Справа № 720/52/16-а
Суддя: Ляху Г. О.
Дата ухвалення: 2016-02-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 720/52/16-а
Провадження № 2-а/720/11/16
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 лютого 2016 року Новоселицький районний суд Чернівецької області

в складі: головуючого судді Ляху Г.О.

з участю секретаря Істратій І.В.

представника позивача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Новоселиця адміністративну справу за позовом Мамалигівської сільської ради Новоселицького району Чернівецької області до відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби головного територіального управління юстиції у Чернівецькій області про скасування постанови державного виконавця від 23 грудня 2015 року про накладання штрафу,

ВСТАНОВИВ:

В січні 2016 року представник позивача звернувся до суду з адміністративним позовом до відповідача про скасування постанови державного виконавця від 23 грудня 2015 року про накладання штрафу.

Свій позов представник позивача обґрунтовує тим, що 19 листопада 2015 року Мамалигівською сільською радою отримано по пошті від відповідача постанову про відкриття виконавчого провадження, яка була винесена на підставі виконавчого листа Новоселицького районного суду від 02 червня 2015 року, яким Мамалигівську сільську раду зобовязано провести обстеження господарства ОСОБА_3, яке розташовано по вул. Федьковича, № 10 в с. Мамалига Новоселицького району, за наслідками чого визначити категорію особи, яка постраждала внаслідок стихійного лиха, яке сталось 23-27 липня 2008 року, встановлену категорію затвердити на сесії сільської ради та надати в Новоселицьку районну державну адміністрацію. Вказаною постановою надано строк для добровільного виконання. Позивачем було вжито ряд заходів для виконання рішення суду та направлено до всіх установ запити щодо надання інформації про представників, які входили до складу комісії з обстеження постраждалих господарств. Проте, вказані установи не надали сільській раді відповідні інформації. 04 січня 2016 року сільською радою отримано постанову державного виконавця від 23 грудня 2015 року про накладання штрафу в розмірі 1700 гривень за повторне невиконання рішення суду без поважних причин, яка винесена без накладання попереднього штрафу та без надання додаткового строку для виконання рішення суду. Крім цього, державний виконавець не врахував обсяг роботи, який необхідно провести для виконання рішення суду, відсутність вини сільської ради, оскільки постанова про відкриття провадження отримана після закінчення наданого терміну для її самостійного виконання. Тим самим, державний виконавець самоусунувся від виконання рішення суду, поклавши цей обовязок тільки на сільську раду, яку неналежним чином повідомив про свої процесуальні дії та не врахував поважність причин невиконання рішення суду, внаслідок чого виніс незаконну постанову від 23 грудня 2015 року про накладання штрафу, яку просив скасувати.

В судовому засіданні представник позивача позов підтримав та додатково пояснив, що постановою про відкриття провадження від 10 листопада 2015 року відповідачем наданий строк для добровільного виконання рішення суду протягом семи днів з моменту винесення постанови, яка отримано сільською радою 19 листопада 2015 року, тобто фактично після спливу строку для добровільного виконання, а тому сільською радою вона і не могла бути виконана у вказаний в поставі термін. Крім цього, постанова відповідача про накладання штрафу від 23 листопада 2015 року взагалі сільською радою не отримано, а тому позивачу не було відомо про надання нового строку для самостійного виконання рішення суду, у звязку із чим постанова відповідача від 23 грудня 2015 року про накладання штрафу за повторне невиконання рішення суду є незаконною. Крім цього, при винесенні вказаних документів відповідачем не було враховано обсяг необхідної роботи для виконання рішення суду, оскільки частина роботи фактично не залежить від сільської ради, а від інших державних установ, представники яких входять до складу комісії з обстеження та які не відреагували на інформаційні листи сільської ради. Просив задовольнити позовні вимоги та стягнути на користь позивача судові витрати по справі у виді сплаченого судового збору.

Представник відповідача державний виконавець Саінчук Є.В. позов не визнав та подав до суду заперечення на позов, в якому зазначив, що оскільки позивачем не було у самостійному порядку виконано рішення суду протягом терміну визначеному у постанові про відкриття провадження від 10 листопада 2015 року, постановою від 23 листопада 2015 року на нього був накладений штраф та наданий додатковий термін для самостійного виконання, після чого 23 грудня 2015 року було винесено постанову про накладання штрафу на позивача за повторне невиконання рішення суду в сумі 1700 гривень, а виконавче провадження закінчено. Постанова про накладання штрафу від 23 листопада 2015 року на адресу позивача не було відправлено замовним листом, оскільки цього не вимагає Закон України «Про виконавче провадження». Вважає, свої дії законними, а тому просив відмовити у позові.

