Справа № 826/16963/14
Суддя: Калашнікова О.В.
Дата ухвалення: 2016-01-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 січня 2016 року м. Київ К/800/17612/15

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України в складі:

Головуючої: Калашнікової О.В.,

Суддів: Васильченко Н.В.,

Леонтович К.Г.

секретар судового засідання - Маджар О.М.

за участю

позивача ОСОБА_2 та його представників - ОСОБА_3, ОСОБА_4

представника відповідача - Попчук Т.О., ГПУ - Гудименко Ю.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за касаційною скаргою Державної архітектурно-будівельної інспекції України на постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 26 березня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_7 до Державної архітектурно-будівельної інспекції України, третя особа - Товариство з обмеженою відповідальністю "Житловик" про визнання недійсним та скасування наказу, -

в с т а н о в и л а :

ОСОБА_7 звернулася в суд з позовом до Державної архітектурно-будівельної інспекції України, третя особа - Товариство з обмеженою відповідальністю "Житловик", в якому просила визнати недійсним та скасувати наказ Державної архітектурно-будівельної інспекції № 20 від 13.02.2009 року про скасування дозволу на виконання будівельних робіт від 06.05.2006 № 1990-Гл/Р з будівництва житлового комплексу з підземним паркінгом і об'єктами соціально-побутового та офісного призначення за адресою: АДРЕСА_1, наданого ТОВ «Житловик» Управлінням державного архітектурно-будівельного контролю виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації).

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 15 січня 2015 року в задоволенні позову відмовлено.

Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 26 березня 2015 року скасовано постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 15 січня 2015 року та прийнято нову, якою позов задоволено повністю. Визнано протиправними та скасовано наказ Державної архітектурно-будівельної інспекції № 20 від 13.02.2009 року про скасування дозволу на виконання будівельних робіт від 06.05.2006 №1990-Гл/Р з будівництва житлового комплексу з підземним паркінгом і об'єктами соціально-побутового та офісного призначення за адресою: АДРЕСА_1

Не погоджуючись з рішеннями суду апеляційної інстанції, Державна архітектурно-будівельна інспекція України звернулася до Вищого адміністративного суду України з касаційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду апеляційної інстанцій та залишити в силі рішення суду першої інстанції, посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права.

На підставі ст.. 55 КАС України по справі проведено заміну позивача ОСОБА_7 правонаступником - ОСОБА_2

Перевіривши правову оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, матеріали касаційної скарги, проаналізувавши правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права колегія суддів Вищого адміністративного суду України вважає, що відсутні підстави для скасування судового рішення, а касаційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що Управлінням державного архітектурно-будівельного контролю виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) 06.05.2006 року видано дозвіл на виконання будівельних робіт із будівництва житлового комплексу з підземним паркінгом і об'єктами соціально-побутового та офісного призначення за адресою: АДРЕСА_1 № 1990-Гл/Р, замовнику будівництва - ТОВ «Житловик».

Наказом Державної архітектурно-будівельної інспекції від 13.02.2009 № 20 «Про скасування дозволу на виконання будівельних робіт», скасовано дозвіл на виконання будівельних робіт із будівництва житлового комплексу з підземним паркінгом і об'єктами соціально-побутового та офісного призначення за адресою: АДРЕСА_1, виданий Управлінням державного архітектурно-будівельного контролю виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації). Замовнику - ТОВ «Житловик» від 06.05.2006 № 1990-1 Гл/Р.

Вважаючи вказаний наказ протиправним та таким, що порушує її права, позивач звернулася до суду з позовом про його скасування.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що Держархбудінспекція при здійсненні владних управлінських функцій діяла на основі законодавства та ніяким чином не порушила права, свободи та інтереси гр. ОСОБА_7 у сфері публічно-правових відносин, а тому відсутні підстави для задоволення позову.

Скасовуючи постанову суду першої інстанції та приймаючи нову про задоволення позову, суд апеляційної інстанції виходив з того, що скасування дозволу на здійснення будівельних робіт відбулось без проведення обов'язкової в такому випадку перевірки законності отримання дозволу на здійснення будівельних робіт в установленому Законом про державний нагляд порядку, а тому оскаржуваний наказ є неправомірним та таким, що підлягає скасуванню.

