Справа № 826/18279/14
Суддя: Петрик І.Й.
Дата ухвалення: 2016-02-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Суддя-доповідач: Петрик І.Й.
ПОСТАНОВА

Іменем України

29 лютого 2016 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді: Петрика І.Й.
Суддів:Вівдиченко Т.Р.
Собківа Я.М.,
При секретарі:Шевчук К.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за апеляційною скаргою «Багатогалузевого об'єднання Інтербуд» Української Спілки ветеранів Афганістану на постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 16 грудня 2015 року у справі за адміністративним позовом «Багатогалузевого об'єднання Інтербуд» Української Спілки ветеранів Афганістану до Відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України про скасування постанов, -

В С Т А Н О В И В:

«Багатогалузеве об'єднання Інтербуд» Української Спілки ветеранів Афганістану пред'явило позов до Відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України про визнання протиправною і скасування постанов від 31 жовтня 2014 року ВП №33940218 про стягнення виконавчого збору та постанови від 31 жовтня 2014 ВП №33940218 про повернення виконавчого документа стягувачу (з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог від 09.12.2014 № 32).

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 02.02.2015 року, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 24.03.2015 року відмовлено в задоволенні позову.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 29.09.2015 року вищевказані судові рішення скасовані, а справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 16 грудня 2015 року позовні вимоги задоволено в частині скасування постанови від 31 жовтня 2014 ВП №33940218 про повернення виконавчого документа стягувачу. В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з постановою суду першої інстанції позивач та Департамент державної виконавчої служби Міністерства юстиції України звернулись з апеляційними скаргами, в яких: позивач просить скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нове рішення яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі; відповідач просить відмовити позивачу у задоволенні позову повністю. В обґрунтування апеляційних скарг апелянти вказують, що судом першої інстанції неповно з'ясовано обставини, що мають значення для справи, судове рішення прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 29 лютого 2016 року апеляційну скаргу Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України повернуто апелянту у зв'язку із неусуненням недоліків апеляційної скарги, визначених в ухвалі Київського апеляційного адміністративного суду від 11 лютого 2016 року.

Відповідно до ч.1 ст. 195 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та доводи скарги позивача, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а постанова суду - скасуванню в частині з ухваленням нового рішення у справі з таких підстав.

Згідно із п. 3 ч. 1 ст. 198, 202 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції суд апеляційної інстанції скасовує її та ухвалює нове рішення, якщо визнає, що судом першої інстанції порушено норми матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Як вбачається із матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, 15.08.2012 відповідачем відкрите виконавче провадження ВП№33940218 з примусового виконання виконавчого напису приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Заєць І.О. від 11 березня 2011 року №1104.

У відповідності до вказаного виконавчого документа було запропоновано звернути стягнення на предмет іпотеки - нерухоме майно «БО Інтербуд» УСВА, яке передане в іпотеку ПАТ «Укрінбанк» в особі Дніпровської філії ПАТ «Укрінбанк» на підставі іпотечного договору №2007-71, посвідченого 10.08.2007 року приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу Миколенко І.М. за реєстровим номером №4650, а саме: вбудовано - прибудоване приміщення магазину, загальною площею 612,2 м2 за адресою м. Черкаси, вул. Гагаріна, 77; вбудовано - прибудоване приміщення відділення зв'язку (стоматологічна поліклініка), загальною площею 97,8 м2, яке знаходиться за адресою м. Черкаси вул. Гагаріна, 73; вбудовано - прибудоване приміщення міні - поліклініка, загальною площею 442,7 м2, яке знаходиться за адресою м. Черкаси, вул.Гагаріна,77,79; вбудовано - прибудоване приміщення аптека, загальною площею 399,0 м2, яке знаходиться за адресою м. Черкаси, вул. Гагаріна, 77,79, що належить «БО Інтербуд» УСВА на праві власності.

Ухвалою господарського суду Черкаської області від 26 червня 2013 року у справі 925/735/13 зупинено стягнення на підставі виконавчого напису приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Заєць І.О. від 11 березня 2011 року №1104.

З огляду на викладене, постановою державного виконавця виконавче провадження від 28.08.2013 року ВП№ 33940218 зупинено.

