Справа № 344/17487/15-а
Суддя: Домбровська Г. В.
Дата ухвалення: 2016-02-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Провадження № 2-а/344/88/16
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 лютого 2016 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області в складі:

головуючої-судді: ОСОБА_1

при секретарі с/з: ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області адміністративну справу

за позовом ОСОБА_3

до Івано-Франківського міського центру зайнятості

про визнання неправомірними дій, скасування наказу

та зобовязання вчинити дії

У судовому засіданні 19 лютого 2016 року відповідно до пункту 3 статті 160 Кодексу адміністративного судочинства України проголошено вступну та резолютивну частину Постанови.

О Б С Т А В И Н И С П Р А В И

ОСОБА_3 (надалі «Позивач») звернувся до Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області з адміністративним позовом до Івано-Франківського міського центру зайнятості (надалі «Відповідач») про визнання неправомірними дій Івано-Франківського міського центру зайнятості щодо скорочення виплати допомоги з безробіття на 90 календарних днів з 23.04.2013 р. по 21.07.2013 року; скасування наказу Івано-Франківського міського центру зайнятості № НТ130424 від 24 квітня 2013 року; зобовязання Івано-Франківського міського центру зайнятості провести нарахування з врахуванням індексації та виплату допомоги по безробіттю за період з 23 квітня 2013 року по 21 липня 2013 року.

Позовні вимоги мотивовані тим, що рішення Відповідача про скорочення Позивачу виплати допомоги з безробіття на 90 календарних днів у період з 23.04.2013 р. по 21.07.2013 року є протиправним, оскільки не ґрунтується на вимогах чинного законодавства України.

Так, як зазначив Позивач в судовому засіданні, не відвідання ним семінару з техніки пошуку роботи 23 квітня 2013 року мало місце у звязку з поважними причинами, оскільки відповідним спеціалістом центру зайнятості йому не було надано талону прийому та рекомендації щодо сприяння працевлаштуванню в письмовій формі на відвідування семінару з техніки пошуку роботи 23 квітня 2013 року.

В судовому засіданні Позивач та його представник позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити з підстав, викладених в позовній заяві.

Представник Відповідача Івано-Франківського міського центру зайнятості, в судовому засіданні проти позовних вимог заперечила, посилаючись на їх необґрунтованість та безпідставність, та просила відмовити в їх задоволенні з підстав, викладених в письмових запереченнях на позов.

Зокрема, як зазначила представник Відповідача в судовому засіданні, рішення Відповідача про скорочення Позивачу виплати допомоги з безробіття на 90 календарних днів у період з 23.04.2013 р. по 21.07.2013 року є законним та обґрунтованим, а при його прийнятті Відповідач діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, визначений чинним законодавством України.

Представник Відповідача також звернула увагу на те, що Позивач був належним чином повідомлений про необхідність відвідування семінару з техніки пошуку роботи 23 квітня 2013 року, про що свідчить його особистий підпис в персональній картці.

Розглянувши подані документи і матеріали та заслухавши пояснення Позивача, його представника, представника Відповідача, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_3 був зареєстрований в Івано-Франківському міському центрі зайнятості як безробітний з 07 березня 2013 року, та йому призначено допомогу по безробіттю з 14 березня 2013 року.

Відповідно до Наказу Івано-Франківського міського центру зайнятості від 24 квітня 2013 року № НТ130424 ОСОБА_3 було скорочено виплату допомоги по безробіттю на 90 календарних днів на період з 23 квітня 2013 року по 21 липня 2013 року.

Вищевказаний наказ Відповідача Позивач вважає протиправним та таким, що підлягає скасуванню, оскільки, на його думку, вказане рішення було прийнято Відповідачем, як субєктом владних повноважень, з порушенням вимог закону.

