Справа № 803/43/16
Суддя: Смокович Віра Іванівна
Дата ухвалення: 2016-02-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 лютого 2016 року м. ЛуцькСправа № 803/43/16

Волинський окружний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого, судді Смокович В.І.,

суддів Димарчук Т.М., Плахтій Н.Б.,

при секретарі судового засідання Литвиненко І.П.,

за участю позивача ОСОБА_1,

представника відповідачів Багацького Є.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Голови Державного агентства лісових ресурсів України Ковальчука Олександра Петровича, Державного агентства лісових ресурсів України про визнання протиправною відмови та зобов'язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся в суд з адміністративним позовом до Голови Державного агентства лісових ресурсів України Ковальчука Олександра Петровича (відповідач 1), Державного агентства лісових ресурсів України (відповідач 2) про визнання протиправною бездіяльності щодо ненадання достовірної, точної та повної інформації у встановлений Законом строк за письмовими запитами на доступ до публічної інформації № 4 від 14 грудня 2015 року та № 5 від 30 грудня 2015 року та зобов'язання надати достовірну, точну та повну інформацію у встановлений Законом строк за письмовими запитами на доступ до публічної інформації № 4 від 14 грудня 2015 року та № 5 від 30 грудня 2015 року.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 14 грудня 2015 року та 30 грудня 2015 року з метою належного громадського контролю ОСОБА_1 звернувся до відповідача 1 з письмовим запитом № 4 та № 5 про надання публічної інформації, а саме: надати належно завірену копію довідки Житомирського обласного управління лісового та мисливського господарства про результати спеціальної перевірки відносно ОСОБА_4, яка подавалась до Держлісагенства при призначенні його на посаду тимчасово виконуючим обов'язки начальника Волинського обласного управління лісового та мисливського господарства, надати належно завірену копію згоди ОСОБА_4 щодо проведення відносно нього спеціальної перевірки, як до особи, яка претендує на зайняття посади, пов'язаної із виконанням функцій тимчасово виконуючим обов'язки начальника Волинського обласного управління лісового та мисливського господарства, надати належно завірену копію згоди ОСОБА_4 щодо проведення відносно нього спеціальної перевірки, як до особи, яка претендує на зайняття посади, яка передбачає зайняття відповідального або особливо відповідального становища, та посад з підвищеним корупційним ризиком, надати письмово інформацію щодо строків проведення спеціальної перевірки відносно ОСОБА_4, який претендує на зайняття посади начальника Волинського обласного управління лісового та мисливського господарства. Крім того, надати письмово інформацію щодо результатів проведеної спеціальної перевірки відносно ОСОБА_4. Дані запити згідно рекомендованих повідомлень про вручення поштового відправлення отримані відповідачем 18 грудня 2015 року та відповідно 04 січня 2016 року.

Проте, станом на 19 січня 2016 року відповідач 1 жодної інформації на письмовий запит не надав, чим порушив вимоги Закону України «Про доступ до публічної інформації». Вважає, що правових підстав не надати відповідь на зазначений запит у відповідача не було.

Позивачем до початку розгляду справи по суті було подано клопотання № 2 від 15 лютого 2016 року за вхідним № 1560/16 про зміну предмету позову, а саме: просить визнати протиправною відмову відповідача у задоволенні запиту на надання інформації № 4 від 14 грудня 2015 року та зобов'язати відповідача надати достовірну, точну та повну інформацію за письмовим запитом № 4 від 14 грудня 2015 року оскільки дану відповідь отримав (а. с. 26).

В судовому засіданні 23 лютого 2016 року ОСОБА_1 відмовився від позовних вимог в частині визнання протиправною бездіяльності щодо ненадання достовірної, точної та повної інформації за письмовим запитом на доступ до публічної інформації № 5 від 30 грудня 2015 року та зобов'язання надати достовірну, точну та повну інформацію за письмовим запитом на доступ до публічної інформації № 5 від 30 грудня 2015 року, мотивуючи тим, що після відкриття провадження у справі надійшов лист від 06 січня 2016 року № 10-28/23-16 про розгляд запиту на надання інформації і така відповідь позивача влаштовує та враховуючи процесуальне право на таку дію, як відмова від позову в будь-який час до закінчення судового розгляду справи по суті (а. с. 57).