В подальшому, рішенням господарського суду Черкаської області від 14 жовтня 2013 року по справі № 12/5026/1661/2012 частково задоволено позовні вимоги ПАТ «УКРІНБАНК» і стягнуто солідарно з Приватного акціонерного товариства «Експоінвест» і «Багатогалузеве об'єднання «Інтербуд» Української Спілки ветеранів Афганістану на користь ПАТ «УКРІНБАНК» - 22 000 000 грн. кредиту, 3 324 219 грн. 93 коп. пені по кредиту, 6503 744 грн. 46 коп. процентів, 904 324 грн.23 коп. пені по процентах, а також судові витрати.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 27.01.2014 року по справі №12/5026/1661/2012 рішення господарського суду Черкаської області змінено, стягнуто солідарно з приватного акціонерного товариства «Експоінвест» та «Багатогалузеве об'єднання «Інтербуд» УСВА 22 000 000 кредиту, 6 503 744 грн.46 коп. процентів, 236 015 грн. 24 коп. пені по процентах та 54 665 грн. 06 коп. судових витрат, а всього 28 794 424 грн. 76 коп.

Також, 28 липня 2014 року господарський суд Черкаської області виніс ухвалу у справі № 12/5026/1661/2012, якою затвердив мирову угоду, укладену між ПАТ «Урінбанк», ПрАТ «Експоінвест» і «БО Інтербуд» УСВА. У відповідності до п.3.1 мирової угоди, затверджено судом, в рахунок погашення боргу за названими судовими рішеннями та з метою повного задоволення всіх грошових вимог ПАТ «УКРІНБАНК» до ПрАТ «Експоінвест» і «БО Інтербуд» УСВА за кредитним договором №2007-70 від 10.08.2007р.

У зв'язку з викладеним, 28 жовтня 2014 року ПАТ «Укрінбанк» звернулось до відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України із заявою №6945/0/2-14 у ВП №33940218, в якій зазначило, що у зв'язку із укладенням сторонами мирової угоди, затвердженої господарським судом і переходом прав власності на об'єкти, що вказані у виконавчому написі до Банку, а також відсутністю предмету спору, просить повернути виконавчий напис без виконання.

31 жовтня 2014 року, розглянувши заяву ПАТ «Укрінбанк» старший державний виконавець Кеда М.В. виніс постанову про повернення виконавчого документу стягувачу та виділив у окреме виконавче провадження постанову про стягнення з боржника виконавчого збору від 31.10.2014 ВП №33940218.

Вважаючи вищезазначені рішення необґрунтованим, а, відтак, таким, що підлягають скасуванню, позивач звернувся із позовом до суду.

Виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд першої інстанції дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог.

Колегія суддів із висновком суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні позовних вимог не погоджується із огляду на наступне.

Частиною 1 ст. 6 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що державний виконавець зобов'язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб.

Відповідно до 1 ст.17 Закону України «Про виконавче провадження» примусове виконання рішень здійснюється державною виконавчою службою на підставі виконавчих документів, визначених цим Законом, серед яких відповідно до п.4 вказаної норми є виконавчі написи нотаріусів.

Як зазначалось вище, предметом вчинення виконавчого напису є звернення стягнення на нерухоме майно, яке належить на праві власності позивачу.

Водночас, порядок звернення стягнення на майно передбачений главою 4 Закону України «Про виконавче провадження».

Частинами 1, 6 ст. 52 Закону передбачено, що звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні та примусовій реалізації. Стягнення на майно боржника звертається в розмірі і обсязі, необхідних для виконання за виконавчим документом, з урахуванням стягнення виконавчого збору, витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, штрафів, накладених на боржника під час виконавчого провадження. У разі якщо боржник володіє майном спільно з іншими особами, стягнення звертається на його частку, що визначається судом за поданням державного виконавця.

Відповідно до ч. 8 ст. 54 Закону примусове звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється державним виконавцем з урахуванням положень Закону України «Про іпотеку».

Частиною 1 ст. 41 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що реалізація предмета іпотеки, на який звертається стягнення за рішенням суду або за виконавчим написом нотаріуса, проводиться, якщо інше не передбачено рішенням суду, шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України «Про виконавче провадження», з дотриманням вимог цього Закону.

Частиною 1 ст. 62 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що реалізація арештованого майна, крім майна, вилученого з обігу згідно із законом, та майна, зазначеного в частині восьмій статті 57 цього Закону, здійснюється шляхом його продажу на прилюдних торгах, аукціонах або на комісійних умовах.

Отже, з наведених правових норм слідує, що реалізація майна, на яке звернуто стягнення, як на предмет іпотеки здійснюється виключно державним виконавцем не інакше ніж на прилюдних торгах ініційованих державним виконавцем в межах виконавчого провадження, а не іпотекодавцем (Позивачем у справі) самостійно, що у свою чергу виключає можливість добровільно виконати виконавчий напис у 7-денний термін з моменту отримання постанови про відкриття виконавчого провадження.

