Справа № 2а-14249/12/2070
Суддя: Усенко Є.А.
Дата ухвалення: 2016-02-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 лютого 2016 року м. Київ К/800/21625/13

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:

головуючого судді-доповідача Усенко Є.А.,

суддів: Веденяпіна О.А., Зайцева М.П.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні
касаційну скаргу Нововодолазької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Харківській області (правонаступник Нововодолазької міжрайонної державної податкової інспекції Харківської області Державної податкової служби)

на постанову Харківського окружного адміністративного суду від 15.01.2013

та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 21.03.2013

у справі № 2-а-14249/12/2070 Харківського окружного адміністративного суду

за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_2

до Нововодолазької міжрайонної державної податкової інспекції Харківської області Державної податкової служби (МДПІ)

про скасування податкового повідомлення-рішення,

ВСТАНОВИВ:

Постановою Харківського окружного адміністративного суду від 15.01.2013, залишеною без змін ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 21.03.2013, позов задоволено: скасовано податкове повідомлення-рішення Нововодолазької МДПІ від 25.04.2011 № .

У касаційній скарзі МДПІ просить скасувати ухвалені у справі судові рішення та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову, посилаючись на порушення судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права.

Позивач не реалізував своє процесуальне право подати заперечення проти касаційної скарги.

Перевіривши правильність застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, юридичної оцінки обставин справи, колегія суддів Вищого адміністративного суду України приходить до висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню.

Фактичною підставою для донарахування податкових зобов`язань з податку з доходів фізичних осіб та застосування штрафних (фінансових) санкцій згідно з податковим повідомленням-рішенням, з приводу правомірності якого виник спір, стали висновки податкового органу, викладені в акті від 15.04.2011 № 56/1703/НОМЕР_2, про порушення позивачем норм підпункту «ж» пункту 1.3 ст.1, підпункту 4.2.6 пункту 4.2 ст.4, підпункту 8.2.1 пункту 8.2 ст.8, пункту 12.1 ст.12 Закону України «Про податок з доходів фізичних осіб» (Закон № 889-IV), а саме: занизив податкові зобов`язання з податку з доходів фізичних осіб на 13162,50 грн. з огляду на декларування доходу, отриманого від продажу автомобіля, на рівні ціни договору, а не оціночної вартості автомобіля.

На підставі висновків акту перевірки відповідачем прийнято податкове повідомлення-рішення від 25.04.2011 № про визначення податкового зобов'язання із податку з доходів фізичних осіб у сумі 13162,50 грн. (основний платіж).

У судовому процесі встановлено, що на підставі договору купівлі-продажу транспортного засобу (біржова угода) від 28.05.2010 № ТЗ 58/46 позивач продав автомобіль марки «Toyota Avensis» за ціною 50,00 грн. З доходу в цій сумі позивач сплатив податок з доходів фізичних осіб, тоді як відповідно до звіту про незалежну експертну оцінку Універсальної біржі України автомобіля його ринкова вартість становить 87800,00 грн.

Відповідно до пункту 1.2 ст.1 Закону № 889-IV дохід - сума будь-яких коштів, вартість матеріального і нематеріального майна, інших активів, що мають вартість, у тому числі цінних паперів або деривативів, одержаних платником податку у власність або нарахованих на його користь, чи набутих незаконним шляхом у випадках, визначених підпунктом 4.2.16 пункту 4.2 статті 4 цього Закону, протягом відповідного звітного податкового періоду з різних джерел як на території України, так і за її межами.

Пунктом 12.1 ст. 12 Закону № 889-IV визначено, що дохід платника податку від продажу об'єкта рухомого майна протягом звітного податкового року оподатковується за ставкою, встановленою пунктом 7.1 статті 7 цього Закону.

Як виняток із пункту 12.1 цієї статті при продажу одного з об'єктів рухомого майна у вигляді легкового автомобіля, мотоцикла, моторолера або моторного (парусного) човна не частіше одного разу протягом звітного податкового року доходи продавця від зазначених операцій оподатковуються за ставкою в розмірі 1 відсотка від вартості такого об'єкта рухомого майна за умови сплати (перерахування) ним суми державного мита до бюджету або суми плати нотаріусу за нотаріальне посвідчення відповідного договору до такого посвідчення (пункт 12.2 цієї статті).

Законом № 889-IV не передбачено визначення оподатковуваного доходу від продажу рухомого майна за звичайними цінами.

При цьому, в судовому процесі не було встановлено і факту здійснення позивачем продажу рухомого майна більше, ніж один раз протягом звітного періоду, що є підставою для застосування ставки, визначеної пунктом 7.1 статті 7 цього Закону (15 %).

Нормою пункту «е» підпункту 4.2.9 пункту 4.2 ст.4 Закону № 889-IV встановлено, що до оподатковуваного доходу включається дохід, отриманий платником податку від його працедавця як додаткове благо (за винятками, передбаченими пунктом 4.3 цієї статті), а саме у вигляді вартості безоплатно отриманих товарів (робіт, послуг), а також суми знижки з ціни (вартості) товарів (послуг), що перевищує звичайну, розраховану за правилами визначення звичайних цін (у розмірі такої знижки), крім випадків, передбачених пунктом 4.3 цієї статті.

Якщо додаткові блага надаються особою, що не є працедавцем платника податку, чи особою, яка діє від імені або за дорученням такого працедавця, то такі доходи прирівнюються з метою оподаткування до подарунків з їх відповідним оподаткуванням (абзац десятий підпункту 4.2.9 пункту 4.2 ст. 4 Закону № 889-IV).

За змістом наведених норм дохід у вигляді знижки з ціни (вартості) товару, що перевищує звичайну, розраховану за правилами визначення звичайних цін, в разі придбання автомобіля за ціною, що не відповідає його звичайній ціні, є оподатковуваним доходом покупця автомобіля як додаткове благо, отримане від продавця.

Аналогія ж закону в публічному праві допустима лише стосовно процедурних відносин.

До 1 січня 2011 року (дата набрання чинності Податковим кодексом України) вітчизняне законодавство не містило норми, яка б встановлювала визначення оподатковуваного доходу від продажу нерухомого майна за звичайними цінами. Це питання було врегульоване нормою абзацу третього пункту 173.1 ст. 173 Податкового кодексу України.

Суди попередніх інстанцій зробили правильний висновок, що податковим органом, у силу норми частини 2 ст. 72 КАС України, не було доведено правомірності донарахування позивачу податкових зобов`язань згідно з оспорюваним податковим повідомленням-рішенням.

Відповідно до статті 224 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанції не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Керуючись ст. ст. 220, 220-1, 223, 224, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, Вищий адміністративний суд України

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Нововодолазької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Харківській області залишити без задоволення, а постанову Харківського окружного адміністративного суду від 15.01.2013 та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 21.03.2013 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути переглянута Верховним Судом України з підстав та в порядку, передбачених статтями 236-2391 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя: підписЄ.А. Усенко
Судді: підписО.А. Веденяпін
підписМ.П. Зайцев