Справа № 808/7336/14
Суддя: Туркіна Л.П.
Дата ухвалення: 2016-02-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

22 лютого 2016 рокусправа № 808/7336/14

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Туркіної Л.П.

суддів: Іванова С.М. Дурасової Ю.В.

за участю секретаря судового засідання: Комар Н.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську апеляційну скаргу державної податкової інспекції у Ленінському районі м. Запоріжжя Головного управління ДФС у Запорізькій області

на постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 18 грудня 2014 року у справі № 808/7336/14

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Мясопереробний комплекс ЛТД»

до державної податкової інспекції у Ленінському районі м. Запоріжжя Головного управління ДФС у Запорізькій області

про часткове скасування податкових повідомлень-рішень,

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2014 року товариство з обмеженою відповідальністю «Мясопереробний комплекс ЛТД» звернулося до Запорізького окружного адміністративного суду з позовом до державної податкової інспекції у Ленінському районі м. Запоріжжя Головного управління Міндоходів у Запорізькій області про визнання протиправними та часткове скасування податкових повідомлень-рішень від 16 жовтня 2014 року № щодо зменшення розміру відємного значення суми податку на додану вартість у розмірі 2313426,00 грн.; № щодо зменшення суми бюджетного відшкодування у розмірі 2313426,00 грн. та нарахування штрафних санкцій у розмірі 1156713,00 грн.

Постановою Запорізького окружного адміністративного суду від 18 грудня 2014 року позовні вимоги задоволено. Визнано протиправними та скасовано податкові повідомлення-рішення від 16 жовтня 2014 року № в частині зменшення розміру відємного значення суми податку на додану вартість у розмірі 2313426,00 грн.; № в частині зменшення суми бюджетного відшкодування з податку на додану вартість у розмірі 2313426,00 грн.

Додатковою постановою Запорізького окружного адміністративного суду від 25 грудня 2014 року визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення від 16 жовтня 2014 року № в частині застосування штрафних (фінансових) санкцій в розмірі 1156713,00 грн.

Постанова та додаткова постанова суду першої інстанції обґрунтовані тим, що позивачем дотримані вимоги чинного законодавства при формуванні показників податкової звітності та податкових зобовязань з податку на додану вартість.

Доводи відповідача про те, що СФГ "Саксагань", яке здійснило постачання соняшника, не є його виробником, у звязку з чим не мало права виписувати податкові накладні за ставкою 20 %, оскільки таке постачання не є першим постачанням зернових культур сільськогосподарським підприємством-товаровиробником, що обумовлено відсутністю у достатній кількості власних або орендованих земельних ділянок, договори оренди яких зареєстровані у встановленому законом порядку, для вирощування таких культур, суд визнав необґрунтованими, оскільки СФГ "Саксагань" зареєстровано як платник фіксованого сільськогосподарського податку з 01.01.2012 (а.с.169 т.1), його видами діяльності за КВЕД-2100, зокрема, є: вирощування зернових культур (крім рису), бобових культур і насіння олійних культур (01.11) (а.с. 140-146 т.1).

При цьому, суд послався на рішення Європейського Суду від 09 січня 2007 року у справі Інтерсплав проти України та від 22 січня 2009 року Булвес АД проти Болгарії, які згідно ст. 17 Закону України Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини є джерелом права.

Не погодившись з постановою суду першої інстанції, державна податкова інспекція у Ленінському районі м. Запоріжжя Головного управління Міндоходів у Запорізькій області подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на невідповідність рішення суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати постанову суду першої інстанції, прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

В обґрунтування апеляційної скарги відповідач зазначає, що суд першої інстанції не прийняв до уваги обставини, повязані із здійсненням позивачем господарських операцій за участі ТОВ «Агропроінвест-08».

Зазначає, що в ході проведення перевірки встановлено порушення податкового законодавства в частині не нарахування податкових зобовязань на операції від реалізації товарів, а саме на вартість безоплатно наданих позивачем контрагенту лузги соняшникової та відходів 1-ї і 3-ї категорій за період квітень 2012 року червень 2013 року.

