомили про майбутнє звільнення, не виплатили компенсації та вихідну допомогу.

Відповідно до частини 3 статті 184 КЗпП України звільнення жінок які мають дітей віком до трьох років з ініціативи власника або уповноваженого ним органу не допускається, крім випадків повної ліквідації установи, коли допускається звільнення з обов'язковим працевлаштуванням.

Згідно з частиною 4 статті 2 Закону України «Про відпустки» право на відпустки забезпечується гарантованим наданням відпустки визначеної тривалості із збереженням на її період місця роботи (посади), заробітної плати (допомоги) у випадках, передбачених цим Законом.

В зв'язку з тим, що на період відпустки для догляду за дитиною до досягнення нею трьох років за працівником зберігається місце роботи (посада), відповідач незаконно звільнив позивача з органів ОВС і за правилами статті 235 КЗпП України зобов'язаний поновити на попередній роботі.

Незаконне звільнення призвело до моральних страждань позивача, тому вона просить відшкодувати їй моральну шкоду.

Враховуючи наведене позов підлягає задоволенню.

В судовому засіданні за згодою представника позивача проведено заміну неналежного відповідача-Головного управління Національної поліції в Хмельницькій області на належного відповідача-управління МВС України в Хмельницькій області та уточнено позовні вимоги, оскільки позивач звільнена з органів МВС України в Хмельницькій області, службу в органах Головного управління Національної поліції в Хмельницькій області не проходила.

Позивач, представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримали повністю, пояснивши суду, що 06.11.2015 року відповідач прийняв наказ № 310 о/с від 06.11.2015 року про її звільнення з органів МВС за пунктом 64 «г», (через скорочення штатів), згідно з пунктами 10 та 11 розділу XI Закону України «Про Національну поліцію» та відповідно до Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ з 06 листопада 2015 року у запас Збройних Сил, з посади старшого інспектора-криміналіста слідчого відділення Ізяславського районного відділу УМВС.

Наказ про звільнення є незаконним, враховуючи наступне.

Під час звільнення позивач перебувала у відпустці по догляду за малолітньою дитиною, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Позивача з наказом про звільнення не ознайомили, не повідомили про майбутнє звільнення, не виплатили компенсації та вихідну допомогу.

Відповідно до частини 3 статті 184 КЗпП України звільнення жінок які мають дітей віком до трьох років з ініціативи власника або уповноваженого ним органу не допускається, крім випадків повної ліквідації установи, коли допускається звільнення з обов'язковим працевлаштуванням.

Згідно з частиною 4 статті 2 Закону України «Про відпустки» право на відпустки забезпечується гарантованим наданням відпустки визначеної тривалості із збереженням на її період місця роботи (посади), заробітної плати (допомоги) у випадках, передбачених цим Законом.

В зв'язку з тим, що на період відпустки для догляду за дитиною до досягнення нею трьох років за працівником зберігається місце роботи (посада), відповідач незаконно звільнив позивача з органів ОВС і за правилами статті 235 КЗпП України зобов'язаний поновити на попередній роботі.

Незаконне звільнення призвело до моральних страждань позивача, тому вона просить відшкодувати їй моральну шкоду.

Враховуючи наведене позов підлягає задоволенню.

Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнав повністю, пояснивши суду, що наказ про звільнення відповідача відповідає вимогам Закону України «Про Національну поліцію», Положенню про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ.

При вирішенні спірних правовідносин необхідно застосовувати норми спеціального законодавства, а не норми КЗпП України.

За таких обставин у задоволенні позову необхідно відмовити.

Суд, заслухавши пояснення позивача, представника позивача, представника відповідача, свідків, дослідивши матеріали справи вважає, що позов підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Позивач, починаючи з 01.09.2009 року згідно наказу № 56 проходить службу в органах внутрішніх справ України.

Наказом управління МВС України в Хмельницькій області № 263 о/с від 22.10.2015 року «По особовому складу» лейтенант міліції ОСОБА_5 призначена на посаду старшого інспектора-криміналіста слідчого відділення Ізяславського районного відділу управління МВС України в Хмельницькій області, та звільнена з посади експерта сектору № 1 відділу техніко-криміналістичного забезпечення органів внутрішніх справ науково-дослідного експертно-криміналістичного центру при УМВС з 22 жовтня 2015 року в зв'язку з оргштатними змінами.

На підставі наказу управління МВС України в Хмельницькій області № 261 о/с від 19.10.2015 року «По особовому складу», відповідно до статті 18 Закону України «Про відпустки» наказано надати відпустку по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку лейтенанту міліції ОСОБА_5, експерту сектору № 1 відділу техніко-криміналістичного забезпечення органів внутрішніх справ науково-дослідного експертно-криміналістичного центру при УМВС, з 03 вересня 2015 року по 24 червня 2018 року.

Таким чином, станом на дату судового розгляду цієї адміністративної справи, позивач-лейтенант міліції ОСОБА_5 проходить службу в органах внутрішніх справ на посаді старшого інспектора-криміналіста слідчого відділення Ізяславського районного відділу управління МВС України в Хмельницькій області, та перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, починаючи з 03 вересня 2015 року.

Пунктом 5 розділу XI «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про Національну поліцію» № 580-VIII від 02.07.2015 року визнано таким, що втратив чинність Закон України «Про міліцію».

Згідно пунктів 8, 9, 10, 11 розділу XI «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про Національну поліцію» з дня опублікування цього Закону всі працівники міліції (особи рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ), а також інші працівники Міністерства внутрішніх справ України, його територіальних органів, закладів та установ вважаються такими, що попереджені у визначеному порядку про можливе майбутнє звільнення через скорочення штатів.

Працівники міліції, які виявили бажання проходити службу в поліції, за умови відповідності вимогам до поліцейських, визначеним цим Законом, упродовж трьох місяців з дня опублікування цього Закону можуть бути прийняті на службу до поліції шляхом видання наказів про призначення за їх згодою чи проходження конкурсу на посади, що заміщуються поліцейськими, у будь-якому органі (закладі, установі) поліції.

Посади, що пропонуються особам, зазначеним у цьому пункті, можуть бути рівнозначними, вищими або нижчими щодо посад, які ці особи обіймали під час проходження служби в міліції.

Працівники міліції, які відмовилися від проходження служби в поліції та/або не прийняті на службу до поліції в тримісячний термін з моменту попередження про наступне вивільнення, звільняються зі служби в органах внутрішніх справ через скорочення штатів.

Указані в цьому пункті особи можуть бути звільнені зі служби в органах внутрішніх справ до настання зазначеного в цьому пункті терміну на підставах, визначених Положенням про проходження служби рядовим та начальницьким складом органів внутрішніх справ.

Перебування працівників міліції на лікарняному чи у відпустці не є перешкодою для їх звільнення зі служби в органах внутрішніх справ відповідно до «Прикінцевих та перехідних положень» цього Закону.

Наказом управління МВС України в Хмельницькій області № 310 о/с від 06.11.2015 року «По особовому складу» згідно з пунктами 10 та 11 розділу XI Закону України «Про Національну поліцію» та відповідно до Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ наказано звільнити з 06 листопада 2015 року у запас Збройних Сил за пунктом 64 «г» (через скорочення штатів) лейтенанта міліції ОСОБА_5, старшого інспектора-криміналіста слідчого відділення Ізяславського районного відділу управління МВС України в Хмельницькій області з 06 листопада 2015 року.

Відповідно до частини 1 статті 18 Закону України «Про міліцію» № 565-XII від 20.12.1990 року (втратив чинність з 07.11.2015 року згідно із Законом України «Про Національну поліцію» N 580-VIII від 2 липня 2015 року), порядок та умови проходження служби в міліції регламентуються Положенням про проходження служби особовим складом органів внутрішніх справ, затверджуваним Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України № 114 від 29.07.1991 року, затверджено «Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ».

Згідно частини 1 Положення № 114 від 29.07.1991 року, воно визначає порядок проходження служби особами рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, їх права і обов'язки.

До рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ належать особи, які перебувають у кадрах Міністерства внутрішніх справ і яким присвоєно спеціальні звання, встановлені законодавством.

Оскільки позивачу-ОСОБА_5 присвоєно спеціальне звання лейтенант міліції і на дату звільнення вона перебувала у кадрах Міністерства внутрішніх справ, тобто проходила службу в органах внутрішніх справ на посаді старшого інспектора-криміналіста слідчого відділення Ізяславського районного відділу управління МВС України в Хмельницькій області, тому позивач належить до начальницького складу органів внутрішніх справ і порядок проходження нею служби, її права і обов'язки визначені «Положенням про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ».

Відповідно до підпункту а) пункту 62, підпункту з) пункту 63 Положення № 114 від 29.07.1991 року звільнення осіб рядового і начальницького складу зі служби провадиться у запас Збройних Сил (з постановкою на військовий облік), якщо звільнені особи не досягли граничного віку, встановленого Законом України «Про військовий обов'язок і військову службу» для перебування в запасі осіб, які мають військові звання і за станом здоров'я придатні до військової служби.

Особи рядового і молодшого начальницького складу звільняються зі служби в запас (з постановкою на військовий облік) через скорочення штатів-при відсутності можливості подальшого використання на службі.

Із пояснень свідка ОСОБА_7, судом встановлено, що у сформованому Ізяславському відділені поліції Славутського відділу головного управління Національної поліції України в Хмельницькій області утворена посада, аналогічна посаді з якої позивач була звільнена через скорочення штатів і вказана посада є вакантною, в зв'язку з чим суд вважає, що при звільнені позивача відповідач зобов'язаний був вирішити питання про можливість подальшого її використання на службі.

Частиною 2 статті 161 КАС України визначено, що при виборі і застосуванні правової норми до спірних правовідносин суд враховує висновки Верховного Суду України, викладені у постановах, прийнятих за результатами розгляду заяв про перегляд судового рішення з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 237 цього Кодексу.

Суд має право відступити від правової позиції, викладеної у висновках Верховного Суду України, з одночасним наведенням відповідних мотивів.

Верховний Суд України в своїх рішеннях неодноразово висловлював свою позицію, що при вирішенні адміністративних спорів у справах пов'язаних із проходженням служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ за загальним правилом пріоритетними є норми спеціального законодавства, а трудове законодавство підлягає застосуванню у випадках, якщо нормами спеціального законодавства не врегульовано спірні правовідносини або коли про це йдеться у спеціальному законі.

Закон України «Про Національну поліцію» опублікований в газеті «Голос України» № 141-142 06.08.2015 року, тобто з цієї дати позивач вважається такою, що попереджена у визначеному порядку про можливе майбутнє звільнення через скорочення штатів.

Пунктом 11 розділу XI «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про Національну поліцію» передбачено звільнення зі служби в органах внутрішніх справ через скорочення штатів працівників міліції, які відмовилися від проходження служби в поліції та/або не прийняті на службу до поліції в тримісячний термін з моменту попередження про наступне вивільнення, як це визначено пунктами 9, 10 цього Закону.

Із пояснень позивача, представника позивача, свідків ОСОБА_8, ОСОБА_9, судом встановлено, що позивач мала намір продовжити проходження служби в поліції оскільки написала відповідний рапорт, який був переданий в кадрове управління відповідача безпосередньо свідком ОСОБА_8

Суд вважає, що в заперечення таких пояснень позивача, її представника та свідків, представником відповідача не надано належних доказів, які б вказували на те, що позивач відмовилася від подальшого проходження служби в органах Національної поліції України.

Сам факт звернення позивача із вказаним позовом до суду свідчить про її намір продовжити службу в органах Національної поліції України, попередньо оновившись на посаді яку вона займала в органах внутрішніх справ.

Суд при вирішенні спору не бере до уваги пояснення представника відповідача, свідка ОСОБА_7, в частині заперечення позовних вимог відносно того, що позивачу пропонувалося подати відповідний рапорт для проходження служби в поліції, але вона відмовилася від проходження служби в поліції без пояснення будь-яких причин, що об'єктивно підтверджується актом від 06.11.2015 року за № 7/1004, складеним посадовими особами Ізяславського районного відділу управління МВС України в Хмельницькій області, тому що такі пояснення заперечуються позивачем. Із пояснень позивача наданих суду в попередніх судових засіданнях встановлено, що вона не відмовлялася від проходження служби в органах Національної поліції України, але об'єктивно не мала можливості подати рапорт безпосередньо до Ізяславського районного відділу управління МВС України в Хмельницькій області в зв'язку з необхідністю догляду за малолітньою дитиною.

Відповідно до пункту 4) частини 1 статті 36 КЗпП України підставами припинення трудового договору є розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу (статті 40, 41).

Згідно пункту 1 частини 1, частин 2, 3 статті 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Не допускається звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу в період його тимчасової непрацездатності (крім звільнення за пунктом 5 цієї статті), а також у період перебування працівника у відпустці. Це правило не поширюється на випадок повної ліквідації підприємства, установи, організації.

Дослідження змісту статтей 36, 40 КЗпП України та пунктів 8, 9, 10, 11 розділу XI «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про Національну поліцію» і їх співставлення дає суду право на висновок про те, що норми вказаних пунктів Закону України «Про Національну поліцію» фактично співпадають з нормами статтей 36, 40 КЗпП України за змістом правового регулювання звільнення рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ у разі ліквідації органів внутрішніх справ.

Разом з тим статтею 184 КЗпП України окремо встановлені гарантії при прийнятті на роботу і заборона звільнення вагітних жінок і жінок, які мають дітей.

Так згідно частини 3 статті 184 КЗпП України звільнення вагітних жінок і жінок, які мають дітей віком до трьох років з ініціативи власника або уповноваженого ним органу не допускається, крім випадків повної ліквідації підприємства, установи, організації, коли допускається звільнення з обов'язковим працевлаштуванням.

Суд вважає, що в частині встановлення гарантій про заборону звільнення жінок, які мають дітей віком до трьох років з ініціативи власника або уповноваженого ним органу, Законом України «Про Національну поліцію» як спеціальним законодавством не врегульовані такі спірні правовідносини, тому суд зобов'язаний при вирішенні даного спору застосувати норми частини 3 статті 184 КЗпП України.

Відповідно до частини 9 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.1992 року «Про практику розгляду судами трудових спорів» не може бути визнано, що власник або уповноважений ним орган виконав обов'язок по працевлаштуванню, якщо працівниці не була надана на тому ж або на іншому підприємстві (в установі, організації) інша робота або запропонована робота, від якої вона відмовилась з поважних причин (наприклад, за станом здоров'я).

Державні гарантії права на відпустки, визначення умов, тривалість і порядок надання їх працівникам для відновлення працездатності, зміцнення здоров'я, а також для виховання дітей, задоволення власних життєво важливих потреб та інтересів, всебічного розвитку особи, встановлені Законом України «Про відпустки» № 504/96-ВР від 15.11.1996 року.

Згідно частин 1, 3 статті 2 цього Закону право на відпустки мають громадяни України, які перебувають у трудових відносинах з підприємствами, установами, організаціями незалежно від форм власності, виду діяльності та галузевої належності, а також працюють за трудовим договором у фізичної особи.

Право на відпустки забезпечується гарантованим наданням відпустки визначеної тривалості із збереженням на її період місця роботи (посади), заробітної плати (допомоги) у випадках, передбачених цим Законом.

Вказаною нормою Закону України «Про відпустки» держава гарантує позивачу збереження за нею на період її відпустки по догляду за дитиною до трьох років посади на якій вона проходила службу в органах внутрішніх справ до початку відпустки та грошового забезпечення, передбаченого спеціальним законодавством.

В зв'язку з тим, що позивач звільнена з посади старшого інспектора-криміналіста слідчого відділення Ізяславського районного відділу управління МВС України в Хмельницькій області з 06 листопада 2015 року через скорочення штатів в період її перебування у відпустці по догляду за дитиною до трьох років і відповідачем-управлінням МВС України в Хмельницькій області при прийнятті наказу про звільнення не проведено обов'язкове працевлаштування позивача та не надано достатніх доказів того, що позивач відмовилася від обов'язкового працевлаштування з поважних причин, суд за таких обставин приходить до висновку, що наказ управління МВС України в Хмельницькій області № 310 о/с від 06.11.2015 року «По особовому складу», яким згідно з пунктами 10 та 11 розділу XI Закону України «Про Національну поліцію» та відповідно до Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ наказано звільнити з 06 листопада 2015 року у запас Збройних Сил за пунктом 64 «г» (через скорочення штатів) лейтенанта міліції ОСОБА_5, старшого інспектора-криміналіста слідчого відділення Ізяславського районного відділу управління МВС України в Хмельницькій області з 06 листопада 2015 року, є таким, що суперечить нормам чинного законодавства яке регулює правовідносини проходження служби особовим складом органів внутрішніх справ та порушує державні гарантії надані позивачу у період її перебування у такій відпустці.

Таким чином, враховуючи встановлені по справі обставини суд вважає, що наказ управління МВС України в Хмельницькій області № 310 о/с від 06.11.2015 року «По особовому складу» необхідно визнати протиправним та скасувати, а позивача поновити на посаді яку вона займала на дату свого звільнення, оскільки органи внутрішніх справ ще не ліквідовані в установленому чинним законодавством порядку і знаходяться в стадії ліквідації. Скасування штатів та скорочення усіх посад відповідним наказом МВС України зокрема в Ізяславському районному відділі управління МВС України в Хмельницькій області не може бути перешкодою для поновлення прав позивача за встановлених обставин.

Що стосується позовної вимоги позивача в якій вона просить відшкодувати їй моральну шкоду в розмірі 2 тисячі гривень то суд вважає, що в цій частині позову необхідно відмовити, враховуючи наступне.

В зв'язку з тим, що позивач не надала жодних доказів наявних об'єктивних наслідків від отриманих нею моральних страждань внаслідок протиправного звільнення, які вона зазначає як підстави для відшкодування моральної шкоди, суд вважає, що прийняття рішення про скасування незаконного наказу про її звільнення та поновлення на службі в органах внутрішніх справ є фактичним відшкодуванням моральної шкоди позивачу.

Відповідно до частини 1 статті 94 КАС України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Позивач просить стягнути на її користь понесені нею витрати на правову допомогу в розмірі 2000 грн.

Суд вважає, що у стягненні витрат пов'язаних з розглядом справи на користь позивача необхідно відмовити, оскільки позивач не надала жодного документу в підтвердження таких витрат крім договору про правову допомогу, а саме: квитанцію про оплату витрат на правову допомогу, та акту виконаних робіт.

Аналізуючи викладене, оцінюючи все в сукупності суд приходить до висновку, що позов обґрунтований і доведений в судовому засіданні дослідженими доказами частково, тому його необхідно задовольнити частково.

На підставі наведеного, керуючись ст. 18 Закону України «Про міліцію», пунктами 8, 9, 10, 11 розділу XI «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про Національну поліцію», ст.ст. 9, 11, 86, 94, 159 - 163, 167 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Позов задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати наказ Управління МВС України в Хмельницькій області № 310 о/с від 06.11.2015 року про звільнення ОСОБА_5 з посади старшого інспектора - криміналіста слідчого відділення Ізяславського районного відділу Управління МВС у Хмельницькій області.

Поновити ОСОБА_5 на посаді старшого інспектора - криміналіста слідчого відділення Ізяславського районного відділу Управління МВС у Хмельницькій області.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Постанова в частині поновлення ОСОБА_5 на посаді старшого інспектора - криміналіста слідчого відділення Ізяславського районного відділу Управління МВС у Хмельницькій області підлягає негайному виконанню.

В повному обсязі постанова суду буде виготовлена 29.02.2016 року.

Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 КАС України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Постанова набирає законної сили в порядку статті 254 КАС України.

Повний текст постанови виготовлено 29 лютого 2016 року

Суддя/підпис/В.К. Блонський
"Згідно з оригіналом" Суддя