Додатково пояснив, що саме Ковальчук О.П., на його думку, є розпорядником запитуваної інформації, як посадова особа суб'єкта владних повноважень - Державного агентства лісових ресурсів України.

Крім того, вказує на те, що відповідь, яка надійшла на його адресу є неналежною та безпідставною, оскільки відповідач 1 своєю відмовою не довів, що ненадання позивачу інформації про результати проведеної спеціальної перевірки відносно ОСОБА_4 та запитуваних документів щодо її проведення здійснено виключно в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадського порядку з метою запобігання заворушенням чи злочинам, для охорони здоров'я населення, для захисту репутації або прав інших людей, для запобігання розголошенню інформації, одержаної конфіденційно, або для підтримання авторитету і неупередженості правосуддя, а розголошення такої інформації може завдати істотної шкоди цим інтересам, і шкода від оприлюднення такої інформації переважає суспільний інтерес в її отриманні. Позовні вимоги підтримав з підстав, викладених у позовній заяві та просив їх задовольнити.

У письмових запереченнях від 15 лютого 2016 року, 23 лютого 2016 року та у судовому засіданні представник відповідачів позовні вимоги не визнав, просив суд відмовити в задоволенні адміністративного позову мотивуючи тим, що в межах компетенції та наявної в розпорядженні інформації, із додаванням копій відповідних документів, до яких не встановлено обмежений доступ, листами Держлісагенства в повній мірі надана запитувана інформація. Відповідно до пункту 3 статті 10 Закону України «Про захист персональних даних» використання персональних даних працівників суб'єктів відносин, пов'язаних з персональними даними, повинно здійснюватись лише відповідно до їх професійних чи службових обов'язків. Ці працівники зобов'язані не допускати розголошення у будь-який спосіб персональних даних, які їм були довірені або які стали відомі у зв'язку з виконанням професійних, службових чи трудових обов'язків, крім випадків, передбачених законом. Зазначена інформація була повідомлена позивачу у запиті № 4 від 14 грудня 2015 року. Стверджував, що вичерпна відповідь на інформацію запиту № 4 уже надавалася позивачу у листі про розгляд запиту № 1 від 14 серпня 2015 року датованому 28 серпня 2015 року № 10-8/6235-15 (а. с. 40-47, 61-64, 148-155).

Суд, заслухавши пояснення позивача та представника відповідачів, з'ясувавши обставини справи, дослідивши наявні у матеріалах справи письмові докази, дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення частково з таких мотивів та підстав.

Судом встановлено, що 14 грудня 2015 року ОСОБА_1 звернувся до Голови Державного агентства лісових ресурсів України Ковальчука Олександра Петровича із запитом № 4 на доступ до інформації, просив: 1) надати належно завірену копію довідки Житомирського обласного управління лісового та мисливського господарства про результати спеціальної перевірки відносно ОСОБА_4, яка подавалась до Держлісагенства при призначенні його на посаду тимчасово виконуючим обов'язки начальника Волинського обласного управління лісового та мисливського господарства; 2) надати належно завірену копію згоди ОСОБА_4 щодо проведення відносно нього спеціальної перевірки, стосовно осіб, які претендують на зайняття посад, пов'язаних із виконанням функцій тимчасово виконуючим обов'язки начальника Волинського обласного управління лісового та мисливського господарства; 3) надати належно завірену копію згоди ОСОБА_4 щодо проведення відносно нього спеціальної перевірки, стосовно осіб, які претендують на зайняття посад, які передбачають зайняття відповідального або особливо відповідального становища, та посад з підвищеним корупційним ризиком; 4) надати письмово інформацію щодо строків проведення спеціальної перевірки відносно ОСОБА_4, який претендує на зайняття посади начальника Волинського обласного управління лісового та мисливського господарства (а. с. 9).

Вищевказаний запит рекомендованим листом з повідомленням про вручення направлений на адресу Державного агентства лісових ресурсів України та отриманий адресатом 18 грудня 2015 року (а. с. 10).

Державним агентством лісових ресурсів України за підписом голови Ковальчука О.П. 22 грудня 2015 року за № 10-28/8741-15 надана відповідь ОСОБА_1, якою повідомлено наступне. Відповідно до пункту 3 статті 10 Закону України «Про захист персональних даних» використання персональних даних працівників суб'єктів відносин, пов'язаних з персональними даними, повинно здійснюватись лише відповідно до їх професійних чи службових обов'язків. Ці працівники зобов'язані не допускати розголошення у будь-який спосіб персональних даних, які їм були довірені або які стали відомі у зв'язку з виконанням професійних, службових чи трудових обов'язків, крім випадків, передбачених законом. У зв'язку з тим, що у довідці Житомирського обласного управління лісового та мисливського господарства про результати спеціальної перевірки ОСОБА_4 та у його згоді на проведення спеціальної перевірки, стосовно осіб, які претендують на зайняття посад, що передбачають зайняття відповідального або особливого відповідального становища, та посад з підвищеним корупційним ризиком, містяться персональні дані, тому Держлісагенство не може надати завірені належним чином копії цих документів (а. с. 27).

Вказану відповідь позивач отримав 21 січня 2016 року, що підтверджується копією конверта з відміткою про отримання (а. с. 28).

Надаючи правову оцінку правовідносинам, що склалися між сторонами, суд зазначає наступне.

Спірні правовідносини виникли стосовно порушення порядку здійснення та забезпечення права кожного на доступ до інформації, що знаходиться у володінні суб'єктів владних повноважень та інформації, що становить суспільний інтерес, а тому врегульовані Законом України № 2939-VI від 13 січня 2011 року «Про доступ до публічної інформації» (далі - Закон № 2939-VI).

Відповідно до частин першої - третьої статті 23 Закону України № 2939-VI (з наступними змінами та доповненнями) рішення, дії чи бездіяльність розпорядників інформації можуть бути оскаржені до керівника розпорядника, вищого органу або суду.

Запитувач має право оскаржити:

1) відмову в задоволенні запиту на інформацію;

2) відстрочку задоволення запиту на інформацію;

3) ненадання відповіді на запит на інформацію;

4) надання недостовірної або неповної інформації;

5) несвоєчасне надання інформації;

6) невиконання розпорядниками обов'язку оприлюднювати інформацію відповідно до статті 15 цього Закону;

7) інші рішення, дії чи бездіяльність розпорядників інформації, що порушили законні права та інтереси запитувача.

Оскарження рішень, дій чи бездіяльності розпорядників інформації до суду здійснюється відповідно до Кодексу адміністративного судочинства України.

Згідно із частиною другою статті 17 Кодексу адміністративного судочинства України юрисдикція адміністративних судів поширюються на публічно-правові спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

Частиною третьою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:

1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України;

2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано;

3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії);

4) безсторонньо (неупереджено);

5) добросовісно;

6) розсудливо;

7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації;

8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія);

9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення;

10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до частин першої, другої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

На думку суду, відповідач 2 не довів правомірність відмови в задоволенні запиту на доступ до публічної інформації № 4 від 14 грудня 2015 року, з огляду на таке.

Згідно із частинами першою, другою статті 1 Закону № 2939-VI публічна інформація - це відображена та задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація, що була отримана або створена в процесі виконання суб'єктами владних повноважень своїх обов'язків, передбачених чинним законодавством, або яка знаходиться у володінні суб'єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом. Публічна інформація є відкритою, крім випадків, встановлених законом.

Пунктом 2 частини першої статті 5 вказаного Закону визначено, що доступ до інформації забезпечується шляхом надання інформації за запитами на інформацію.

Відповідно до частини першої статті 12 Закону № 2939-VI суб'єктами відносин у сфері доступу до публічної інформації є:

1) запитувачі інформації - фізичні, юридичні особи, об'єднання громадян без статусу юридичної особи, крім суб'єктів владних повноважень;

2) розпорядники інформації - суб'єкти, визначені у статті 13 цього Закону;

3) структурний підрозділ або відповідальна особа з питань доступу до публічної інформації розпорядників інформації.

Частиною першою статті 13 Закону № 2939-VI встановлено, що розпорядниками інформації для цілей цього Закону визнаються, зокрема, суб'єкти владних повноважень - органи державної влади, інші державні органи, органи місцевого самоврядування, органи влади Автономної Республіки Крим, інші суб'єкти, що здійснюють владні управлінські функції відповідно до законодавства та рішення яких є обов'язковими для виконання.

З аналізу норм законодавства слідує, що розпорядником інформації є суб'єкт владних повноважень - Державне агентство лісових ресурсів України.

Як передбачено пунктом 6 частини першої статті 14 цього ж Закону, розпорядники інформації зобов'язані: надавати та оприлюднювати достовірну, точну та повну інформацію, а також у разі потреби перевіряти правильність та об'єктивність наданої інформації і оновлювати оприлюднену інформацію.

З матеріалів справи убачається, що в порушення вимог вказаної статті, відповідач відмовив в задоволенні запиту № 4 на надання інформації, тобто надав неповну та неточну інформацію.

Реалізація права на доступ до інформації за інформаційним запитом врегульована розділом IV Закону України «Про доступ до публічної інформації».

Так, частинами першою - третьою статті 19 вказаного Закону передбачено, що запит на інформацію - це прохання особи до розпорядника інформації надати публічну інформацію, що знаходиться у його володінні. Запитувач має право звернутися до розпорядника інформації із запитом на інформацію незалежно від того, стосується ця інформація його особисто чи ні, без пояснення причини подання запиту. Запит на інформацію може бути індивідуальним або колективним. Запити можуть подаватися в усній, письмовій чи іншій формі (поштою, факсом, телефоном, електронною поштою) на вибір запитувача.

Відповідно до частини другої статті 22 цього ж Закону розпорядник інформації має право відмовити в задоволенні запиту в таких випадках:

1) розпорядник інформації не володіє і не зобов'язаний відповідно до його компетенції, передбаченої законодавством, володіти інформацією, щодо якої зроблено запит;

2) інформація, що запитується, належить до категорії інформації з обмеженим доступом відповідно до частини другої статті 6 цього Закону;

3) особа, яка подала запит на інформацію, не оплатила передбачені статтею 21 цього Закону фактичні витрати, пов'язані з копіюванням або друком;

4) не дотримано вимог до запиту на інформацію, передбачених частиною п'ятою статті 19 цього Закону.

Як убачається з відповіді на запит ОСОБА_1 від 22 грудня 2015 року № 10-28/8743-15 відповідач не надав заявнику відомості, що зазначені у довідці Житомирського обласного управління лісового та мисливського господарства про результати спеціальної перевірки ОСОБА_4 та у його згоді на проведення спеціальної перевірки, стосовно осіб, які претендують на зайняття посад, що передбачають зайняття відповідального або особливого відповідального становища, та посад з підвищеним корупційним ризиком, з тих підстав, що вони містять персональні дані.

Суд також звертає увагу, що згідно із частиною третьою статті 22 Закону України «Про доступ до публічної інформації» розпорядник інформації, який не володіє запитуваною інформацією, але якому за статусом або характером діяльності відомо або має бути відомо, хто нею володіє, зобов'язаний направити цей запит належному розпоряднику з одночасним повідомленням про це запитувача.

Відтак, якщо у відповідача була відсутня можливість надати належним чином завірену довідку відносно ОСОБА_4 і він відповідно до вимог Інструкції з діловодства в Державному агентстві лісових ресурсів не мав об'єктивної можливості надати таку довідку, то у такому випадку йому слід було направити запит належному розпоряднику з одночасним повідомленням про це запитувача. Однак, як вбачається з заперечень проти позову та пояснень представника відповідача 2 у судовому засіданні всупереч статті 22 Закону України «Про доступ до публічної інформації» протиправними є посилання розпорядника інформації на лист № 10-08/6235-15 від 27 серпня 2015 року відповідно до якого йому була надана інформація та роз'яснення оскільки вона надавалася на зовсім іншу інформацію (декларація про доходи). Крім того, у самій відповіді на запит №4, яка є предметом оцінки судом, містяться посилання тільки на Закон України «Про захист персональних даних».

Отже, відповідь розпорядника інформації про те, що інформація одержана запитувачем із інших джерел (лист № 10-08/6235-15 від 27 серпня 2015 року), або відповідь не по суті запиту вважається неправомірною відмовою в наданні інформації.

Разом з тим, в письмових запереченнях, представник Державного агентства лісових ресурсів зазначає, що запитувана інформація є інформацією з обмеженим доступом.

Суд не погоджується із мотивами відмови позивачу у наданні запитуваної інформації про результати спеціальної перевірки відносно ОСОБА_4 та документів щодо її проведення, що ніби то вона є інформацією з обмеженим доступом посилаючись на Закон України «Про захист персональних даних».

У розумінні частини другої статті 21 Закону України «Про інформацію» конфіденційною є інформація про фізичну особу, а також інформація, доступ до якої обмежено фізичною або юридичною особою, крім суб'єктів владних повноважень.

Визначення, наведене у Законі України «Про інформацію», є ширшим. Цей Закон на відміну від Закону України «Про доступ до публічної інформації» до конфіденційної інформації відносить відомості про фізичну особу, якими є відомості чи сукупність відомостей про фізичну особу, яка ідентифікована або може бути конкретно ідентифікована.

Однак у зв'язку з ухваленням Законів України «Про доступ до публічної інформації», «Про захист персональних даних» Закон України «Про інформацію» втратив значення базового закону в галузі інформаційного законодавства.

Посилання відповідача на положення Закону України «Про захист персональних даних» є помилковим, оскільки відповідно до частини другої статті 5 цього Закону персональні дані можуть бути віднесені до конфіденційної інформації про особу законом або відповідною особою. Не є конфіденційною інформацією персональні дані, що стосуються здійснення особою, яка займає посаду, пов'язану з виконанням функцій держави або органів місцевого самоврядування, посадових або службових повноважень.

Як передбачено пунктом 2 частини першої статті 22 Закону № 2939-VI, розпорядник інформації має право відмовити в задоволенні запиту в таких випадках: інформація, що запитується, належить до категорії інформації з обмеженим доступом відповідно до частини другої статті 6 цього Закону.

Згідно із частиною першою статті 6 вказаного Закону інформацією з обмеженим доступом є:

1) конфіденційна інформація;

2) таємна інформація;

3) службова інформація.

Частинами першою, другою статті 7 цього ж Закону визначено, що конфіденційна інформація - інформація, доступ до якої обмежено фізичною або юридичною особою, крім суб'єктів владних повноважень, та яка може поширюватися у визначеному ними порядку за їхнім бажанням відповідно до передбачених ними умов. Не може бути віднесена до конфіденційної інформація, зазначена в частині першій і другій статті 13 цього Закону. Розпорядники інформації, визначені частиною першою статті 13 цього Закону, які володіють конфіденційною інформацією, можуть поширювати її лише за згодою осіб, які обмежили доступ до інформації, а за відсутності такої згоди - лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини.

Частиною третьою статті 58 Закону України «Про запобігання корупції» інформація про результати спеціальної перевірки та документи щодо її проведення є конфіденційними, якщо вони не містять відомостей, що становлять державну таємницю.

Разом з тим, згідно із частиною другою статті 6 Закону № 2939-VI обмеження доступу до інформації здійснюється відповідно до закону при дотриманні сукупності таких вимог:

1) виключно в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадського порядку з метою запобігання заворушенням чи злочинам, для охорони здоров'я населення, для захисту репутації або прав інших людей, для запобігання розголошенню інформації, одержаної конфіденційно, або для підтримання авторитету і неупередженості правосуддя;

2) розголошення інформації може завдати істотної шкоди цим інтересам;

3) шкода від оприлюднення такої інформації переважає суспільний інтерес в її отриманні.

Суд погоджується із доводами відповідача про те, що інформація про результати проведеної спеціальної перевірки відносно ОСОБА_4 та документи щодо її проведення є конфіденційними.

Проте, суд звертає увагу, що за приписами частини першої статті 7 Закону України «Про доступ до публічної інформації» конфіденційна інформація - інформація, доступ до якої обмежено фізичною або юридичною особою, крім суб'єктів владних повноважень.

Крім того, на думку суду, відповідач як розпорядник інформації має право обмежити в доступі та відмовити в задоволенні запиту про надання інформації про результати спеціальної перевірки відносно ОСОБА_4 та документів щодо її проведення з урахуванням вимог, визначених частиною другою статті 6 Закону України «Про доступ до публічної інформації».

Відтак, обмеженню доступу підлягає інформація, а не документ. Якщо документ містить інформацію з обмеженим доступом, для ознайомлення надається інформація, доступ до якої необмежений.

Таким чином, відповідач не довів, що ненадання позивачу інформації про результати проведеної спеціальної перевірки відносно ОСОБА_4 та запитуваних документів щодо її проведення здійснено виключно в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадського порядку з метою запобігання заворушенням чи злочинам, для охорони здоров'я населення, для захисту репутації або прав інших людей, для запобігання розголошенню інформації, одержаної конфіденційно, або для підтримання авторитету і неупередженості правосуддя, а розголошення такої інформації може завдати істотної шкоди цим інтересам, і шкода від оприлюднення такої інформації переважає суспільний інтерес в її отриманні.

На думку суду, оскільки призначення ОСОБА_4 т. в. о. начальника Волинського обласного управління лісового та мисливського господарства викликало значний суспільний резонанс серед жителів Волинської області через неоднакове сприйняття такого призначення, що є загальновідомою обставиною та не підлягає доказуванню в силу частини другої статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України, запитувана позивачем інформація стосується публічної особи, яка тимчасово обіймає достатньо високу посаду та відіграє значну роль в економічному житті регіону (зокрема, в галузі лісового та мисливського господарства), тому надання інформації (належно завіреної копії довідки) про результати проведеної спеціальної перевірки відносно ОСОБА_4 не завдасть шкоди охоронюваним законом інтересам та можлива шкода від оприлюднення такої інформації не переважатиме суспільний інтерес в її отриманні.

Також у ході розгляду справи суд не встановив жодних підстав з приводу ненадання належно завірених копій згоди ОСОБА_4 щодо проведення відносно нього спеціальних перевірок, які зазначено в запиті № 4 (пункт 2,3) оскільки, на думку суду, це звичайна заява і будь яких даних, які б містили інформацію з обмеженим доступом вона не містить.

Щодо пункту 4 даного запиту, суд зазначає наступне.

У судовому засіданні представник відповідача 2 надав повну та вичерпну відповідь, що стосується строків проведення спеціальної перевірки відносно осіб, які претендують на зайняття посади начальника обласних управлінь лісового та мисливського господарства, однак у відповіді за запит № 4 позивачу не було надано такого роз'яснення (а. с. 51).

При прийнятті судового рішення суд також враховує судову практику Європейського суду з прав людини, яка відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є джерелом права в Україні.

Зокрема, у пунктах 26, 27 Рішення Європейського суду з прав людини від 14 квітня 2009 року у справі «Угорської спілки громадянських свобод проти Угорщини» зазначено, що суд постійно визнавав, що громадськість має право на одержання інформації, яка представляє суспільний інтерес. Практика Суду з цього питання розвивалася в напрямку розширення свободи засобів масової інформації, яка слугує поширенню інформації та ідей. У зв'язку із цим потрібен ретельний контроль з боку Суду у випадках, коли заходи, що вживаються національними органами, можуть перешкоджати участі преси - одного з «сторожових псів» суспільства - долучатись до публічних дискусій з питань, що представляють законний суспільний інтерес, включаючи заходи, які ускладнюють доступ до інформації.

З точки зору інтересів, які захищаються статтею 10, закон не може допускати використання довільних обмежень, які можуть набувати форм непрямої цензури, якщо влада створюватиме перешкоди для збору інформації. Збір інформації є, зокрема, важливою складовою частиною журналістики, і невід'ємним елементом свободи преси, що захищається. Завдання преси передбачає, зокрема, й створення майданчиків для публічних обговорень. Проте, це завдання реалізується не тільки засобами масової інформації й професійних журналістів. У даному випадку підготовка до суспільної дискусії проводилася неурядовою організацією. Мету діяльності заявника, таким чином, можна охарактеризувати як один з найважливіших елементів суспільної дискусії. Суд неодноразово визнавав важливий внесок громадянського суспільства в обговорення державних справ. Заявник - організація, що працює з різними проблемами в сфері прав людини, включаючи й захист права на свободу інформації. Ця організація, так само як і преса, може розглядатися як «сторожовий пес» суспільства. Беручи до уваги ці обставини, Суд погоджується з тим, що діяльність заявника потребує такого ж захисту з боку Конвенції, як і діяльність преси.

З аналізу вищезазначеного рішення Європейського суду з прав людини слідує, що будь яка фізична чи юридична особа в силу своїх завдань можуть піднімати для обговорення суспільно важливі питання. Для виконання цього завдання заявник має право збирати та поширювати інформацію, що становить суспільний інтерес.

Відтак, на думку суду, обмеження відповідачем доступу до інформації є порушенням статті 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод «Свобода вираження поглядів», яка включає в себе і право на отримання інформації.

Щодо позовних вимог до Голови Державного агентства лісових ресурсів України Ковальчука Олександра Петровича суд зазначає наступне.

Оскільки відповідно до пункту 1 частини першої статті 13 Закону № 2939-VI розпорядниками інформації для цілей цього Закону визнаються суб'єкти владних повноважень - органи державної влади, інші державні органи, органи місцевого самоврядування, органи влади Автономної Республіки Крим, інші суб'єкти, що здійснюють владні управлінські функції відповідно до законодавства та рішення яких є обов'язковими для виконання.

Згідно із пунктом 1 Положення про державне агентство лісових ресурсів України, затвердженого Указом Президента України від 13 квітня 2011 року № 458/2011 Державне агентство лісових ресурсів України є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра аграрної політики та продовольства України (далі - Міністр), входить до системи центральних органів виконавчої влади і забезпечує реалізацію державної політики у сфері лісового та мисливського господарства. Отже, саме Державне агентство лісових ресурсів України є розпорядником інформації, яку запитував позивач, а тому в позовних вимогах до Голови Державного агентства лісових ресурсів України Ковальчука Олександра Петровича слід відмовити.

Відповідно до частини третьої статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України якщо адміністративний позов задоволено частково, судові витрати, здійснені позивачем, присуджуються йому відповідно до задоволених вимог, а відповідачу - відповідно до тієї частини вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Оскільки суд задовольняє дві позовні вимоги тому з бюджетних асигнувань Державного агентства лісових ресурсів України на користь ОСОБА_1 слід стягнути судовий збір у розмірі 1 102, 40 грн., сплачений відповідно до квитанції № 0.0.492580151.2 від 19 січня 2016 року (а. с. 2).

Керуючись статтею 94, частиною третьою статті 160, статтями 162-163 Кодексу адміністративного судочинства України, на підставі Закону України «Про доступ до публічної інформації», Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 1950 року, Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», рішення Європейського суду з прав людини від 14 квітня 2009 року у справі «Угорської спілки громадянських свобод проти Угорщини», суд

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Голови Державного агентства лісових ресурсів України Ковальчука Олександра Петровича, Державного агентства лісових ресурсів України про визнання протиправною відмови та зобов'язання вчинити дії - задовольнити частково.

Визнати протиправною відмову Державного агентства лісових ресурсів України у наданні інформації на запит ОСОБА_1 №4 від 14 грудня 2015 року.

Зобов'язати Державне агентство лісових ресурсів України (01023, місто Київ, Печерський район, вулиця Шота Руставелі, будинок 9-А, ідентифікаційний код 37507901) надати ОСОБА_1 (АДРЕСА_1) достовірну, точну та повну інформацію на запит № 4 від 14 грудня 2015 року, за виключенням відомостей, що є інформацією з обмеженим доступом.

В задоволенні позовних вимог до Голови Державного агентства лісових ресурсів України Ковальчука Олександра Петровича відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Державного агентства лісових ресурсів України судовий збір у розмірі 1 102, 40 (одна тисяча сто дві гривні сорок копійок) грн.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого статтею 186 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо таку апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Львівського апеляційного адміністративного суду через Волинський окружний адміністративний суд. Апеляційна скарга на постанову суду подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Львівського апеляційного адміністративного суду.

Головуючий, суддя В.І. Смокович

Судді Т.М. Димарчук

Н.Б. Плахтій

Повний текст постанови виготовлено 28 лютого 2016 року.