Справа № 815/446/16
Суддя: Єфіменко К. С.
Дата ухвалення: 2016-02-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 815/446/16
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 лютого 2016 року м.Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді Єфіменка К.С., розглянувши у приміщенні суду в порядку письмового провадження справу за адміністративним позовом Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 до Ізмаїльської об'єднаної державної податкової інспекції ГУ ДФС в Одеській області про визнання протиправними та скасування податкового повідомлення-рішення №000800/701 від 07.12.2015 року та рішення №000026/701 від 07.12.2015 року, -

В С Т А Н О В И В:

З позовом до суду звернувся Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 до Ізмаїльської об'єднаної державної податкової інспекції ГУ ДФС в Одеській області про визнання протиправними та скасування податкового повідомлення-рішення №000800/701 від 07.12.2015 року та рішення №000026/701 від 07.12.2015 року.

В судовому засіданні 19.02.2016 року представник позивача подав заяву, якою підтримав заявлені позовні вимоги та просив суд про розгляд справи за відсутності позивача в порядку письмового провадження (а.с.106). Представник відповідача був сповіщений належним чином про день, час та місце слухання справи (а.с.104), але в судове засідання не прибув через причини, які визнані судом неповажними. В зв'язку із цим, суд на підставі положень ч.4 ст.122, ч.6 ст.128 КАС України ухвалив рішення про розгляд цієї справи в порядку письмового провадження 26.02.2016 року за наявними в справі письмовими доказами.

Дослідивши наявні в справі письмові докази суд встановив наступні факти та обставини:

Відповідач на підставі ст.1 Закону України «Про державну податкову службу» є місцевим підрозділом центрального органу державної виконавчої влади та згідно ст.ст.7,10,11 цього ж Закону здійснює повноваження щодо встановлення порушень податкового законодавства, нарахування податкових зобов'язань та стягнення заборгованості з податків та зборів, штрафних санкцій, а тому позовні вимоги щодо оскарження його актів, дій чи бездіяльності з цього приводу, на підставі положень ст.55 Конституції України, п.1 ч.2 ст.17, ст.104 КАС України підвідомчі адміністративним судам та повинні розглядатись за правилами адміністративного судочинства.

На підставі наказу Ізмаїльської ОДПІ від 06.11.2015 року №297 та направлення на проведення перевірки від 22.10.2015 року №146 посадовими особами відповідача, згідно п.77.1.1 ст.77 ПК України в період з 26.10.2015 року по 13.11.2015 року була проведена планова виїзна документальна перевірка діяльності позивача з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2014 року по 31.12.2014 року.

За результатами зазначеної перевірки був складений акт №1143/15-15-17-01/НОМЕР_1 від 20.11.2015 року (а.с.19-32), яким були встановлені порушення позивачем за перевірений період п.177.2, п.177.4, п.177.5 ст.177 Податкового кодексу України та п.п.1.4 ч.2 ст.6 та п.2 ч.1 ст.7 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування».

На підставі цього акту перевірки відповідачем 07.12.2015 року були прийняті податкові повідомлення-рішення №000800/701 (а.с.98) щодо нарахування податку на доходи фізичних осіб в розмірі 14297,55 грн. та штрафних санкцій 7148,77 грн. та рішення про застосування штрафних санкцій №000026/701 (а.с.17) щодо нарахування єдиного внеску в розмірі 33075,00 грн. та штрафних санкцій 1653,75 грн..

Представник позивача вважає оскаржені податкові повідомлення-рішення протиправними оскільки, позивач перебуваючи на загальній системі оподаткування у 2014 році здійснював підприємницьку діяльність та відносив до складу валових витрат суми сплачені за договорами поставки та послуг, що підтверджені відповідними документами первинного податкового та бухгалтерського обліку, а тому висновки податкового органу про безтоварність таких угод є не правомірними та оскаржені рішення підлягають скасуванню.

Представник відповідача до суду не з'явився та письмових заперечень проти позову не подав, а тому суд буде виходити із правової позиції податкового органу, яка викладені в акті перевірки №1143/15-15-17-01/НОМЕР_1 від 20.11.2015 року.

Суд вважає, що оскаржене позивачем податкове повідомлення-рішення та рішення прийняті не у відповідності до вимог законодавства, виходячи з наступного.

Із акту перевірки №1143/15-02-17-01/НОМЕР_1 вбачається, що фактичною підставою для ля прийняття податкового повідомлення - рішення та рішення про застосування штрафних санкцій став висновок контролюючого органу про порушення, на думку контролюючого органу, пп. 177.2, п. 177.4, п. 177.5 ст.177 Податкового кодексу України яке полягає у тому, що ФОП ОСОБА_1 занизив податок на доходи фізичних осіб у розмірі 14297,55 гривень. Так, мотивуючи вказаний висновок, контролюючи й орган посилається на те, що підприємцем було відвантажено та отримано оплату по групі товару - рідина «Білизна», всього за 2014 рік - 3 657 бут. на загальну суму 17492,00 грн.

Станом на 01.01.2014 року залишки товарів по групі «Білизна» складають 400 пляшок на загальну суму 1923,87 грн.

Як зазначено в акті перевірки, до перевірки надано 2 видаткові накладні від постачальника ФОП ОСОБА_2 по придбанню товару групи «Білизна» всього 800 пляшок на загальну суму 2640,00 грн. інших документів не надано. Контролюючий орган зазначає, що документи по прийняттю та оплаті 2457 пляшок (3657 - 1200) до перевірки не надано. У зв'язку із цим контролюючий орган приходить до висновку, що рідина «Білизна» у кількості 2457 гривень є безоплатно отриманою, і на цій підставі до складу загального оподаткованого доходу включено вартість рідини на суму 9336,60 гривень.

Проте, із такими висновками контролюючого органу погодитися не можна. Так, відповідно до п.п.177.2, 177,4 ст.177 Податкового кодексу України об'єктом оподаткування є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та негрошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов'язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи - підприємця.

До переліку витрат, безпосередньо пов'язаних з отриманням доходів, належать документально підтверджені витрати, що включаються до витрат операційної діяльності згідно з розділом III Податкового Кодексу.

Відповідно до п.п.14.1.13 п.14.1 ст.14 ПК України безоплатно надані товари, роботи, послуги:

а) товари, що надаються згідно з договорами дарування, іншими договорами, за якими не передбачається грошова або інша компенсація вартості таких товарів чи їх повернення, або без укладення таких договорів;

б) роботи (послуги), що виконуються (надаються) без висування вимоги щодо компенсації їх вартості;

в) товари, передані юридичній чи фізичній особі на відповідальне зберігання і використані нею.

Відповідно до пп.17.1.3 п.17.1 ст.17 ПК України платник податків має право обирати самостійно, якщо інше не встановлено цим Кодексом, метод ведення обліку доходів і витрат.

Згідно з пунктом 44.1 статті 44 Податкового кодексу України для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Водночас статтею 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" від 16.07.1999 року №996-ХІУ визначено, що первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Необхідність підтвердження господарських операцій первинними документами визначена підпунктом 1.2 пункту 1, підпункту 2.1 пункту 2 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.95 року № 88, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України від 05.06.1995 року за № 168/704, первинні документи - це письмові свідоцтва, що фіксують та підтверджують господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації на їх проведення, статтею 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" від 16.07.99 р, № 996-ХІ. із змінами та доповненнями, встановлені вимоги до первинних документів, які є підставою для бухгалтерського та податкового обліку.

Згідно з даною нормою, підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій.

Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Дія контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Такі первинні документи повинні мати обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Отже, будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції.

Згідно з ч.3 ст.2 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність України» суб'єкти підприємницької діяльності, яким відповідно до законодавства надано дозвіл на ведення спрощеного обліку доходів і витрат, ведуть бухгалтерський облік і подають фінансову звітність у порядку, встановленому законодавством про спрощену систему обліку і звітності.

З аналізу норм зазначеної статті випливає, що надаючи право фізичній особі- підприємцю вести спрощений облік доходів і витрат, одночасно не позбавляє позивача права вести бухгалтерський облік валових витрат.

За приписами ст.1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" господарською операцією є дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов'язань, власному капіталі підприємства.

Так, 27.04.2011 року між ФОП ОСОБА_1 (податковий номер НОМЕР_2, платник єдиного податку) та ФОП ОСОБА_1 (податковий номер НОМЕР_1, платник ПДВ) був укладений договір поставки №43.

Відповідно до п.1.1 Договору постачальник зобов'язується поставити та передати товар у власність покупця, а покупець зобов'язується прийняти та оплатити товар найменування, кількість та вартість якого підтверджується супровідними документами (накладними) на умовах вказаного договору.

Додатковою угодою №1 від 31.12.2013 року до договору поставки №43 від 27.04.2011 року, укладеного між ФОП ОСОБА_1 (податковий номер НОМЕР_2, платник єдиного податку) та ФОП ОСОБА_1 (податковий номер НОМЕР_1, платник ПДВ) п.10.1 викладено у наступній редакції : «Даний договір вступає в силу з моменту його підписання уповноваженими представниками обох сторін, укладений на строк до 31.12.2015 року, і діє до повного виконання сторонами свої обов'язків за договором у повному обсязі».

Таким чином, найменування, кількість та ціну товарів визначають накладні до договору поставки №43 від 27.04.2011 року. Договір поставки №43 від 27.04.2011 року, як істотну умову, визначає, в тому числі, оплатність товару.

Так, на підставі накладної №23 від 03.02.2014 року та на виконання договору поставки №43 ФОП ОСОБА_3 отримав та оплатив товар по групі «Білизна» у кількості 400 пляшок на суму 1 520 гривень. На підставі накладної №31 від 04.03.2014 року та на виконання договору поставки №43 ФОП ОСОБА_3 отримав та оплатив товар по групі «Білизна» у кількості 420 пляшок на суму 1 596 гривень На підставі накладної №38 від 01.04.2014 року та на виконання договору поставки №43 ФОП ОСОБА_3 отримав та оплатив товар по групі «Білизна» у кількості 427 пляшок на суму 1 622,60 гривень. На підставі накладної №64 від 01.07.2014 року та на виконання договору поставки №43 ФОП ОСОБА_3 отримав та оплатив товар по групі «Білизна» у кількості 380 пляшок на суму 1 444 гривень. На підставі накладної №43 від 05.05.2014 року та на виконання договору поставки №43 ФОП ОСОБА_3 отримав та оплатив товар по групі «Білизна» у кількості 450 пляшок на суму 1710 гривень. На підставі накладної №68 від 01.09.2014 року та на виконання договору поставки №43 ФОП ОСОБА_3 отримав та оплатив товар по групі «Білизна» у кількості 380 пляшок на суму 1 444 гривень.

Таким чином, загальна кількість одиниць товару за групою «Білизна», яка була оплатно поставлена ФОП ОСОБА_3 складає 2457 пляшок вартістю 9336,60 грн.

Крім того, про фактичність вказаних господарських операцій свідчить виписки із особистого рахунку ФОП ОСОБА_1 в АТ „РАЙФФАЙЗЕНБАНК АВАЛЬ" у м.Києві НОМЕР_3, відповідно до якої у періоди з 01.01.2013 року по 22.12.2014 року здійснювався перерахунок коштів за договором поставки №43 від 27.04.2011 року, тобто, вказані грошові кошти сплачувалися за купівлю товару по групі „Білизна".

Крім цього, контролюючим органом зроблено висновок про те, що в порушення п. 177.4 ст.177 ПКУ ФОП ОСОБА_1 включено до валових витрат витрати по витраченому паливу по декларації за 2014 рік у сумі 72986 гривень, по яких не підтверджено зв'язок з господарською діяльністю підприємця.

Так, згідно фіскальними чеками по придбанню палива на заправках та відомості виданого на машини палива підприємцем було віднесено до валових витрат вартість дизельного пального за 2014 рік на 117940,00 грн. у кількості 9518,95 літрів.

ФОП ОСОБА_1 у своїй господарській діяльності використовує 3 автомобілі- Volkswagen Transport, Volkswagen Crafter, Volkswagen Crafter 50 Kasten, що підтверджується актом перевірки.

Проте, в акті перевірки зазначено, ТТН підтверджено витрати, пов'язані із доставкою товару замовником по одному автомобілю Volkswagen Crafter з лютого по грудень 2014 року - 3628,28 літрів на загальну суму 44954,00 грн. Грошова сума у розмірі 72986 гривень (117940,00 - 44954,00) не відноситься до витрат, пов'язаних із господарською діяльністю.

01.01.2013 року між ФОП ОСОБА_1 та ТОВ „Шемар" був укладений договір поставки №27. Відповідно до п.1.1. Договору постачальник зобов'язується поставити та передати товар у власність покупця, а покупець зобов'язується прийняти та оплатити Товар, найменування, кількість та вартість якого підтверджується супровідними документами (накладними) на умовах вказаного договору. Відповідно до п.10.2. Договору якщо одна із сторін за 14 календарних днів до закінчення строку дії вказаного Договору не повідомить іншу сторону про наміри розірвати даний Договір, строк його дії пролонгується на один рік на тих же умовах.

09.12.2013 року між ФОП ОСОБА_1 та ФОП ОСОБА_4 був укладений договір поставки №111. Відповідно до п.1.1. Договору п.1.1. Договору постачальник зобов'язується поставити та передати товар у власність покупця, а покупець зобов'язується прийняти та оплатити Товар, найменування, кількість та вартість якого підтверджується супровідними документами (накладними) на умовах вказаного договору. Відповідно до п.10.2. Договору якщо одна із сторін за 14 календарних днів до закінчення строку дії вказаного Договору не повідомить іншу сторону про наміри розірвати даний Договір, строк його дії пролонгується на один рік на тих же умовах.

Відповідно до виписок із рахунку ФОП ОСОБА_1 в АТ „РАЙФФАЙЗЕНБАНК АВАЛЬ" у м.Києві НОМЕР_3 у періоди з 05.02.2014 року по 11.12.2014 року між ФОП ОСОБА_1 та ФОП ОСОБА_4 здійснювалася оплата за товари.

Відповідно до виписок із рахунку ФОП ОСОБА_1 в АТ „РАЙФФАЙЗЕНБАНК АВАЛЬ" у м.Києві НОМЕР_3 у періоди з 09.01.2014 року та 25.12.2014 року між ФОП ОСОБА_1 та ТОВ „Шемар" здійснювалася оплата згідно із накладними.

Крім того, позивачем надані до суду належним чином оформленні ТТН та видаткові накладні за період лютий - грудень 2014 року. Із вказаних первинних документів випливає, що у зазначений період автомобілі Volkswagen Transport та Volkswagen Crafter 50 Kasten також використовувалися у господарській діяльності ФОП ОСОБА_1 під час виконання договорів поставки із контрагентами ТОВ «Шемар», ФОП ОСОБА_4

Відповідно до п.177.2 ст.177 ПК України об'єктом оподаткування є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та негрошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов'язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи - підприємця.

Відповідно до пп.177.4.1 п.177.4 ст.177 ПК України до переліку витрат, безпосередньо пов'язаних з отриманням доходів, належать: витрати, до складу яких включається вартість сировини, матеріалів, товарів, що утворюють основу для виготовлення (продажу) продукції або товарів (надання робіт, послуг), купівельних напівфабрикатів та комплектуючих виробів, палива й енергії, будівельних матеріалів, запасних частин, тари й тарних матеріалів, допоміжних та інших матеріалів, які можуть бути безпосередньо віднесені до конкретного об'єкта витрат.

Таким чином, позивач правомірно відніс витрати на паливо по трьом автомобілях до витрат, пов'язаних із здійсненням господарською діяльністю.

В ході перевірки контролюючим органом було встановлено заниження суми чистого оподаткованого доходу на 95317,00 грн., з яких - 9337,00 грн. завищення валового доходу (п.2.2.1 - безоплатність рідини «Білизна»), та 85980,00 грн. завищення суми валових витрат (п.2.2.2. - не підтверджена витрата палива на господарську діяльність, включення до валових витрат витрати на придбання рідини «Білизна»).

Проте, суд вважає, що наведені доводи та докази щодо необґрунтованості та безпідставності встановленого перевіркою як завищеного валового доходу, так і завищених валових витрат.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.7 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» єдиний соціальний внесок нараховується: для платників, зазначених у пунктах 4 (крім фізичних осіб підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування) та 5 частини першої статті 4 цього Закону, - на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску за місяць, у якому отримано дохід (прибуток).

На підставі вищевказаного контролюючим органом неправомірно було донараховано внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування в сумі 33075,00 грн., виходячи із протиправно нарахованої суми заниження доходу у розмірі 95317,00 грн.

Враховуючи те, що відповідачем протиправно донараховано позивачу податку на доходи фізичних осіб згідно оскаржуваних рішень тому, відповідно, позивачем не було занижено сплату до бюджету суми єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування.

Відтак, оцінюючи надані докази в сукупності, суд вважає, що оскаржені акти суб'єкту владних повноважень прийняті на підставі помилкового висновку посадових осіб органу ДФС, що відповідає положенням ч.2 ст.19 Конституції України та ст.11 Закону України «Про державну податкову службу в Україні», а тому, на підставі положень ч.2 ст.162 КАС України, суд повинен задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Судові витрати розподілити за правилами ст.94 КАС України.

Керуючись ст.ст.94,158-163 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

1. Позовні вимоги задовольнити повністю.

2. Визнати протиправними та скасувати податкове повідомлення-рішення №000800/701 від 07.12.2015 року та рішення №000026/701 від 07.12.2015 року Ізмаїльської ОДПІ ГУ ДФС в Одеській області.

Постанова може бути оскаржена до Одеського апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня виготовлення та підписання повного тексту постанови.

Суддя Єфіменко К.С.