Частиною 1 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

В той же час, в частині 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України законодавцем закріплено загальні критерії для оцінювання рішень, дій чи бездіяльності субєктів владних повноважень, які одночасно є принципами адміністративної процедури, що вироблені та є усталеними у практиці європейських країн. Субєкти владних повноважень повинні враховувати ці критерії-принципи, приймаючи рішення, вчиняючи дії, чи допускаючись бездіяльності.

Таким чином, завданням адміністративного суду є перевірка правомірності (легальності) рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень з огляду на чіткі критерії, які зазначені у частині 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України.

Так, відповідно до частини 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:

1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України;

2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано;

3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії);

4) безсторонньо (неупереджено);

5) добросовісно;

6) розсудливо;

7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації;

8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія);

9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення;

10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

До того ж, відповідність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень передбаченим частиною 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України критеріям перевіряється судом з урахуванням закріпленого статтею 9 Кодексу адміністративного судочинства України принципу законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Закріплений статтею 9 Кодексу адміністративного судочинства України принцип законності кореспондує положенню частини 2 статті 19 Конституції України, відповідно до вимог якої органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

«На підставі» означає, що субєкт владних повноважень: 1) повинен бути утвореним у порядку, визначеному Конституцією та законами України; 2) зобовязаний діяти на виконання закону, за умов та обставин, визначених ним.

«У межах повноважень» означає, що субєкт владних повноважень повинен приймати рішення, а дії вчиняти відповідно до встановлених законом повноважень, не перевищуючи їх. Під встановленими законом повноваженнями прийнято розуміти як ті, на наявність яких прямо вказує закон, так і повноваження, які є необхідними для реалізації субєктом владних повноважень своїх функцій (завдань).

«У спосіб» означає, що субєкт владних повноважень зобовязаний дотримуватися встановленої законом процедури і форми прийняття рішення або вчинення дії і повинен обирати лише визначені законом засоби.

Іншими словами, при виконанні поставлених перед адміністративним судочинством завдань адміністративний суд перевіряє законність та обґрунтованість реалізації органом публічної адміністрації, його посадовою чи службовою особою компетенції (наданих законом повноважень). Критеріями такої перевірки є: відповідність оскаржуваного акта приписам, що встановлені у законі; дотримання органом меж повноважень, наданих йому законом; дослідження органом передбачених у законі обставин, що є підставою прийняття акта; збереження чинності законом, на основі якого прийнято акт; відсутність спотворення змісту закону, що покладений в основу рішення; додержання правил, строків, форми та процедури прийняття акта.

Як випливає зі змісту Наказу Івано-Франківського міського центру зайнятості від 24 квітня 2013 року № НТ130424, підставою для скорочення ОСОБА_3 виплати допомоги по безробіттю на 90 календарних днів на період з 23 квітня 2013 року по 21 липня 2013 року став висновок Відповідача про недотриманням безробітним (Позивачем) рекомендацій щодо сприяння працевлаштуванню відповідно до Закону України «Про зайнятість населення», п.п. 5 п.5 статті 31 Закону України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування на випадок безробіття», п.п. 3 п. 5.4 Порядку надання допомоги по безробіттю, у тому числі одноразової її виплати для організації безробітними підприємницької діяльності.

Правові, економічні та організаційні засади реалізації державної політики у сфері зайнятості населення, гарантії держави щодо захисту прав громадян на працю та реалізації їхніх прав на соціальний захист від безробіття врегульовано Законом України «Про зайнятість населення».

Згідно зі статтею 9 Закону України «Про зайнятість населення» кожен має право на соціальний захист у разі настання безробіття, що реалізується шляхом: 1) участі в загальнообов'язковому державному соціальному страхуванні на випадок безробіття, яке передбачає матеріальне забезпечення на випадок безробіття; 2) надання безоплатних соціальних послуг, зокрема, інформаційно-консультаційних та профорієнтаційних, професійної підготовки, перепідготовки, підвищення кваліфікації з урахуванням попиту на ринку праці, сприяння у працевлаштуванні, зокрема, шляхом фінансової підтримки самозайнятості та реалізації підприємницької ініціативи відповідно до законодавства; 3) надання особливих гарантій працівникам, які втратили роботу у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці; 4) надання додаткової гарантії зайнятості окремим категоріям населення, які не здатні на рівних умовах конкурувати на ринку праці.

Відповідно до пунктів 2,4 частини 1 статті 44 Закону України «Про зайнятість населення» зареєстровані безробітні мають право на: матеріальне забезпечення на випадок безробіття та соціальні послуги відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» та цього Закону; оскарження, у тому числі до суду, дій або бездіяльності державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, їх посадових осіб, що призвели до порушення прав щодо зайнятості особи.

Зареєстровані безробітні зобов'язані: 1) самостійно або за сприяння територіальних органів центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, здійснювати активний пошук роботи, який полягає у вжитті цілеспрямованих заходів до працевлаштування, зокрема взяття участі у конкурсних доборах роботодавців; 2) відвідувати територіальний орган центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, в якому він зареєстрований як безробітний у визначений і погоджений з ним час, але не рідше ніж один раз на тридцять календарних днів; 3) дотримуватися письмових індивідуальних рекомендацій щодо сприяння працевлаштуванню, зокрема брати участь у заходах, пов'язаних із сприянням забезпеченню зайнятості населення; 4) інформувати територіальний орган центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, протягом трьох робочих днів про обставини припинення реєстрації, визначені у частині першій статті 45 цього Закону (частина 2 статті 44 Закону України «Про зайнятість населення»).

Порядок та підстави припинення, відкладення виплат матеріального забезпечення на випадок безробіття та скорочення їх тривалості врегульовано статтею 31 Закону України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування на випадок безробіття».

Так, відповідно до підпункту 5 частини 5 статті 31 Закону України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» тривалість виплати допомоги по безробіттю, матеріальної допомоги у період професійної підготовки, перепідготовки або підвищення кваліфікації скорочується на строк до 90 календарних днів у разі порушення умов і строку реєстрації та перереєстрації як безробітного, а також недотримання рекомендацій щодо сприяння працевлаштуванню.

Механізм призначення, виплати допомоги по безробіттю, у т.ч. одноразової для організації безробітними підприємницької діяльності, та обчислення страхового стажу визначено Порядком надання допомоги по безробіттю, у тому числі одноразової її виплати для організації безробітними підприємницької діяльності, затвердженим Наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 20 листопада 2000 року № 307 (надалі також «Порядок»).

Відповідно до підпункту 3 пункту 5.4 Порядку тривалість виплати допомоги по безробіттю скорочується на строк до 90 календарних днів у разі недотримання рекомендацій щодо сприяння працевлаштуванню відповідно до Закону України «Про зайнятість населення» та Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття», які надані безробітному в письмовій формі, у тому числі неповідомлення про перетин державного кордону у період, визначений працівником центру зайнятості для самостійного пошуку роботи, - на строк не менше ніж 15 календарних днів.

Таким чином, Суд звертає увагу на те, що спеціальним нормативно-правовим актом (Порядком надання допомоги по безробіттю, у тому числі одноразової її виплати для організації безробітними підприємницької діяльності, затвердженим Наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 20 листопада 2000 року № 307), який розроблений відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» та прийнятий пізніше у часі, підставою для скорочення тривалості виплати допомоги по безробіттю є, зокрема, недотримання рекомендацій щодо сприяння працевлаштуванню відповідно до Закону України «Про зайнятість населення» та Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття», які надані безробітному в письмовій формі.

В той же час, Суд звертає увагу на те, що в матеріалах справи відсутні належні докази, які б свідчили про те, що у спірних правовідносинах ОСОБА_3 рекомендацію щодо сприяння працевлаштуванню (щодо участі у семінарі 23 квітня 2013 року) було надано у письмовій формі, і представником Відповідача, який є субєктом владних повноважень, на якого чинний процесуальний закон покладає обовязок доведення правомірності прийнятого рішення, таких доказів подано не було.

Так, підпис Позивача у його персональній картці «Відвідування особою ЦЗ, надані послуги та прийняті рішення» (а.с. 56) поряд із графою «Запланована дата та час відвідування», в якій міститься запис «23.04.13» не може вважатися належним доказом надання ОСОБА_3 письмової рекомендації щодо сприяння працевлаштуванню щодо участі у семінарі 23 квітня 2013 року, оскільки такі відомості про запланований 23 квітня 2013 року семінар у відповідній графі персональної картки відсутні.

Відтак, в матеріалах справи відсутні належні докази, які б підтверджували факт надання ОСОБА_3 письмової рекомендації щодо сприяння працевлаштуванню щодо участі у семінарі 23 квітня 2013 року, як цього вимагає чинне законодавство України.

В той же час, Суд звертає увагу на те, що одним із принципів, яким повинно відповідати рішення субєкта владних повноважень, є принцип обґрунтованості, закріплений в пункті 3 частини 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України.

Принцип обґрунтованості прийнятого рішення, тобто прийняття рішення з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення або вчинення дії, вимагає від субєкта владних повноважень враховувати як обставини, на обовязковість урахування яких прямо вказує закон, так і інші обставини, що мають значення у конкретній ситуації. Субєкт владних повноважень повинен уникати прийняття невмотивованих рішень, обґрунтованих припущеннями, а не конкретними обставинами. Несприятливе для особи рішення субєкта владних повноважень, в тому числі рішення про скорочення тривалості виплати допомоги по безробіттю, повинно бути мотивованим.

В спірних правовідносинах рішення субєкта владних повноважень (наказ Івано-Франківського міського центру зайнятості № НТ130424 від 24 квітня 2013 року) не є обґрунтованим, оскільки при його прийнятті Відповідачем не було врахованого факту відсутності наданих Позивачу письмових рекомендацій щодо сприяння працевлаштуванню стосовно семінару від 23 квітня 2013 року, а, відтак, безпідставно скорочено йому виплату допомоги по безробіттю.

Враховуючи вищевикладені обставини, зважаючи на вимоги законодавства, яке регулює спірні правовідносини, Суд дійшов висновку про те, що дії Відповідача щодо скорочення виплати допомоги з безробіття на 90 календарних днів з 23.04.2013 р. по 21.07.2013 року ОСОБА_3 є протиправними, а, відтак, Наказ Івано-Франківського міського центру зайнятості № НТ130424 від 24 квітня 2013 року підлягає скасуванню.

Крім того, з метою захисту порушених прав Позивача у спірних публічно-правових відносинах Суд дійшов висновку про обґрунтованість позовної вимоги про зобовязання Івано-Франківський міський центр зайнятості вчинити дії щодо нарахування та виплати ОСОБА_3 допомоги по безробіттю за період з 23 квітня 2013 року по 21 липня 2013 року.

Таким чином, враховуючи вищевикладене, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, Суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги Позивача є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

На підставі вищевикладеного, керуючись статтями 2, 7, 8, 9, 99, 100, 158, 159, 160, 161, 162, 163 та 254 Кодексу адміністративного судочинства України, Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області,

П О С Т А Н О В И В :

1. Адміністративний позов задовольнити повністю.

2. Визнати протиправними дії Івано-Франківського міського центру зайнятості щодо скорочення виплати допомоги з безробіття на 90 календарних днів з 23.04.2013 р. по 21.07.2013 року ОСОБА_3

3. Скасувати Наказ Івано-Франківського міського центру зайнятості № НТ130424 від 24 квітня 2013 року.

4. Зобовязати Івано-Франківський міський центр зайнятості вчинити дії щодо нарахування та виплати ОСОБА_3 допомоги по безробіттю за період з 23 квітня 2013 року по 21 липня 2013 року.

4. Стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_3 судовий збір в сумі 487,20 грн.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга на постанову подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Апеляційна скарга подається до Львівського апеляційного адміністративного суду через Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області.

Суддя Домбровська Г.В.