Суд, вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 10 листопада 2015 року старшим державним виконавцем відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби головного територіального управління юстиції у Чернівецькій області ОСОБА_2 було відкрито виконавче провадження ВП № 49299984 з виконання виконавчого листа, виданого Новоселицьким районним судом за № 2а/720/9/15 від 02 червня 2015 року, яким Мамалигівську сільську раду зобовязано провести обстеження господарства ОСОБА_3, яке розташовано по вул. Федьковича, № 10 в с. Мамалига Новоселицького району, за наслідками чого визначити категорію особи, яка постраждала внаслідок стихійного лиха, яке сталось 23-27 липня 2008 року, встановлену категорію затвердити на сесії сільської ради та надати в Новоселицьку районну державну адміністрацію.

Даною постановою позивачу наданий строк для самостійного виконання сім днів з моменту винесення постанови.

Відповідно до наявного у справі поштового повідомлення про вручення поштового відправлення дана постанова була отримана представником Мамалигівськеої сільської ради 18 листопада 2015 року та зареєстрована в сільській раді 19 листопада 2015 року, що підтверджується наявним на супровідному листі штампом реєстрації вхідної кореспонденції.

Згідно відмітки на поштовому повідомленні держаний виконавець отримав зворотне повідомлення про вручення сільській раді постанови про відкриття виконавчого провадження 23 листопада 2015 року.

Того ж числа, 23 листопада 2015 року, державний виконавець виніс постанову про накладання штрафу на Мамалигівську сільську раду в сумі 850 гривень на невиконання вказаного рішення суду та надав позивачу новий строк для самостійного виконання до пяти днів з моменту винесення даної постанови про накладання штрафу.

В подальшому, 23 грудня 2015 року державним виконавцем було винесено постанову про накладання штрафу на позивача в розмірі 1700 гривень за повторне невиконання рішення суду, яка 28 грудня 2015 року була направлена на адресу позивача та отримана ним 04 січня 2016 року. Того ж числа виконавче провадження було закінчено у звязку із неможливістю виконання рішення суду без участі боржника.

Не погоджуючись з постановою відповідача від 23 грудня 2015 року, позивач звернувся до суду за захистом порушених прав.

Вирішуючи спір між сторонами, суд виходить з того, що відповідно до ч. 5 ст. 124 Конституції України судові рішення є обовязковими до виконання на всій території України.

Згідно ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов'язків має право на справедливий судовий розгляд.

Право на отримання кінцевого результату є складовою права на судовий захист, передбаченого ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, для цілей якої виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися, як складова частина судового розгляду (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Шмалько проти України» від 20 липня 2004 року).

Повне виконання судового рішення є невідємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави, а невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом, про що звертає увагу Конституційний Суд України (абзац другий п. 3 мотивувальної частини рішення КС України № 11-рп/2012 від 25 квітня 2012 року).

В свою чергу, під час здійснення виконавчого провадження державні виконавці повинні керуватися виключно законом та чинними нормативними актами та не допускати порушення прав та законних інтересів фізичних та юридичних осіб.

Так, відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцію та законами України.

При цьому, згідно Основного Закону України держава забезпечує захист прав усіх субєктів права власності та господарювання. Усі субєкти права власності рівні перед законом (ч. 4 ст. 13 Конституції України).

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку визначає Закону України "Про виконавче провадження" (далі - Закон).

У відповідності до ст. 11 даного Закону державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії, а згідно з ч. 1 ст. 6 вказаного Закону державний виконавець зобов'язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб.

Згідно частини першої, другої статті 75 Закону після відкриття виконавчого провадження за виконавчим документом, що зобов'язує боржника вчинити певні дії державний виконавець перевіряє виконання рішення не пізніше ніж на наступний день після закінчення строку, встановленого частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного виконання рішення.

Відповідно до вимог ст. 89 Закону у разі невиконання без поважних причин у встановлений державним виконавцем строк рішення, що зобов'язує боржника виконати певні дії, державний виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника юридичну особу - від сорока до шістдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та встановлює новий строк виконання. У разі повторного невиконання рішення боржником без поважних причин державний виконавець у тому ж порядку накладає на нього штраф у подвійному розмірі та звертається до правоохоронних органів з поданням (повідомленням) про притягнення боржника до кримінальної відповідальності відповідно до закону.

У відповідності до ч. 4 ст. 82 Закону рішення, дії чи бездіяльність державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами до суду, який видав виконавчий документ, а іншими учасниками виконавчого провадження та особами, які залучаються до проведення виконавчих дій, - до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.

Згідно ч. 1 ст. 181 КАС України учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.