Відповідач посилається на безпідставне включення позивачем до складу податкового кредиту вартості палива, використання якого у господарській діяльності не підтверджено первинними документами.

Відповідач також вказує, що при перевірці первинних документів з питання правомірності формування податкового кредиту за період з 01.04.2012 року по 31.12.2013 року встановлено відображення ТОВ «Мясопереробний комплекс ЛДТ» у складі податкового кредиту сум по придбанню соняшника у С(Ф)Г «Саксагань», яке не мало права нараховувати ПДВ та виписувати податкові накладні за ставкою 20% (не є сільськогосподарським виробником та першим продавцем згідно отриманого акту від ДПІ у м.Кривий Ріг від 13.06.2014 року), а отже підприємством порушено п. 198.2. п.198.4, п.198.6 ст.198, п.200.1 ст.200, п.201.1 ст.201 п.15 підрозділу 2 розділу ХХ Перехідних положень Податкового кодексу України від 02.12.2010 року № 2755-VI, зі змінами та доповненнями, що призвело до завищення податкового кредиту на загальну суму 2313426 грн..

При цьому, відповідач вказує, що перевіркою встановлено, що на С(Ф)Г «Саксагань», починаючи з січня 2011 року, не поширюється спеціальний режим оподаткування, встановлений ст. 209 ПК України. С(Ф)Г «Саксагань» зобовязане визначити податкове зобовязання з податку на додану вартість за підсумками звітного податкового періоду, в якому було допущено таке перевищення (січень 2011 року), і сплатили податок до бюджету в загальному порядку.

Позивач подав заперечення на апеляційну скаргу, у яких просить апеляційну скаргу відповідача залишити без задоволення, постанову суду першої інстанції - без змін. Вважає судове рішення законним та обґрунтованим.

Зазначив, що поставка соняшнику С(Ф)Г «Саксагань», його отримання позивачем, здійснення розрахунків, оприбуткування товару та використання у власній господарській діяльності підтверджується наданими позивачем та дослідженими судом видатковими та податковими накладними, товарно-транспортними накладними, актами приймання-передачі товарів, виписками банківських установ про перерахування коштів в рахунок оплати за товар, які також були досліджені під час проведеної перевірки, що відображено в акті перевірки. Вважає неправомірними апеляційні обґрунтування відповідача, відносно відсутності права підприємства на податковий кредит у звязку з відсутністю права С(Ф)Г «Саксагань, виписувати податкові накладні як сільгоспвиробника, оскільки, у С(Ф)Г «Саксагань» на момент укладення договору та виконання його умов був наявний статус субєкта спеціального режиму оподаткування та платника фіксованого сільськогосподарського податку.

У судовому засіданні представник позивача заперечував проти задоволення апеляційних скарг та просив залишити постанову суду першої інстанції без змін. Зокрема, зазначив, що суми, нараховані за операціями за участі ТОВ «Агропроінвест 08» та у звязку із використанням палива, підприємством не оскаржувалися, про що свідчать вимоги про часткове скасування податковихповідомлень рішень.

Представник відповідача підтримав доводи апеляційної скарги та просив скасувати постанову суду першої інстанції. В той же час, підтвердив пояснення позивача щодо часткового оскарження нарахованих сум.

Представником Державної податкової інспекції у Ленінському районі м. Запоріжжя Головного управління ДФС у Запорізькій області у судовому засіданні заявлено клопотання про здійснення процесуальної заміни Державної податкової інспекції у Ленінському районі м. Запоріжжя Головного управління Міндоходів у Запорізькій області на Державну податкову інспекцію у Ленінському районі м. Запоріжжя Головного управління ДФС у Запорізькій області.

За таких обставин, з огляду на положення ст. 55 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів ухвалила здійснити процесуальну заміну у даній адміністративній справі, а саме: замінити відповідача по справі Державну податкову інспекцію у Ленінському районі м. Запоріжжя Головного управління Міндоходів у Запорізькій області на Державну податкову інспекцію у Ленінському районі м. Запоріжжя Головного управління ДФС у Запорізькій області.

Перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду першої інстанції, заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Державною податковою інспекцією у Ленінському районі м. Запоріжжя Головного управління Міндоходів у Запорізькій області, відповідно до пункту 75.1 статті 75, пунктів 77.1, 77.4 статті 77 Податкового кодексу України та плану-графіку проведення документальної планової виїзної перевірки, на підставі наказів від 24 липня 2014 року № 712, 04 серпня 2014 року № 733 та від 08 серпня 2014 року № 752, проведено документальну планову виїзну перевірку товариства з обмеженою відповідальністю «Мясопереробний комплекс ЛТД» з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01 квітня 2012 року по 31 грудня 2013 року, за результатами якої складено акт від 22 вересня 2014 року №1008/08-28-22-01/36020655.

Перевіркою, зокрема, встановлено порушення підпункту 14.1.18, абзацу в) підпункту 14.1.191 пункту 14.1 статті 14, пункту 185.1 статті 185, пункту 187.1 статті 187, пункту 188 статті 188, пункту 189.1 статті 189, пункту 196.1 статті 196, пунктів 198.2, 198.4, абзацу г) пункту 198.5 статті 198, пункту 200.1 статті 200, пункту 15 підрозділу 2 розділу Х Перехідних положень Податкового кодексу України, в результаті чого завищено відємне значення ПДВ на загальну суму 3047515,00 грн.; пунктів 198.2, 198.4, 198.6 статті 198, пунктів 200.1, 200.3, 200.4, 200.14 статті 200, пункту 201.1 статті 201, пункту 15 підрозділу 2 розділу ХХ Перехідних положень Податкового кодексу України, в результаті чого завищено суму податку на додану вартість, що підлягає бюджетному відшкодуванню на розрахунковий рахунок платника у банку в розмірі 2641820,00 грн.

ОСОБА_1 перевірки, зокрема, обґрунтовані тим, що контрагент позивача селянське (фермерське) господарство «Саксагань», який здійснив постачання соняшника, не є його виробником, у звязку з чим не мав права виписувати податкові накладні за ставкою ПДВ 20%, оскільки таке постачання не є першим постачанням зернових культур сільськогосподарським підприємством-товаровиробником, що обумовлено відсутністю у достатній кількості власних або орендованих земельних ділянок, договори оренди яких зареєстровані у встановленому законом порядку, для вирощування таких культур. При цьому, до таких висновків податковий орган дійшов на підставі акту перевірки селянського (фермерського) господарства «Саксагань».

На підставі акту перевірки від 22 вересня 2014 року Державною податковою інспекцією у Ленінському районі м. Запоріжжя Головного управління Міндоходів у Запорізькій області винесені податкові повідомлення-рішення від 16 жовтня 2014 року №, яким зменшено розмір відємного значення суми податку на додану вартість в розмірі 3047515,00 грн.; №, яким зменшено суму бюджетного відшкодування з податку на додану вартість в розмірі 2641820,00 грн. та нараховано штрафні (фінансові) санкції в розмірі 1320910,00 грн.

Не погоджуючись з зазначеними податковими повідомленнями рішеннями позивач оскаржив їх до суду в частині визначення відповідних сум по господарським операціям з селянським (фермерським) господарством «Саксагань», а саме: податкове повідомлення-рішення № в частині зменшення розміру відємного значення на загальну суму 2313426,00 грн., в тому числі за листопад 2012 року - 897247,00 грн.; грудень 2012 року - 392071,00 грн., січень 2013 року - 18125,00 грн., лютий 2013 року - 1005983,00 грн.; податкове повідомлення-рішення № в частині зменшення суми бюджетного відшкодування в розмірі 2313426,00 грн. та застосування штрафних санкцій в розмірі 1156713,00 грн.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що між товариством з обмеженою відповідальністю «Мясопереробний комплекс ЛТД» та селянським (фермерським) господарством «Саксагань» укладено договори від 07 листопада 2012 року №593 та від 07 лютого 2013 року №75, за умовами яких контрагентом поставлено товар (насіння соняшника врожаю 2012 року), в кількості, визначеній у Специфікаціях до договорів. Виконання умов договору підтверджується податковими та видатковими накладними (а.с.24-120, 168-195, 205-240 том 2, а.с.1 43 том 3). Оплата здійснена позивачем у безготівковій формі, що підтверджується банківськими виписками (а.с.121-167 том 2, а.с.44-64 том 3). Транспортування товару здійснювалось селянським (фермерським) господарством «Саксагань» на умовах, визначених в договорах, а саме: СРТ товариство з обмеженою відповідальністю «Агропроінвест-08», Запорізька область, м. Вільнянськ, пров. Матросова, 22, що підтверджується відповідними товарно-транспортними накладними.

Для подальшого використання придбаного товару у власній господарській діяльності, позивачем з товариством з обмеженою відповідальністю «Агропроінвест-08» укладено договір на переробку давальницької сировини від 03 січня 2012 року №М39, на підставі умов якого придбане позивачем насіння соняшника передано товариству з обмеженою відповідальністю «Агропроінвест-08», що підтверджується актами приймання-передачі.

Операції за участі ТОВ «Агропроінвест 08» податковим органом не спростовуються та підтверджуються висновками акту перевірки та змістом апеляційної скарги, у якій йдеться про оподаткування операцій з використання лушпиння насіння соняшника.

Сплачені позивачем у ціні товару, отриманого від С(Ф)Г «Саксагань», суми податку на додану вартість у розмірі 2313426,00 грн. включені до складу податкового кредиту, в тому числі за листопад 2012 року у сумі 897247,00 грн., грудень 2012 року у сумі 392071,00 грн., січень 2013 року у сумі 18125,00 грн., лютий 2013 року у сумі 1005983,00 грн., що також встановлено і актом перевірки.

Згідно з підпунктом 14.1.181 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України податковий кредит - це сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобовязання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу. Правила формування податкового кредиту платниками податку на додану вартість визначені статті 198 Податкового кодексу України.

Відповідно до пункту 198.3 статті 198 Податкового кодексу України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у звязку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

При цьому, відповідно до пункту 198.2 статті 198 Податкового кодексу України датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається: дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Пунктом 198.6 статті 198 Податкового кодексу України передбачено, що не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у звязку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Згідно зі статтею 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення.

Таким чином, податковий кредит для цілей визначення обєкта оподаткування податком на додану вартість мають бути фактично здійснені і підтверджені належним чином складеними первинними документами, що відображають реальність господарської операції, яка є підставою для формування податкового обліку платника податків.

Судом встановлено, що факт виконання вимог договорів та рух активів підтверджується первинними документами, зокрема, договором, видатковими накладними, податковими накладними, що відповідають вимогам статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» та Податкового кодексу України.

Відповідно до пунктів 200.1, 200.3, 200.4 статті 200 Податкового кодексу України сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобовязання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду. При відємному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума враховується у зменшення суми податкового боргу з податку, що виник за попередні звітні (податкові) періоди (у тому числі розстроченого або відстроченого відповідно до цього Кодексу), а в разі відсутності податкового боргу зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду. Якщо в наступному податковому періоді сума, розрахована згідно з пунктом 200.1 цієї статті, має відємне значення, то: а) бюджетному відшкодуванню підлягає частина такого відємного значення, яка дорівнює сумі податку, фактично сплаченій отримувачем товарів/послуг у попередніх та звітному податкових періодах постачальникам таких товарів/послуг або до Державного бюджету України, а в разі отримання від нерезидента послуг на митній території України сумі податкового зобовязання, включеного до податкової декларації за попередній період за отримані від нерезидента послуги отримувачем послуг; б) залишок відємного значення попередніх податкових періодів після бюджетного відшкодування включається до складу сум, що відносяться до податкового кредиту наступного податкового періоду.

Щодо посилань податкового органу на те, що селянське (фермерське) господарство «Саксагань», яке здійснило постачання соняшника, не є його виробником, у звязку з чим не мало право виписувати податкові накладні за ставкою ПДВ 20%, оскільки таке постачання не є першим постачанням зернових культур сільськогосподарським підприємством-товаровиробником, що обумовлено відсутністю у достатній кількості власних або орендованих земельних ділянок, договори оренди яких зареєстровані у встановленому законом порядку, для вирощування таких культур, слід зазначити наступне.

Пунктом 15 розділу підрозділу 2 Розділу ХХ «Перехідні положення» Податкового кодексу України встановлено, що тимчасово до 1 січня 2014 року від оподаткування податком на додану вартість звільняються операції з постачання на митній території України зернових культур товарних позицій 1001-1008 згідно з УКТ ЗЕД та технічних культур товарних позицій 1205 і 1206 згідно з УКТ ЗЕД, крім першого постачання таких зернових та технічних культур сільськогосподарськими підприємствами-виробниками та підприємствами, які безпосередньо придбали такі зернові та технічні культури у сільськогосподарських підприємств-виробників, а також крім постачання таких зернових та технічних культур Аграрним фондом у разі їх придбання з податком на додану вартість.

Відповідно до підпункту 14.1.235 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України, сільськогосподарський товаровиробник для цілей глави 2 розділу XIV цього Кодексу - юридична особа незалежно від організаційно-правової форми, яка займається виробництвом сільськогосподарської продукції та/або розведенням, вирощуванням та виловом риби у внутрішніх водоймах (озерах, ставках та водосховищах) та її переробкою на власних чи орендованих потужностях, у тому числі власновиробленої сировини на давальницьких умовах, та здійснює операції з її постачання.

Згідно з підпунктом 14.1.234 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України, сільськогосподарська продукція (сільськогосподарські товари) для цілей глави 2 розділу XIV цього Кодексу - продукція/товари, що підпадають під визначення груп 1-24 УКТ ЗЕД, якщо при цьому такі товари (продукція) вирощуються, відгодовуються, виловлюються, збираються, виготовляються, виробляються, переробляються безпосередньо виробником цих товарів (продукції), а також продукти обробки та переробки цих товарів (продукції), якщо вони були придбані або вироблені на власних або орендованих потужностях (площах) для продажу, переробки або внутрішньогосподарського споживання.

Питання регулювання відносин зі справляння фіксованого сільськогосподарського податку врегульовані главою 2 розділу ХІV Податкового кодексу України.

Так, відповідно до пункту 301.1 статті 301 Податкового кодексу України, платниками податку з урахуванням обмежень, встановлених пунктом 301.6 цієї статті, можуть бути сільськогосподарські товаровиробники, у яких частка сільськогосподарського товаровиробництва за попередній податковий (звітний) рік дорівнює або перевищує 75 відсотків.

Відповідно до пояснень відповідача, зокрема, наведених у апеляційній скарзі, С(Ф)Г «Саксагань» було зареєстровано платником ПДВ з 30.09.1997 року, індивідуальний податковий номер 88. Свідоцтво платника ПДВ від 30.09.1997 року анульовано 01.04.2009 року на підставі реєстрації субєктом спеціального режиму оподаткування. Свідоцтво про реєстрацію сільськогосподарського підприємства як субєкта спеціального режиму оподаткування податком на додану вартість С(Ф)Г «Саксагань» отримало 01.04.2009 року за № 100207201. 30.01.2013 року підприємство отримало нове свідоцтво № 200104959 у звязку із зміною видів діяльності.

Рішенням від 06.03.2014 року № 2/150 свідоцтво про реєстрацію платника податку на додану вартість С(Ф)Г «Саксагань» скасовано за ініціативою податкового органу, причина анулювання: 23 надання декларації про відсутність поставок.

За період з 01.01.2011 року по 31.12.2013 року С(Ф)НГ «Саксагань» було зареєстровано платником фіксованого сільськогосподарського податку.

Також, до суду апеляційної інстанції позивачем надано додаткові пояснення, з яких убачається, що за наслідками досудового розслідування кримінального правопорушення, яке зареєстровано під № 0000092, за ознаками частини 1 статті 209 Кримінального кодексу України, зокрема, за фактом легалізації службовими особами товариства з обмеженою відповідальністю «Мясопереробний комплекс ЛТД» коштів, отриманих як бюджетне відшкодування з податку на додану вартість від задекларованих господарських взаємовідносин з селянським (фермерським) господарством «Саксагань» у розмірі 2313400,00 грн., кримінальне провадження закрито у звязку з відсутністю в діяннях службових осіб товариства з обмеженою відповідальністю «Мясопереробний комплекс ЛТД» складу кримінального правопорушення, передбаченого частиною 5 статті 191, частиною 1 статті 209 Кримінального кодексу України. Зокрема у постанові про закриття кримінального провадження від 20 жовтня 2015 року встановлено, що під час досудового розслідування не здобуто доказів, які підтверджують факти порушення вимог податкового законодавства, а відповідно, не доведено наявність складу злочину у діях службових осіб товариства з обмеженою відповідальністю «Мясопереробний комплекс ЛТД».

При цьому, рішеннями Європейського Суду від 09 січня 2007 року у справі Інтерсплав проти України та від 22 січня 2009 року Булвес АД проти Болгарії, які згідно ст. 17 Закону України Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини є джерелом права, вказано на те, що коли Держави-члени Конвенції володіють будь-якою інформацією про зловживання у системі відшкодування ПДВ, що здійснюються конкретною компанією, вони можуть вжити відповідних заходів з метою запобігання або усунення таких зловживань. Суд вважає, що коли національна влада за відсутності будь-яких вказівок на пряму участь фізичної або юридичної особи у зловживаннях, повязаних зі сплатою ПДВ, що нараховується при низці операцій з поставок, або будь-яких вказівок на обізнаність про таке порушення, все таки карає одержувача оподатковуваної ПДВ поставки, який повністю виконав свої зобовязання, за дії чи бездіяльність постачальника, який знаходився поза контролем одержувача і по відношенню до якого не було засобів відстеження і забезпечення його старанності, то влада виходить за розумні межі і порушує справедливий баланс, який повинен підтримуватися між вимогами загальних інтересів і вимогами захисту права власності.

Виходячи з зазначеного, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованих висновків стосовно протиправності податкових повідомлень-рішень № в частині зменшення розміру відємного значення суми податку на додану вартість у розмірі 2313426,00 грн.; № НОМЕР_1 в частині зменшення суми бюджетного відшкодування з податку на додану вартість у розмірі 2313426,00 грн. та нарахування штрафних (фінансових) санкцій в розмірі 1156713,00 грн. та необхідності їх скасування в названій частині.

Суд апеляційної інстанції вважає, що доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

За таких обставин, судом першої інстанції повно встановлені обставини справи та надана правильна юридична оцінка, у звязку з чим підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування постанови суду відсутні.

Відповідно до частини 1 статті 200 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 197, 198, 200, 205, 206, Кодексу адміністративного судочинства України,

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у Ленінському районі м. Запоріжжя Головного управління ДФС у Запорізькій області залишити без задоволення.

Постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 18 грудня 2014 року у справі № 808/7336/14 залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції за наслідками перегляду набирає законної сили з моменту проголошення.

Касаційна скарга на судове рішення подається протягом двадцяти днів після набрання законної сили судовим рішенням суду апеляційної інстанції, крім випадків, передбачених цим Кодексом, а в разі складення судового рішення в повному обсязі відповідно до статті 160 цього Кодексу з дня складення судового рішення в повному обсязі.

Ухвалу суду в повному обсязі складено 29.02.2016 року.

Головуючий: Л.П. Туркіна

Суддя: С.М. Іванов

Суддя: Ю.В. Дурасова