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України погоджується з висновками суду апеляційної інстанцій виходячи з наступного.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що між позивачем та товариством з обмеженою відповідальністю «Житловик» 29 грудня 2005 року укладено договір інвестування № 105-120 будівництва житлового будинку, предметом якого є спільна участь сторін в інвестуванні будівництва багатоповерхового житлового будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1

Порядок інвестування позивачем та отримання його результатів визначено п. 1.1.2 та 1.1.4. договору інвестування. Зокрема, п. 1.1.2. договору передбачено, що позивач приймає участь в інвестуванні будівництва об'єкту шляхом внесення грошових коштів - інвестування своєї частки з подальшим отриманням її у власність. Згідно п. 1.1.4 договору позивач набуває право отримання своєї частки у будівництві після вводу об'єкту в експлуатацію та здійснення всіх розрахунків.

Згідно пункту 2.1. частка позивача в будівництві об'єкту складається з двокімнатної квартири НОМЕР_1 загальною площею 88,41 кв. м на 5 поверсі 5 секції.

Таким чином, суд апеляційної інстанції дійшов вірних висновків, що, виконавши належним чином та в установлений договором інвестування строк свої зобов'язання, позивач набув право отримати в натурі та у власність проінвестовану ним частку.

Позивачем надано та судом апеляційної інстанції досліджено квитанцію до прибуткового касового ордера №64 про сплату коштів за умовами інвестиційного договору, довідку ТОВ «Житловик» про внесення ОСОБА_7 грошових коштів у розмірі 100% від договірної суми та копію рішення Голосіївського районного суду від 06.06.2011 року, яким за ОСОБА_7 визнано право власності на квартиру АДРЕСА_1

Відповідно до договору купівлі-продажу майнових прав від 03.12.2015 року ОСОБА_7 передала право власності на зазначені майнові права ОСОБА_8

Згідно офіційному тлумаченню, наданому Конституційним судом України в рішенні від 01 грудня 2004 року N 18-рп/2004 (справа про охоронюваний законом інтерес) поняття "охоронюваний законом інтерес", що вживається в частині першій статті 4 Цивільного процесуального кодексу України та інших законах України, треба розуміти як прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, як зумовлений загальним змістом об'єктивного і прямо не опосередкований у суб'єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об'єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загальноправовим засадам.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновками суду апеляційної інстанції, що скасування дозволу на виконання будівельних робіт унеможливлює продовження будівництва. Оскаржуваний наказ перешкоджає створенню нерухомого майна, що може порушути права та охоронювані законом інтереси позивача на частину майна, яке належить на праві власності у складі житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1

З цією обставиною, як вірно зазначено судом апеляційної інстанції, пов'язаний обґрунтований інтерес позивача до скасування наказу Держархбудінспекції № 20 від 13.02.2009 року (відповідно до офіційного тлумачення, наданого Конституційним судом України в рішенні від 01 грудня 2004 року N 18-рп/2004)

Щодо правомірності винесення оскаржуваного наказу № 20 від 13.02.2009 року про скасування дозволу на виконання будівельних робіт від 06.05.2006 № 1990-Гл/Р з будівництва житлового комплексу з підземним паркінгом і об'єктами соціально-побутового та офісного призначення за адресою: АДРЕСА_1, наданого ТОВ «Житловик» Управлінням державного архітектурно-будівельного контролю виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), колегія суддів Вищого адміністративного суду України зазначає наступне.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 3 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Судом попередньої інстанції встановлено, що оскаржуваний наказ винесено на підставі ст. 29 Закону України «Про планування і забудову територій» в редакції чинній на 15.04.2009 року.

Разом з тим, судом апеляційної інстанції вірно зазначено, що станом на дату винесення оскаржуваного наказу, тобто 13.02.2009 року, діяв Закон України «Про планування і забудову територій» в редакції від 14.01.2009 року, відповідно до якого стаття 29 не містила повноважень Держархбудінспекції скасовувати дозволи на виконання будівельних робіт.

Право на скасування дозволів на виконання будівельних робіт у відповідача виникло лише з 15 квітня 2009 року, відповідно до положень підпункту 17 пункту 10 розділу I та пункту 2 ч.1 розділу ІІ «Прикінцеві положення» Закону України від 16.09.2008 р. N 509-VI «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо сприяння будівництву».

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає вірними висновки суду апеляційної інстанції про те, що станом на дату винесення оскаржуваного наказу №20 державна архітектурно-будівельна інспекція, в порушення ч. 2 ст. 19 Конституції України діяла поза межами повноважень.

Щодо позовних вимог в частині скасування оскаржуваного наказу, колегія суддів зазначає наступне.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що підставою для винесення оскаржуваного наказу стала невідповідність погодженої у встановленому порядку проектної документації.

Разом з тим, як вірно зазначено судом апеляційної інстанції, стаття 29 Закону України «Про планування і забудову територій», станом на 13 лютого 2009 року, на яку відповідач посилається як на підставу видачу оскаржуваного наказу, взагалі не містила переліку підстав, з яких інспекції державного архітектурно-будівельного контролю можуть скасовувати дозволи на виконання будівельних робіт. Перелік підстав з яких інспекції державного архітектурно-будівельного контролю можуть скасовувати дозволи на виконання будівельних робіт, набув чинності з 15 квітня 2009р., відповідно до пункту 1 розділу II Прикінцевих положень Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо сприяння будівництву" № 509-VI від 16 вересня 2008р.

Згідно ч. 1 ст. 4 Законом України «Про дозвільну систему у сфері господарської діяльності» виключно законами, які регулюють відносини, пов'язані з одержанням документів дозвільного характеру, встановлюється, зокрема, вичерпний перелік підстав для відмови у видачі та анулювання документа дозвільного характеру.

Оскільки дозвіл на виконання будівельних робіт є документом дозвільного характеру, та враховуючи, що на час видачі оскаржуваного наказу ст. 29 Закону України «Про планування і забудову територій», окрім відсутності повноважень, не містила також і підстави з яких дозвіл може бути скасований, колегія суддів погоджується з висновком суду апеляційної інстанції, що оскаржуваний наказ суперечить ч. 1 ст. 4 Закону України «Про дозвільну систему у сфері господарської діяльності».

Згідно ст. 1 Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності», заходи державного нагляду (контролю) -планові та позапланові заходи, які здійснюються шляхом проведення перевірок, ревізій, оглядів, обстежень та інших дій; спосіб здійснення державного нагляду (контролю) -процедура здійснення державного нагляду (контролю), визначена законом. Згідно ч. 3 Закону про державний нагляд, державний нагляд (контроль) здійснюється за принципом наявності підстав, визначених законом, для здійснення державного нагляду (контролю). Згідно ч.7 ст. 7 Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» на підставі акта, який складено за результатами здійснення планового заходу, в ході якого виявлено порушення вимог законодавства, протягом п'яти робочих днів з дня завершення заходу складається припис, розпорядження або інший розпорядчий документ про усунення порушень, виявлених під час здійснення заходу.

Тобто, відповідач, на підставі покладених на нього Законом функцій мав у встановленому Законом порядку провести відповідні заходи щодо державного контролю за дотриманням містобудівного законодавства, і лише після проведених заходів у разі виявлення порушень винести вмотивоване рішення про скасування дозволу та зупинення робіт по будівництву.

Таким чином, скасування дозволу на здійснення будівельних робіт відбулось без проведення обов'язкової в такому випадку перевірки. Перевірка законності отримання дозволу на здійснення будівельних робіт в установленому Законом про державний нагляд порядку (наказ про проведення, складання акту, прийняття відповідного розпорядчого документу).

Разом з тим, судом попередньої інстанції встановлено, що перевірка була проведена лише 20.02.2009 року, тобто вже після винесення оскаржуваного наказу, та винесено припис від 20.02.2009, яким запропоновано зупинити будівельні роботи.

Враховуючи викладене колегія суддів погоджується з висновками суду апеляційної інстанції, що відповідачем, як суб'єктом владних повноважень, з урахуванням вимог встановлених ч.2 ст.19 Конституції України та ч.3 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України, було вчинено дії, які знаходяться поза межею наданих йому повноважень, у зв'язку з чим наказ № 20 від 13.02.2009 року про скасування дозволу на виконання будівельних робіт від 06.05.2006 № 1990-Гл/Р з будівництва житлового комплексу з підземним паркінгом і об'єктами соціально-побутового та офісного призначення за адресою: АДРЕСА_1, наданого ТОВ «Житловик» Управлінням державного архітектурно-будівельного контролю виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) є протиправним та підлягає скасуванню.

Враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції дійшов до вірного висновку про наявність підстав задоволення позовних вимог.

Відповідно до ст. 224 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Колегія суддів вважає, що доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

З урахуванням викладеного, судом апеляційної інстанції винесене законне і обґрунтоване рішення, постановлене з дотриманням норм матеріального та процесуального права і підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись ст.ст. 220, 221, 223, 224, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів Вищого адміністративного суду України, -

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу Державної архітектурно-будівельної інспекції України -залишити без задоволення.

Постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 26 березня 2015 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути переглянута Верховним Судом України з підстав, у строки та в порядку, встановленими статтями 237, 238, 239-240 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя

Судді: