Справа № 804/8780/15
Суддя: Царікова Олена Василівна
Дата ухвалення: 2015-09-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
11 вересня 2015 р. Справа № 804/8780/15
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого суддіЦарікової О.В.,
секретаря судового засіданняВоробйової П.В.,
представника позивача ОСОБА_7,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпропетровську адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_4 до Криворізької північної об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення - рішення, визнання протиправною та скасування податкової вимоги,-
15 липня 2015 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_4 до Криворізької північної об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення - рішення від 15.08.2014 № 4666-15, визнання протиправною та скасування податкової вимоги від 12.02.2015 № 582-25.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 20.07.2015 відкрито провадження в адміністративній справі № 804/8780/15 та призначено її до розгляду в судовому засіданні на 06.08.2015.
Представник позивача в судовому засідання позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив суд задовольнити адміністративний позов повністю.
Представник відповідача у судове засідання не прибув, про дату, час та місце розгляду справи належним чином повідомлений судом, що підтверджується матеріалами справи.
Відповідно до ч. 4 ст. 128 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), у разі неприбуття відповідача, належним чином повідомленого про дату,час та місце судового розгляду, без поважних причин розгляд справи може не відкладатися і справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів.
Суд, дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується адміністративний позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду і вирішення справи по суті, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування норм матеріального та процесуального права, вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню з наступних підстав.
Отже, у даній справі суду належить надати правову оцінку проведеному донарахуванню та, як наслідок, правомірності винесення оскарженого податкового повідомлення - рішення від 15.08.2014 № 4666-15 та податкової вимоги від 12.02.2015 № 582-25.
Як встановлено судом та підтверджується наявними матеріалами справи, 11.07.2005 між Криворізькою міською радою (далі - орендодавцем) та Приватним підприємцем ОСОБА_4 (далі - орендар) (іпн. НОМЕР_1) укладений договір оренди земельної ділянки, за умовами якого орендар приймає в строкове платне користування земельну ділянку, кадастровий номер НОМЕР_2, площею 747 кв.м. несільськогосподарського використання для розміщення магазину продовольчих товарів, за адресою: АДРЕСА_1.
Договір укладений строком на 10 років.
Матеріалами справи підтверджено, що на підставі договору купівлі - продажу нежитлової будівлі від 07.02.2007, зареєстрованого у реєстрі за № 692, ОСОБА_4 здійснив відчуження належного йому нерухомого майна, яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 на користь третіх осіб: громадян ОСОБА_5 та ОСОБА_6.
У грудні 2012 року позивач маючи намір припинити свою господарську діяльність та припинити підприємницьку діяльність фізичної особи - підприємця звернувся до відповідача для проведення звіряння щодо стану розрахунків перед бюджетом по орендній платі з фізичних осіб та отримав акти звіряння від 13.02.2012, від 23.07.2012, від 10.04.2012.
Відповідно до останнього акту звіряння від 10.04.2012, сальдо позивача на вказану дату по орендній платі з фізичних осіб становило 68,54 грн.
27.03.2013 Рішенням Криворізької міської ради (ХХХІІ сесія VІ скликання) №1888 «Про розірвання договорів оренди земельних ділянок» розірвано договір оренди від 11.07.2005 (дата державної реєстрації від 22.07.2005 № 4790) земельної ділянки, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 (кадастровий номер НОМЕР_2) з громадянином ОСОБА_4.
Відповідно до ст. 1 Закону України «Про оренду землі» (далі - Закон), оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності.
Стаття 13 Закону визначає договір оренди землі - як договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.
Матеріалами справи підтверджено, що договір оренди земельної ділянки від 22.07.2005 № 4790, укладений між приватним підприємцем ОСОБА_4 та Криворізькою міською радою на момент визначення позивачу грошового зобов'язання з орендної плати за 2014 рік за користування земельною ділянкою, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 (кадастровий номер НОМЕР_2) вже був розірваний.
Статтею 21 Закону України «Про оренду землі», орендна плата за землю - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою.
Тобто, ключовим моментом при аналізі даних правовідносин є факт користування земельними ділянками, який і обумовлює необхідність сплати орендної плати.
Суд зазначає, що хоча договір оренди вищезазначеної земельної ділянки розірваний згідно з рішенням Криворізької міської ради від 27.03.2013№ 1888 «Про розірвання договорів оренди земельних ділянок», право користування позивача земельною ділянкою за адресою: АДРЕСА_1 (кадастровий номер НОМЕР_2) припинилося значно раніше - в момент відчуження об'єкту нерухомого майна, що на ній розташоване, а саме: 07.02.2007 на підставі договору купівлі - продажу нежитлової будівлі, зареєстрованого у реєстрі за № 692.
Згідно з ч. 1 ст. 377 Цивільного кодексу України (в редакції, станом на день виникнення спірних правовідносин) до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача).
У відповідності до ч. 2 ст. 120 Земельного кодексу України (у редакції, чинній на момент правовідносин), якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об'єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача.
Аналогічне положення також містить і ч. 3 ст. 7 Закону України «Про оренду землі» (у редакції, чинній на момент правовідносин), який є спеціальним нормативно - правовим актом, що врегульовує відносини у сфері оренди землі, зазначеною нормою встановлено, що до особи, якій перейшло право власності на житловий будинок, будівлю або споруду, що розташовані на орендованій земельній ділянці, також переходить право оренди на цю земельну ділянку. Договором, який передбачає набуття права власності на житловий будинок, будівлю або споруду, припиняється договір оренди земельної ділянки в частині оренди попереднім орендарем земельної ділянки, на якій розташований такий житловий будинок, будівля або споруда.
Оскільки користування будівлею (спорудою) неможливо без користування земельною ділянкою, на якій вона розташована, а плата за землю справляється саме за користування земельною ділянкою, обов'язок щодо сплати сум податкових зобов'язань із плати за землю у нового власника будівлі (споруди) виникає не з дати оформлення права землекористування, а з дати фактичного користування земельною ділянкою.
Це підтверджується розвитком правового регулювання цього питання, зокрема наведеними вище правовими нормами.
Верховний Суд України у своїй постанові від 24.12.2010 у справі № 21-59а10 (номер у ЄДРСР № 13485871) по справі за позовом ТОВ «Європа - вікно» до Калуської ОДПІ Івано-Франківської області про визнання недійсним податкового повідомлення - рішення зазначає, що залишаючи в силі рішення суду першої інстанції про задоволення позову, касаційний суд виходив із того, що право власності чи право користування земельною ділянкою виникає лише після державної реєстрації документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, а також державної реєстрації договору оренди. Цей висновок є наслідком порушення правил застосування норм права: перевагу було надано положенням Закону України «Про плату за землю» та Земельному кодексу України (статті 125, 126), які регулюють випадки набуття права власності чи права користування на земельну ділянку, як окремий об'єкт та які щодо спірних відносин є загальними. У той же час перевагу мають спеціальні норми, що регулюють випадки набуття права власності на землю чи права користування нею внаслідок придбання споруди, розміщеної на земельній ділянці, за наведених обставин, - стаття 120 Земельного кодексу України та стаття 377 Цивільного кодексу України.
Згідно правової позиції Верховного Суду України, яка викладена у постанові від 06.11.2012 у справі № 21-335а12, до особи, яка придбала житловий будинок, будівлю або споруду, переходить право власності на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення, у розмірах, установлених договором. У випадку, якщо договором про відчуження житлового будинку, будівлі або споруди розмір земельної ділянки не визначено, до набувача переходить право власності на ту частину земельної ділянки, яка зайнята житловим будинком, будівлею або спорудою, та на частину земельної ділянки, яка необхідна для їх обслуговування, при цьому документами, які посвідчують право на землю, є відповідні документи, які видавалися при її наданні.
Згідно з ч. 1 ст. 244-2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), рішення Верховного Суду України, прийняте за результатами розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно - правовий акт, що містить зазначені норми права, та для всіх судів України. Суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність з рішенням Верховного Суду України.
У відповідності до абз. 7 ч. 1 ст. 31 Закону України «Про оренду землі» (у редакції на момент правовідносин), договір оренди землі припиняється в разі: набуття права власності на житловий будинок, будівлю або споруду, що розташовані на орендованій іншою особою земельній ділянці.
За наведених обставин, позивач фактично відчуживши майно на користь третіх осіб припинив бути землекористувачем земельної ділянки, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 (кадастровий номер НОМЕР_2). Окрім того, за рішенням орендаря - органу місцевого самоврядування від 27.03.2013 № 1888 «Про розірвання договорів оренди земельних ділянок» договір оренди вказаної земельної ділянки з ОСОБА_4 був розірваний.
Разом з тим, означений договір укладався з позивачем як з приватним підприємцем, а відтак у податкового органу були відсутні підстави визначати грошове зобов'язання ОСОБА_4 як громадянину, оскільки станом на 26.02.2013 підприємницька діяльність фізичної особи - підприємця ОСОБА_4 припинена.
Стосовно доводів податкового органу про відсутність додаткової угоди про розірвання договору, то судом вони оцінюються критично, з огляду на те, що позивач фактично припинив використання орендованої земельної ділянки та вчинив всі необхідні дії для документального оформлення припинення такого права: звернувся до орендодавця для розірвання договору, провів звіряння з податковим органом та сплатив заборгованість з орендної плати.
Згідно п. 269.1 ст. 269 ПК України (в редакції, станом на день виникнення спірних правовідносин) платниками податку є власники земельних ділянок, земельних часток (паїв); землекористувачі.
Пунктом 14.1.73 ст. 14 ПК України (в редакції, станом на день виникнення спірних правовідносин) визначено, що землекористувачі - юридичні та фізичні особи (резиденти і нерезиденти), яким відповідно до закону надані у користування земельні ділянки державної та комунальної власності, у тому числі на умовах оренди.
З урахуванням приписів вищезазначених правових норм, суд зазначає, що на момент визначення відповідачем ОСОБА_4 грошового зобов'язання з орендної плати з фізичних осіб за 2014 рік за договором оренди земельної ділянки від 22.07.2005 №4790, останній вже не був землекористувачем земельної ділянки, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 (кадастровий номер НОМЕР_2). За таких обставин, таке нарахування є неправомірним, а оскаржені податкове повідомлення - рішення від 15.08.2014 № 4666-15 та податкова вимога від 12.02.2015 № 582-25 є протиправними та такими, що підлягають скасуванню, а позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі.
З огляду на те, що позивач звільнений від сплати судового збору, відповідно до статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України суд не присуджує судові витрати з Державного бюджету України на користь позивача.
Керуючись ст. ст. 11, 50, 70, 71, 72, 86, 159-163, 186, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,
Адміністративний позов ОСОБА_4 до Криворізької північної об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення - рішення від 15.08.2014 № 4666 - 15, визнання протиправною та скасування податкової вимоги від 12.02.2015 № 582-25 задовольнити повністю.
Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення - рішення Криворізької північної об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Дніпропетровській області від 15.08.2014 № 4666 -15 ( форми "Ф").
Визнати протиправною та скасувати податкову вимогу Криворізької північної об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Дніпропетровській області від 12.02.2015 № 582-25 ( форми "Ф").
Постанова суду може бути оскаржена до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги через Дніпропетровський окружний адміністративний суд з одночасним направленням копії апеляційної скарги особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі складення постанови у повному обсязі, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

У разі якщо справа розглядалась судом за місцезнаходженням суб'єкта владних повноважень і він не був присутній у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, але його було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо у суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Постанова суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Повний текст постанови складено 16 вересня 2015 року.

Суддя О.В. Царікова