При цьому, частиною 1 ст. 28 Закону України «Про виконавче провадження», на яку посилається відповідач як на підставу для винесення спірної постанови передбачено, що у разі невиконання боржником рішення майнового характеру у строк, встановлений частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного його виконання, постановою державного виконавця з боржника стягується виконавчий збір у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає стягненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом.

Відповідно до п. 6 Постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України від 13 грудня 2010 року № 3 «Про практику застосування адміністративними судами законодавства у справах із приводу оскарження рішень, дій чи бездіяльності державної виконавчої служби» судам необхідно враховувати, що постанови державного виконавця про стягнення виконавчого збору та накладення штрафу належать до видів відповідальності за невиконання рішення самостійно та за невиконання без поважних причин рішення, що зобов'язує боржника вчинити певні дії. та рішення про поновлення на роботі. Виконавчий збір це санкція відповідальності майнового характеру, що накладається на боржника за невиконання рішення у строк, встановлений для його самостійного виконання.

Таким чином, колегія суддів зазначає, що у позивача не було правових можливостей для самостійного виконання звернення стягнення, так як правомочностями у зазначеній процедурі наділений лише державний виконавець відповідно до ЗУ «Про виконавче провадження» та ЗУ «Про іпотеку».

Отже, відповідно до наведеної норми та роз'яснення, стягнення виконавчого збору є заходом відповідальності за невиконання боржником рішення майнового характеру у визначений строк у добровільному порядку, тоді як у спірному випадку виконання виконавчого запису про звернення стягнення на нерухоме майно виключає проведення реалізації предмета іпотеки самостійно позивачем у 7-денний термін з моменту отримання постанови про відкриття виконавчого провадження.

Зазначене також підтверджується тим, що майно Позивача, яке перебувало в іпотеці перебувало в реєстрі заборон на його відчуження, що також свідчить про неможливість самостійного виконання виконавчого напису.

При цьому, колегія суддів звертає увагу, що зазначена правова позиція відповідає судовій практиці Вищого адміністративного суду України. Зокрема, в Ухвалі Вищого адміністративного суду України від 13.11.2014 року у справі К/800/34285/14 у щодо аналогічних підстав та обставин, суд касаційної інстанції виходячи з уже вищезазначених норм матеріального права також зазначив: «Аналіз наведених положень норм матеріального права дає підстави для висновку, що реалізація заставленого майна (яке, також, знаходиться в реєстрі заборон на його відчуження) може бути проведена виключно органами державної виконавчої служби (ст.ст. 41, 54 ЗУ «Про іпотеку»), а поручитель несе відповідальність перед іпотекодержателем в межах вартості майна, переданого у заставу, що у даному випадку виключає можливість добровільно виконати позивачем виконавчий лист у 7-денний термін з моменту отримання постанови про відкриття виконавчого провадження.»

Крім того, колегія суддів звертає увагу на наступне.

Зокрема, як зазначалось, Позивач за іпотечним договором № 2007-71 від 10.08.2007 року є майновим поручителем ПрАТ «Експоінвест» (боржник в основному зобов'язанні перед стягувачем ПАТ «Укрінбанк»),

Так. відповідно до ст.1 Закону України «Про іпотеку» від 5 червня 2003 року № 898IV іпотека вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном. що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця. згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Відповідно до статті 11 Закону України «Про іпотеку» майновий поручитель несе відповідальність перед іпотекодержателем за невиконання боржником основного зобов'язання виключно в межах вартості предмета іпотеки.

За таких обставин та виходячи з системного аналізу наведених правових норм та враховуючи предмет виконавчого напису звернення стягнення на предмет іпотеки, за рахунок реалізації якого іпотекодавець має задовольнити вимоги кредитора, вартісним визначенням виконавчого провадження є не наявна заборгованість боржника-позичальника перед Банком, а вартість майна, в межах якої і несе відповідальність позивач у даній справі як поручитель позичальника.

Отже, навіть відповідно до статті 28 Закону України (яка згідно вищезазначеного обґрунтування не підлягає застосуванню у даному випадку)у разі невиконання боржником рішення майнового характеру у строк, встановлений частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного його виконання, постановою державного виконавця з боржника стягується виконавчий збір у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає стягненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом.

Таким чином, навіть попри відсутність правових підстав для стягнення виконавчого збору, останній був протиправно обчислений державним виконавцем в розмірі 10 % від суми заборгованості позичальника, а не від вартості майна позивача.

Колегія суддів зазначає, що протиправність прийнятої постанови державного виконавця з цієї підстави також підтверджується уже згаданою судовою практикою ВАСУ (Ухвалі Вищого адміністративного суду України від 13.11.2014 року у справі К/800/34285/14), - «Позивач. як поручитель, несе відповідальність перед іпотекодержателем за невиконання боржником основного зобов'язання виключно в межах вартості предмета іпотеки. Проте, визначаючи розмір виконавчого збору, державний виконавець виходив із суми заборгованості саме боржника по кредитному договору (53 628 082,85 грн.), в той час як у позивача відсутні зобов'язання по погашенню всієї суми заборгованості.».

Колегія суддів також наголошує, що утворення виконавчої групи, складання актів про арешт та опис майна, призначення експерта, наявність звітів про незалежну оцінку майна не є заходами примусового виконання рішення (виконавчого напису).

Так. відповідно до статті 32 Закону України «Про виконавче провадження» заходами примусового виконання рішень є: 1) звернення стягнення на кошти та інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб; 2) звернення стягнення на заробітну плату (заробіток), доходи, пенсію, стипендію боржника; 3) вилучення в боржника і передача стягувачу певних предметів, зазначених у рішенні; 4) інші заходи, передбачені рішенням.

Як зазначалось вище, такими заходами щодо виконання виконавчого напису про звернення стягнення є продаж майна на торгах/аукціоні.

Водночас, продаж майна на торгах/аукціоні Відповідачем здійснений не був, в тому числі з огляду на відсутність такого майна у Позивача на момент прийняття Постанови від 31.10.2014 року про стягнення виконавчого збору.

Не підлягають прийняттю до увагу і акти опису майна, оскільки на них відсутній підпис/печатка Позивача як Боржника у виконавчому провадженні, що ставить під сумнів їх факт здійснення у дату зазначену в цих документах.

Отже, жодних дій щодо примусового виконання виконавчого напису у спосіб визначений Законом України «Про виконавче провадження» вчинено не було.

Зазначені висновки відповідають висновкам Верховного суду України, викладених зокрема в Постанові від 28.01.2015 р. № 3-217гс 14.: «...Окрім того, положеннями ч. 3 ст. 27 зазначеного закону передбачено, що у разі отримання документального підтвердження про повне виконання рішення боржником до початку його примусового виконання державний виконавець закінчує виконавче провадження в порядку, встановленому цим Законом. Виконавчий збір та витрати, пов'язані з організацією та проведенням виконавчих дій. у такому разі з боржника не стягуються. Вищий господарський суд України не врахував наведених положень матеріального закону, не взяв до уваги, що судами не встановлено факту вчинення відділом державної виконавчої служби в межах виконавчого провадження заходів примусового виконання рішення. Відповідно до ст. 32 Закону України «Про виконавче провадження» заходами примусового виконання рішення є звернення стягнення на кошти та інше майно боржника, звернення стягнення на заробітну плату (заробіток), доходи, пенсію, стипендію боржника, вилучення в боржника і передача стягувачу певних предметів, зазначених у рішенні; інші заходи, передбачені рішенням.»

У зв'язку з вищевикладеним, колегія суддів дійшла висновку про те, що судом першої інстанції при ухваленні постанови було порушено норми матеріального та процесуального права, а висновок суду першої інстанції про те, що позовні вимоги в частині не підлягають задоволенню є помилковим.

Доводи апеляційної скарги спростовують висновки суду першої інстанції, тому вбачаються підстави для скасування постанови суду першої інстанції в частині та ухвалення в цій частині нової постанови про задоволення позовних вимог.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 41, 160, 196, 198, 202, 205, 207, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Багатогалузевого об'єднання Інтербуд» Української Спілки ветеранів Афганістану на постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 16 грудня 2015 року задовольнити.

Постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 16 грудня 2015 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог скасувати та ухвалити нову, якою позовні вимоги «Багатогалузевого об'єднання Інтербуд» Української Спілки ветеранів Афганістану задовольнити.

Визнати протиправною та скасувати постанову старшого державного виконавця Кеди М.В. Відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України від 31 жовтня 2014 року у ВП № 33940218 про стягнення з «Багатогалузевого об'єднання Інтербуд» Української Спілки ветеранів Афганістану виконавчого збору.

В іншій частині постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 16 грудня 2015 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня складання в повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України в порядку ст. 212 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя: І.Й. Петрик

Судді: Т.Р. Вівдиченко

Я.М. Собків

Головуючий суддя Петрик І.Й.

Судді: Собків Я.М.

Вівдиченко Т.Р.