З вказаних норм Закону України «Про виконавче провадження» слідує, що у випадку добровільного невиконання у наданий термін рішення суду, державний виконавець має право, за відсутності поважних причин невиконання, винести постанову про накладення на боржника штрафу.

Однак, державний виконавець зобов'язаний з'ясувати чи дійсно боржник не може виконати рішення суду з незалежних від нього причин.

Отже визначальними при прийнятті рішення про накладення штрафу є дві умови: несвоєчасне виконання судового рішення та відсутність поважних причин такого невиконання.

Аналізуючи дослідженні докази із урахуванням вказаних обставин, суд приходить до висновку, що позивач фактично не міг самостійно виконати постанову про відкриття провадження у наданий державним виконавцем термін, оскільки він отримав постанову 18 листопада 2015 року, тобто після закінчення наданого для самостійного виконання строку (строк закінчився 17 листопада 2015 року).

Разом з тим, після отримання державним виконавцем повідомлення про вручення позивачу постанови про відкриття провадження 23 листопада 2015 троку, він знаючи про те, що сільська рада отримала поставу 18 листопада 2015 року (така відмітка наявна на поштовому повідомленні), тобто після закінчення терміну для самостійного виконання, та усвідомлюючи, що постанова не могла бути виконана позивачем у встановлений ним строк, відразу того ж числа 23 листопада 2015 року виніс постанову про накладання штрафу на позивача за невиконання рішення суду в розмірі 850 гривень та надав йому додатковий термін для самостійного виконання рішення суду, не виясняючи можливість та поважність причин невиконання рішення суду.

В судовому засіданні представник позивача пояснив, що сільською радою взагалі не отримано постанову державного виконавця від 23 листопада 2015 року про накладання штрафу в сумі 850 гривень та надання додаткового терміну для самостійного виконання рішення суду, а державний виконавець не надав суду належних та допустимих доказів, які б підтвердили факт отримання сільською радою вказаної постанови, а тому із урахуванням положень ст.71 КАС України, відповідно до яких кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову, суд вважає недоведеним твердження представника відповідача про отримання позивачем вказаної постанови і тим самим повідомлення позивачу про встановлений новий строк для самостійного виконання рішення суду до пяти днів з моменту винесення даної постанови про накладання штрафу.

Посилання представника відповідача на наявність відмітки у журналі відправки поштової кореспонденції про відправлення вказаної постанови позивачу як на підставу належного повідомлення його, суд вважає безпідставним, оскільки вказана відмітка може свідчити про відправлення, а не про отримання позивачем постанови державного виконавця.

З огляду на викладене, із урахуванням тих обставин, що позивач фактично отримав постанову про відкриття провадження після спливу строку для самостійного виконання рішення суду, постанову від 23 листопада 2015 року, якою на нього перший раз накладний штраф на невиконання рішення суду та наданий додатковий строк для самостійного виконання позивач взагалі не отримав, оцінюючи у сукупності досліджені докази, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог, у звязку із чим позов підлягає задоволенню, так як досліджені судом докази свідчать про поважність причин невиконання позивачем рішення суду у встановлений державним виконавцем термін.

Відповідачем, як суб'єктом владних повноважень, не доведено правомірності оскаржуваних вимог та не надано належних та допустимих доказів, які спростовували б твердження позивача.

Відповідно до ст. 94 КАС України на користь позивача слід присудити всі здійснені ним документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань субєкта владних повноважень відповідача.

На підставі ст.ст. 13, 19, 55, 124 Конституції України, ст.ст. 6, 11, 89 Закону України «Про виконавче провадження», суд керуючись ст.ст. 6, 9, 10, 11, 71, 94, 158-163 КАС України, -

ПОСТАНОВИВ:

Позов задовольнити.

Скасувати постанову головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби головного територіального управління юстиції у Чернівецькій області від 23 грудня 2015 року про накладання штрафу на Мамалигівську сільську раду Новоселицького району Чернівецької області за невиконання рішення суду в сумі 1700 гривень.

Стягнути на користь Мамалигівської сільської ради Новоселицького району Чернівецької області судові витрати по справі у виді сплаченого судового збору в розмірі 1378 гривень, які підлягають обовязковому стягненню органами Державної казначейської служби України із Державного бюджету України шляхом їх безспірного списання із рахунку субєкта владних повноважень відповідача.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Вінницького апеляційного адміністративного суду через Новоселицький місцевий адміністративний суд шляхом подачі апеляційної скарги в десятиденний строк з дня проголошення постанови. У разі застосування судом частини третьої статті 160 КАС України апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання постанови.

Постанова суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги постанова набирає чинності після закінчення апеляційного розгляду справи.

Суддя: