Справа № П/811/3234/15
Суддя: Шальєва В.А.
Дата ухвалення: 2016-02-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

29 лютого 2016 рокусправа № П/811/3234/15

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Шальєвої В.А.

суддів: Білак С.В. Олефіренко Н.А.

секретар судового засідання: Фірсік Д.Ю.

за участі представника позивача Петренко В.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в засіданні в залі судового засідання Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду за адресою: м. Дніпропетровськ, пр. імені Газети «Правда», 29, апеляційні скарги Товариства з обмеженою відповідальністю виробничо-комерційної фірми «Велта» та Державної служби геології та надр України на постанову Кіровоградського окружного адміністративного суду від 23.12.2015 р. в справі № П/811/3234/15 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю виробничо-комерційної фірми «Велта» до Державної служби геології та надр України про скасування припису,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю виробничо-комерційна фірма «Велта» (далі - ТОВ ВКФ «Велта») звернулось до Кіровоградського окружного адміністративного суду з позовом до Державної служби геології та надр України про скасування припису № 57/4275-К від 16.09.2015 р., в обґрунтування якого зазначено, що відповідачем за наслідками проведеної перевірки ТОВ ВКФ «Велта» з питань дотримання вимог законодавства у сфері видобування корисних копалин (металічні руди, неметалічні корисні копалини, горючі тверді корисні копалини), результати якої відображено у акті за № 57/4275-К від 16.09.2015 р., встановлено порушення ст. 24 Кодексу України про надра, п.17 постанови Кабінету Міністрів України № 615. Позивач вважає виявлені порушення безпідставними.

Постановою Кіровоградського окружного адміністративного суду від 23.12.2015 р. позов задоволено частково, скасовано пункт 1 припису № 57/4275-К від 16.09.2915 р., виданий начальником Південного міжрегіонального відділу Департаменту державного геологічного контролю Державної служби геології та надр України, в частині встановленого порушення ТОВ ВКФ «Велта» щодо відсутності дозволу на утворення та розміщення відходів; в задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач просить скасувати постанову в частині відмови у задоволенні позову, прийняти нову постанову про повне задоволення позову через порушення норм матеріального та процесуального права, вказує на неврахування судом першої інстанції приписів пп. 4 п. 17 Порядку надання спеціальних дозволів на користування надрами, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 615 від 30.05.2011 р., щодо відсутності приписів на внесення змін до дозволу у зв'язку із затвердженням протоколу ДКЗ, строків на внесення таких змін. Даним Порядком передбачено тільки внесення змін до дозволу на підставі заяви та поданих надрокористувачем документів у разі виявлення під час користування надрами даних про нові властивості, якість або кількість корисних копалин після проведення державної експертизи відповідних геологічних матеріалів. Апелянт вважає, що дана норма надає надрокористувачу право внести зміни до спеціального дозволу на підставі низки фактів, а не зобов'язує вчиняти такі дії; даною нормою не передбачено строк подачі заяви про внесення змін до спеціального дозволу, а тому вважає, що вимоги, передбачені приписом № 57/4275-К від 16.09.2015 р. є протиправними. Також зазначає, що висновок суду, що позивач, починаючи з 2012 р. фактично здійснює видобування та списання запасів рудних пісків та ільменіту Бирзулівського родовища, переоцінених ДКЗ України, які не зазначені у спеціальному дозволі, ґрунтуються на припущеннях та не підтверджені належними доказами. Позивач фактично здійснює видобування лише тих корисних копалин, які зазначені в спеціальному дозволі на користування надрами № 4275 від 13.06.2007 р.

В апеляційній скарзі відповідач просить скасувати постанову, прийняти нове рішення про відмову у задоволенні позову через порушення норм матеріального та процесуального права. Зазначає, що позивач під час збагачення рудних пісків, отримавши відходи, які мають корисні компоненти (важкий будівельний пісок, формувальний пісок та шлам), зобов'язано складувати, обліковувати і зберігати їх у спеціально відведених місцях (шламосховища, хвостосховища тощо), маючи на це дозвіл. Спеціальний дозвіл на користування надрами № 4275 від 13.06.2007 р. надано позивачу для видобування ільменітових розсипних руд Бирзулівського родовища з метою виробництва ільменітового концентрату. Балансові запаси і перспективні ресурси рудних пісків та ільменіту родовища в кількості, по класах і категоріях затверджені протоколом Державної комісії України по запасам корисних копалин від 25.01.2007 р. Тобто, позивач має право видобувати рудні піски та ільменіт, запаси яких оцінені та затверджені протоколом ДКЗ України від 25.01.2007 р. № 1223 і внесені до бланку спеціального дозволу на користування надрами № 4275. Протоколом ДКЗ України від 11.04.2012 р. № 2596-ДСК зазначено про втрату чинності протоколу № 1223 в частині визначення кількості запасів Бирзулівського розсипного родовища у зв'язку з їх повною переоцінкою, тому починаючи з 2012 р. позивач фактично здійснює видобування та списання запасів рудних пісків та ільменіту, які не зазначені у спеціальному дозволі на користування надрами № 4275 від 13.06.2007 р.

В судовому засіданні представник позивача апеляційну скаргу підтримав та просив її задовольнити, в задоволенні апеляційної скарги відповідача просив відмовити.

Представник відповідача до судового засідання не з'явився, про дату, час та місце апеляційного розгляду справи повідомлений належним чином, у зв'язку з чим колегія суддів визнала за можливе здійснити апеляційний перегляд справи за відсутністю представника відповідача.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника позивача, перевіривши доводи апеляційних скарг матеріалам справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга позивача підлягає задоволенню, апеляційна скарга відповідача задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що відповідно до наказу Державної служби геології та надр України від 31.07.2013 р. № 363 ТОВ ВКФ «Велта» отримано спеціальний дозвіл на користування надрами № 4275 від 13.06.2007 р. з видобування ільменітових розсипних руд з метою виробництва ільменітового концентрату.

16.09.2015 р. працівниками Південного міжрегіонального відділу Департаменту державного геологічного контролю Державної служби геології та надр України проведено планову перевірку ТОВ ВКФ «Велта» щодо дотримання вимог законодавства у сфері надрокористування, за якої складено акт № 57/4275-К від 16.09.2015 р. про порушення позивачем вимог ст. 24 Кодексу України про надра та п. 17 постанови Кабінету Міністрів України № 615 від 30.05.2011 р., а саме встановлено наступні порушення: відсутній дозвіл на утворення та розміщення відходів; не внесені зміни до спеціального дозволу № 4275 від 13.06.2007 р. у зв'язку з затвердженням протоколу ДКЗ від 11.04.2012 р. № 2596-ДСК.

На підставі акту перевірки 16.09.2015 р. Південним міжрегіональним відділом Департаменту державного геологічного контролю Державної служби геології та надр України винесено припис № 57/4275-К від 16.09.2015 р., якими позивача зобов'язано усунути виявлені порушення.

Приймаючи до уваги, що станом на час розгляду справи порядок надання нового дозволу на здійснення операцій у сфері поводження з відходами не затверджено, а також наявність зареєстрованої 24.09.2015 р. реєстрової картку об'єкта утворення відходів за № 137, суд першої інстанції вважав обґрунтованими доводи позивача, що зазначені факти не залежать від волі товариства та виключають можливість отримання ним дозволу на утворення та розміщення відходів та, відповідно, виконати пункт 1 вимог Припису.

Також судом першої інстанції встановлено, що ТОВ ВКФ «Велта» має право на видобування рудних пісків та ільменіту, запаси яких оцінені та затверджені протоколом ДКЗ України від 25.01.2007 р. № 1223 і внесені до бланку спеціального дозволу на користування надрами № 4275. У протоколі ДКЗ України від 25.01.2007 р. № 1223 та у спеціальному дозволі на користування надрами № 4275 від 13.06.2007 р. визначено загальний обсяг запасів і ресурсів на час надання спеціального дозволу.

На виконання п. 1 особливих умов дозволу ТОВ ВКФ «Велта» проведено у 2012 р. переоцінку запасів рудних пісків та ільменіту Бирзулівського розсипного родовища та затверджено їх протоколом ДКЗ України від 11.04.2012 р. № 2596-ДСК. У протоколі ДКЗ України від 11.04.2012 р. № 2596-ДСК визначено іншій загальний обсяг запасів і ресурсів станом на 01.01.2012 р.

Здійснивши порівняння даних, зазначених у відповідних протоколах ДКЗ України від 25.01.2007 р. № 1223 та від 11.04.2012 р. № 2596-ДСК, судом першої інстанції встановлено наявність нової кількості корисних копалин після проведення державної експертизи відповідних геологічних матеріалів.

Згідно з п. 3.8 зазначеного протоколу ДКЗ України від 11.04.2012 р. № 2596-ДСК визнано таким, що втратив чинність, в частині визначення кількості запасів Бирзулівського розсипного родовища протокол ДКЗ №1223 від 25.01.2007 р., в зв'язку з їхньою повною переоцінкою, у зв'язку з чим суд першої інстанції вважав доведеним, що позивачем, починаючи з 2012 р., фактично здійснюється видобування та списання запасів рудних пісків та ільменіту Бирзулівського розсипного родовища, переоцінених ДКЗ України (протокол від 11.04.2012 р. № 2596-ДСК), які не зазначені в спеціальному дозволі на користування надрами № 4275 від 13.06.2007 р.

Оскільки на час проведення перевірки внесення змін до спеціального дозволу № 4275 від 13.06.2007 р. у зв'язку з затвердженням протоколу ДКЗ від 11.04.2012 р. №2596-ДСК підприємством не здійснено, суд першої інстанції дійшов висновку про доведеність вчинення позивачем порушення пп. 4 п. 17 постанови Кабінету Міністрів України № 615 від 30.05.2011 р. «Про затвердження Порядку надання спеціальних дозволів на користування надрами», а тому даний пункт припису є правомірним.

Колегія суддів вважає такий висновок частково обґрунтованим, з огляду на наступне.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що відповідно до наказу Державної служби геології та надр України від 31.07.2013 р. № 363 ТОВ ВКФ «Велта» видано спеціальний дозвіл на користування надрами № 4275 від 13.06.2007 р. з на видобування ільменітових розсипних руд з метою виробництва ільменітового концентрату.

Спеціальний дозвіл на користування надрами № 4275 від 13.06.2007 р. надано позивачу для видобування ільменітових розсипних руд Бирзулівського родовища з метою виробництва ільменітового концентрату. Балансові запаси і перспективні ресурси рудних пісків та ільменіту родовища в кількості, по класах і категоріях затверджені протоколом Державної комісії України по запасам корисних копалин від 25.01.2007 р. № 1223. Тобто, позивач має право видобувати рудні піски та ільменіт, запаси яких оцінені та затверджені протоколом ДКЗ України від 25.01.2007 р. № 1223 і внесені до бланку спеціального дозволу на користування надрами № 4275. Протоколом ДКЗ України від 11.04.2012 р. № 2596-ДСК зазначено про втрату чинності протоколу № 1223 в частині визначення кількості запасів Бирзулівського розсипного родовища у зв'язку з їх повною переоцінкою

16.09.2015 р. посадовими особами Південного міжрегіонального відділу Департаменту державного геологічного контролю Державної служби геології та надр України проведено планову перевірку ТОВ ВКФ «Велта» щодо дотримання вимог законодавства у сфері надрокористування, за результатами якої складено акт № 57/4275-К від 16.09.2015 р., яким встановлено порушення позивачем вимог ст. 24 Кодексу України про надра та п. 17 постанови Кабінету Міністрів України № 615 від 30.05.2011 р. в частині відсутності дозволу на утворення та розміщення відходів; невнесення зміни до спеціального дозволу № 4275 від 13.06.2007 р. у зв'язку з затвердженням протоколу ДКЗ від 11.04.2012 р. № 2596-ДСК.

На підставі акту перевірки 16.09.2015 р. Південним міжрегіональним відділом Департаменту державного геологічного контролю Державної служби геології та надр України винесено припис № 57/4275-К від 16.09.2015 р., якими позивача зобов'язано усунути виявлені порушення.

Щодо зобов'язання ТОВ ВКФ «Велта» отримати дозвіл на утворення та розміщення відходів, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно зі ст. 1 Закону України «Про відходи» спеціально відведені місця чи об'єкти - місця чи об'єкти (місця розміщення відходів, сховища, полігони, комплекси, споруди, ділянки надр тощо), на використання яких отримано дозвіл спеціально уповноважених органів на видалення відходів чи здійснення інших операцій з відходами.

За приписами ст. 17 Закону України «Про відходи» суб'єкти господарської діяльності у сфері поводження з відходами зобов'язані: визначати склад і властивості відходів, що утворюються, а також за погодженням із спеціально уповноваженими органами виконавчої влади з питань охорони навколишнього природного середовища ступінь їх небезпечності для навколишнього природного середовища та здоров'я людини; на основі матеріально-сировинних балансів виробництва виявляти і вести первинний поточний облік кількості, типу і складу відходів, що утворюються, збираються, перевозяться, зберігаються, обробляються, утилізуються, знешкоджуються та видаляються, і подавати щодо них статистичну звітність у встановленому порядку; забезпечувати повне збирання, належне зберігання та недопущення знищення і псування відходів, для утилізації яких в Україні існує відповідна технологія, що відповідає вимогам екологічної безпеки.

Як встановлено ст. 26 Закону України «Про відходи», державному обліку та паспортизації підлягають в обов'язковому порядку всі відходи, що утворюються на території України.

Порядком ведення державного обліку та паспортизації відходів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 01.11.1999 р. № 2034, встановлюються єдині правила ведення державного обліку та паспортизації відходів, дія яких поширюється на підприємства, установи, організації всіх форм власності, громадян - суб'єктів підприємницької діяльності, діяльність яких пов'язана з утворенням відходів та здійсненням операцій поводження з ними (далі - підприємства).

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про відходи» суб'єкти господарської діяльності у сфері поводження з відходами зобов'язані, зокрема, мати дозвіл на здійснення операцій у сфері поводження з відходами, якщо їхня діяльність призводить до утворення відходів, для яких Пзув перевищує 1000. Суб'єкти господарської діяльності у сфері поводження з відходами, діяльність яких призводить виключно до утворення відходів, для яких Пзув від 50 до 1000, зобов'язані щороку подавати декларацію про відходи за формою та у порядку, встановленими Кабінетом Міністрів України.

Законом України від 09.04.2014 р. № 1193-VII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо скорочення кількості документів дозвільного характеру» скорочено кількість документів дозвільного характеру та запроваджено єдиний дозвіл на здійснення операцій у сфері поводження з відходами. Зокрема, скасовано дозвіл на будівництво або реконструкцію об'єкта поводження з відходами, дозвіл на розміщення відходів, погодження проектів лімітів на утворення та розміщення відходів, дозвіл на експлуатацію об'єкта поводження з небезпечними відходами, дозвіл на зберігання та видалення відходів, спеціальний дозвіл на розміщення відходів та деякі інші документи дозвільного характеру.

Листом Департаменту екологічної безпеки та дозвільної системи Міністерства екології та природних ресурсів України від 20.05.2014 р. № 7/1409-14 надано роз'яснення, відповідно до яких вищеназваним Законом України від 09.04.2014 р. № 1193-VII внесено зміни до Закону України «Про відходи» та Закону України «Про Перелік документів дозвільного характеру у сфері господарської діяльності», якими передбачено скасування необхідності одержання лімітів на розміщення відходів, у тому числі й погодження Мінприроди щодо небезпечних відходів та дозволів на розміщення відходів.

Тобто, з 26.04.2014 р. тимчасово призупинено прийом заяв на отримання дозволів на утворення та розміщення відходів до прийняття оновленого порядку видачі документів дозвільного характеру у сфері поводження з відходами, з 26.04.2014 р. суб'єкти господарювання можуть провадити господарську діяльність без одержання лімітів на утворення та розміщення відходів та дозволів на розміщення відходів.

Станом на час розгляду справи порядок надання нового дозволу на здійснення операцій у сфері поводження з відходами не затверджено.

Відтак, є правильним висновок суду першої інстанції, що відсутність порядку надання дозволу на здійснення операцій у сфері поводження з відходами виключає можливість отримання ним дозволу на утворення та розміщення відходів, що унеможливлює виконання позивачем пункт 1 припису.

Також є правильним посилання суду першої інстанції на той факт, що позивачем на виконання умов Порядку ведення реєстру об'єктів утворення, обробки і утилізації відходів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 1360 від 31.08.1998 р., 24.09.2015 р. зареєстровано реєстрову картку об'єкта утворення відходів № 137, що свідчить про намагання позивача в рамках діючого законодавства здійснити усі дії в частині отримання дозвільних документів на розміщення відходів.

Доводи відповідача, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують висновків суду першої інстанції. Судова колегія зазначає, що доводи апеляційної скарги відповідача стосуються виключно того факту, що починаючи з 2012 р. позивач фактично здійснює видобування та списання запасів рудних пісків та ільменіту, які не зазначені у спеціальному дозволі на користування надрами № 4275 від 13.06.2007 р., проте доводи апелянта не спростовують того факту, що позивач у зв'язку з відсутністю законодавчої бази не має можливості отримати новий дозвіл на утворення та розміщення відходів.

Щодо припису в частині зобов'язання ТОВ ВКФ «Велта» внести зміни до спеціального дозволу № 4275 від 13.07.2007 р. у зв'язку з затвердженням протоколу ДКЗ від 11.04.2012 р. № 2596-ДСК, колегія суддів зазначає наступне.

Регулювання гірничих відносин з метою забезпечення раціонального, комплексного використання надр для задоволення потреб у мінеральній сировині та інших потреб суспільного виробництва, охорони надр, гарантування при користуванні надрами безпеки людей, майна та навколишнього природного середовища, а також охорона прав і законних інтересів підприємств, установ, організацій та громадян регулюється Кодексом України про надра, згідно зі статтею 14 якого надра надаються у користування, зокрема, для видобування корисних копалин.

За приписами ст. ст. 15, 16 кодексу надра надаються у постійне або тимчасове користування. Перебіг строку користування надрами починається з дня одержання спеціального дозволу (ліцензії) на користування надрами, якщо в ньому не передбачено інше, а в разі укладення угоди про розподіл продукції - з дня, зазначеного в такій угоді.

Переоформлення спеціальних дозволів на користування надрами, внесення до них змін, видача дублікатів, продовження терміну дії спеціальних дозволів на користування надрами, зупинення їх дії або анулювання, поновлення їх дії у разі зупинення здійснюються центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері геологічного вивчення та раціонального використання надр у встановленому законодавством порядку.

Права та обов'язки користувача надрами визначені статтею 24 Кодексу України про надра.

Так, користувачі надр мають право: 1) здійснювати на наданій їм ділянці надр геологічне вивчення, комплексну розробку родовищ корисних копалин та інші роботи згідно з умовами спеціального дозволу або угоди про розподіл продукції; 2) розпоряджатися видобутими корисними копалинами, якщо інше не передбачено законодавством або умовами спеціального дозволу; 3) здійснювати на умовах спеціального дозволу консервацію наданого в користування родовища корисних копалин або його частини; 4) на першочергове продовження строку тимчасового користування надрами; 5) користуватися додатковими правами, передбаченими угодою про розподіл продукції.

Користувачі надр зобов'язані: 1) використовувати надра відповідно до цілей, для яких їх було надано; 2) забезпечувати повноту геологічного вивчення, раціональне, комплексне використання та охорону надр; 3) забезпечувати безпеку людей, майна та навколишнього природного середовища; 4) приводити земельні ділянки, порушені при користуванні надрами, в стан, придатний для подальшого їх використання у суспільному виробництві; 4-1) надавати та оприлюднювати інформацію про загальнодержавні та місцеві податки і збори, інші платежі, а також про виробничу (господарську) діяльність, необхідну для забезпечення прозорості у видобувних галузях, відповідно до порядку, затвердженого Кабінетом Міністрів України; 5) виконувати інші вимоги щодо користування надрами, встановлені законодавством України та угодою про розподіл продукції.

Права та обов'язки користувача надр виникають з моменту отримання спеціального дозволу на користування надрами, а в разі надання права користування надрами на умовах угод про розподіл продукції - з моменту набрання чинності такою угодою, якщо інше не передбачено цією угодою.

Користувач надр (інвестор), який отримав спеціальний дозвіл на користування надрами та гірничий відвід або уклав угоду про розподіл продукції, має виключне право здійснювати в його межах користування надрами відповідно до цього спеціального дозволу та угоди про розподіл продукції. Будь-яка діяльність, пов'язана з користуванням надрами в межах гірничого відводу, може здійснюватися тільки за згодою користувача надр (інвестора), якому він наданий. Така згода або відмова в її наданні має бути надана протягом двадцяти календарних днів після отримання відповідного письмового запиту. У разі ненадання жодної відповіді протягом зазначеного часу така згода вважається наданою.

Питання щодо надання спеціальних дозволів на користування надрами у межах території України, її континентального шельфу та виключної (морської) економічної зони, а також процедуру зупинення, поновлення строку дії дозволу визначає пункт 1 Порядку надання спеціальних дозволів на користування надрами, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 30.05.2011 р. № 615 (далі - Порядок № 615).

Відповідно до п. 2 Порядку № 615 дозволи надаються Держгеонадрами переможцям аукціонів з їх продажу та без проведення аукціонів у випадках, передбачених пунктом 8 цього Порядку, Держгеонадрами, крім корисних копалин місцевого значення на території Автономної Республіки Крим, дозволи на видобування яких надаються Радою міністрів Автономної Республіки Крим згідно із цим Порядком.

На кожний вид користування надрами в межах конкретної ділянки надається окремий дозвіл, що встановлено п. 3 Порядку № 615.

Як зазначено вище, ТОВ ВКФ «Велта» на підставі спеціального дозволу на користування надрами № 4275 від 13.06.2007 р. здійснює видобування ільменітових розсипних руд з метою виробництва ільменітового концентрату у Бирзулівському родовищі, що знаходиться у Новомиргородському районі Кіровоградської області.

За приписами ст. 24 Кодексу України про надра користувач надр (інвестор), який отримав спеціальний дозвіл на користування надрами та гірничий відвід, має виключне право здійснювати в його межах користування надрами відповідно до цього дозволу.

Пунктом 12 Порядку № 615 затверджена форма бланку спеціального дозволу на користування надрами, в якій, зокрема, зазначається вид корисної копалини, відповідно до переліків корисних копалин загальнодержавного та місцевого значення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 12.12.1994 р. № 827, її запаси на час надання дозволу, а також найменування органу, який затвердив (апробував) запаси корисної копалини, дата складення і номер протоколу (для дозволів на видобування корисних копалин).

Відповідно до Положення про Державну комісію України по запасах корисних копалин, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 10.11.2000 р. N 1689 (далі- Положення № 1689), Державна комісія України по запасах корисних копалин (далі - ДКЗ) є установою, що діє при Держгеонадрах і провадить науково-технічну діяльність, пов'язану з проведенням на замовлення користувачів надр або за дорученням відповідних центральних органів виконавчої влади державної експертизи геологічних матеріалів з вивчення і використання надр та оцінки запасів корисних копалин; головними завданнями комісії є встановлення кондицій на мінеральну сировину для обчислення запасів корисних копалин у надрах, а також прийняття рішень щодо кількості, якості та ступеня вивченості запасів розвіданих родовищ корисних копалин і стану підготовленості їх до промислового освоєння; на комісію покладено ряд зобов'язань, серед яких є надання рекомендацій після аналізу та узагальнення результатів експертизи матеріалів геолого-економічної оцінки запасів родовищ різних видів мінеральної сировини.

Пунктом 3 Порядку № 615 визначено, що одному заявнику може надаватись дозвіл на видобування одного виду корисних копалин з кількох близько розташованих родовищ, якщо доцільність їх спільної розробки підтверджується відповідним рішенням Державної комісії України по запасах корисних копалин (ДКЗ).

Згідно з пп. 2 п. 27 Порядку №615 запаси корисних копалин розвіданих родовищ, а також запаси корисних копалин, додатково розвіданих у процесі розробки родовищ, підлягають експертизі та оцінюються ДКЗ у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Як зазначено вище, позивач має право на видобування рудних пісків та ільменіту, запаси яких оцінені та затверджені протоколом ДКЗ України від 25.01.2007 р. № 1223 і внесені до бланку спеціального дозволу на користування надрами № 4275.

На виконання п. 1 особливих умов дозволу позивачем проведено у 2012 році переоцінку запасів рудних пісків та ільменіту Бирзулівського розсипного родовища, що затверджено протоколом ДКЗ України від 11.04.2012 р. № 2596-ДСК, в якому визначено інший загальний обсяг запасів і ресурсів станом на 01.01.2012 р., ніж у протоколі від 25.01.2007 р. № 1223, виявлено нову кількість корисних копалин після проведення державної експертизи відповідних геологічних матеріалів.

Пунктом 3.8 протоколу ДКЗ України від 11.04.2012 р. № 2596-ДСК визнано таким, що втратив чинність в частині визначення кількості запасів Бирзулівського розсипного родовища, протокол ДКЗ № 1223 від 25.01.2007 р., в зв'язку з повною переоцінкою.

Відповідно до пп. 4 п. 17 Порядку № 615 внесення змін до дозволу здійснюється у разі виявлення під час користування надрами даних про нові властивості, якість або кількість корисних копалин після проведення державної експертизи відповідних геологічних матеріалів.

Відтак, судом першої інстанції правильно встановлено, що позивачем з 2012 р. фактично здійснюється видобування та списання запасів рудних пісків та ільменіту Бирзулівського розсипного родовища, переоцінених ДКЗ України згідно з протоколом від 11.04.2012 р. № 2596-ДСК, які не зазначені в спеціальному дозволі на користування надрами № 4275 від 13.06.2007 р.

Разом з тим, зобов'язання позивача приписом в строк до 16.10.2015 р. внести зміни до спеціального дозволу № 4275 від 13.06.2007 р. у зв'язку із затвердженням протоколу ДКЗ від 11.04.2012 р. № 2596-ДСК колегія суддів вважає необґрунтованим.

Кодексом України про надра та Порядком № 615 не встановлено строку, протягом якого користувач надрами повинен внести зміни до спеціального дозволу.

Порядком № 615 встановлена процедура, яка передбачає подання користувачем надр заяви для внесення змін до спеціального дозволу та відповідних документів, визначених у пункті 17.

Як встановлено п. 18 Порядку № 615, орган з питань надання дозволу надає протягом 30 календарних днів з дати надходження заяви про переоформлення дозволу (внесення змін до нього) та документів, що додаються до неї, заявникові дозвіл на новому бланку з урахуванням відповідних змін або вмотивовану відмову.

Тобто, виконання припису від 16.09.2015 р. про усунення порушень в частині внесення змін до спеціального дозволу до 16.10.2015 р. є неможливим, виходячи хоча б з тієї обставини, що протягом 30 календарних днів органом з питань надання дозволу здійснюється розгляд заяви.

Крім того, колегія суддів зазначає, що Порядок № 615 імперативно не встановлює обов'язку користувача надрами на внесення змін до спеціального дозволу.

Сукупність зазначених обставин дає підстави для висновку, що встановивши певний термін для внесення змін до спеціального дозволу, контролюючий орган перевищив надані йому повноваження, у зв'язку з чим припис в цій частині також є протиправним.

З урахуванням викладеного колегія суддів прийшла до висновку, що судом першої інстанції постанова прийнята з порушенням норм матеріального права, що є підставою для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення.

Відповідно до ст. 94 КАС України на користь позивача підлягають стягненню судові витрати зі сплати судового збору.

Керуючись ст. ст. 8, 9, 10, 11, 159, 160, 195, 198, 202, 205, 206 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Державної служби геології та надр України на постанову Кіровоградського окружного адміністративного суду від 23.12.2015 р. в справі № П/811/3234/15 залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю виробничо-комерційної фірми «Велта» на постанову Кіровоградського окружного адміністративного суду від 23.12.2015 р. в справі № П/811/3234/15 задовольнити.

Постанову Кіровоградського окружного адміністративного суду від 23.12.2015 р. в справі № П/811/3234/15 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю виробничо-комерційної фірми «Велта» до Державної служби геології та надр України про скасування припису скасувати.

Прийняти в справі № П/811/3234/15 нову постанову.

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю виробничо-комерційної фірми «Велта» до Державної служби геології та надр України про скасування припису задовольнити.

Скасувати припис № 57/4275-К, виданий 16.09.2015 р. Товариству з обмеженою відповідальністю виробничо-комерційній фірмі «Велта» начальником Південного міжрегіонального відділу Департаменту державного геологічного контролю Державної служби геології на надр України.

Стягнути з бюджетних асигнувань Державної служби екології та надр України на користь Товариства з обмеженою відповідальністю виробничо-комерційної фірми «Велта» судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 2557 (дві тисячі п'ятсот п'ятдесят сім) грн.

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів з дня складання в повному обсязі.

Повний текст постанови складений 01.03.2016 р.

Головуючий: В.А. Шальєва

Суддя: С.В. Білак

Суддя: Н.А. Олефіренко