Справа № 802/3435/14-а
Суддя: Калашнікова О.В.
Дата ухвалення: 2016-02-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 лютого 2016 року м. Київ К/800/6175/15

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі:

головуючої - судді Калашнікової О.В.,

суддів: Леонтович К.Г.,

Сороки М.О.

секретар судового засідання - Маджар О.М.

за участю

представника третьої особи - Постоловського О.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду справу за касаційною скаргою товариства з обмеженою відповідальністю "Земун Поле плюс" на постанову Вінницького окружного адміністративного суду від 17 листопада 2014 року та ухвалу Вінницького апеляційного адміністративного суду від 29 січня 2015 року у справі №802/3435/14-а за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Земун Поле плюс" до Реєстраційної служби Бершадського районного управління юстиції Вінницької області, третя особа приватне підприємство "Валентина" про визнання протиправними та скасування рішень, -

ВСТАНОВИЛА:

У вересні 2014 року товариство з обмеженою відповідальністю "Земун Поле плюс" звернулося в суд з позовом до Реєстраційної служби Бершадського районного управління юстиції Вінницької області, третя особа приватне підприємство "Валентина", в якому просило, з урахуванням заяви про уточення позовних вимог: визнати протиправними та скасувати рішення реєстраційної служби Бершадського районного управління юстиції від 13 серпня 2014 року №15124708, №15116754, №15119158 від 13 серпня 2014 року.

Позовні вимоги мотивовані тим, що спірні рішення відповідача про державну реєстрацію права суборенди земельних ділянок є протиправними, оскільки державну реєстрацію відповідачем здійснено без наявності усіх необхідних документів, зокрема: реєстратору не надано невід'ємних частин договорів суборенди таких, як план або схема земельних ділянок, що передаються в суборенду; кадастровий план земельної ділянки; акт визначення меж земельних ділянок в натурі.

Постановою Вінницького окружного адміністративного суду від 17 листопада 2014 року, залишеною без змін ухвалою Вінницького апеляційного адміністративного суду від 29 січня 2015 року, відмовлено в задоволенні позовних вимог.

Не погоджуючись з ухваленими у справі рішеннями товариство з обмеженою відповідальністю "Земун Поле плюс" звернулося до Вищого адміністративного суду України з касаційною скаргою, в якій просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанції та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги, посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права.

Перевіривши правову оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши матеріали касаційної скарги, проаналізувавши правильність застосування судом норм матеріального та процесуального права колегія суддів Вищого адміністративного суду України вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судами першої і апеляційної інстанцій встановлено, що 23 вересня 2012 року між ТОВ "Земун Поле плюс"(Орендар) та Бершадською районною державною адміністрацією(Орендодавець) укладені договори оренди земельних ділянок(площі ділянок 18,30 га, 107,4432 га та 48,2204 га) строком на 17 років. Зазначені договори 7 листопада 2012 року зареєстровані відділом Держкомзему у Бершадському районі.

Між ТОВ "Земун Поле плюс" та ПП "Валентина" 20 лютого 2013 року укладені договори суборенди №113/1 (С), №134/1(С), №135/1(С) на вказані вище земельні ділянки.

З метою здійснення державної реєстрації права суборенди ПП "Валентина" 13 серпня 2014 року звернулося до реєстраційної служби Бершадського районного управління юстиції із відповідними заявами, долучивши при цьому до заяви крім інших документів також договори суборенди земельних ділянок, викопіювання із збірного кадастрового плану, експлікації земель, акти встановлення та погодження меж земельних ділянок, абриси зовнішніх меж земельних ділянок, акти приймання-передачі об'єктів суборенди, витяги із Державного земельного кадастру про земельні ділянки, кадастрові плани земельних ділянок.

Реєстраційною службою Бершадського районного управління юстиції 13 серпня 2014 року проведена державна реєстрація вказаних договорів суборенди земельних ділянок шляхом прийняття рішень про державну реєстрацію права суборенди, За відсутності перешкод у проведенні державної реєстрації реєстратором 13 серпня 2014 року прийнято рішення про державну реєстрацію права суборенди №15124708, №15116754, №15119158.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог суди першої та апеляційної інстанцій виходили з того, що спірні рішення відповідача про державну реєстрацію права суборенди прийняті відповідачем у відповідності до вимог Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", оскільки державним реєстратором встановлений факт відсутності підстав для відмови в державній реєстрації прав.

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України погоджується з висновками судів першої та апеляційної інстанцій виходячи з наступного.

Згідно обставин справи предметом спору є правомірність рішень про державну реєстрацію прав та їх обтяжень реєстраційної служби Бершадського районного управління юстиції від 13 серпня 2014 року №15124708, №15116754, №15119158.

Частиною 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ст. 2 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" від 01.07.2004 №1952-IV(далі - Закон №1952-IV) державна реєстрація речових прав на нерухоме майно - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Пунктом 2 частини 1 статті 4 цього Закону №1952-IV встановлено, що речові права та обтяження на нерухоме майно, зокрема право постійного користування та право оренди земельної ділянки, підлягають обов'язковій державній реєстрації.

Згідно ч. 2 ст. 9 Закону № 1952-IV Державний реєстратор: 1) встановлює відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями, зокрема: відповідність обов'язкового дотримання письмової форми правочину та його нотаріального посвідчення (у випадках, встановлених законом); відповідність повноважень особи, яка подає документи на державну реєстрацію прав та їх обтяжень; відповідність відомостей про нерухоме майно, наявних у Державному реєстрі прав та поданих документах; наявність обтяжень прав на нерухоме майно, зареєстрованих відповідно до вимог цього Закону; наявність факту виконання умов правочину, з якими закон та/або договір (угода) пов'язує можливість проведення державної реєстрації виникнення, переходу, припинення прав на нерухоме майно або обтяження таких прав; 2) приймає рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, про відмову в державній реєстрації, про її зупинення, внесення змін до Державного реєстру прав; 3) відкриває і закриває розділи Державного реєстру прав, вносить до них відповідні записи; 4) веде реєстраційні справи щодо об'єктів нерухомого майна; 5) присвоює реєстраційний номер об'єкту нерухомого майна під час проведення державної реєстрації; 6) видає свідоцтво про право власності на нерухоме майно у випадках, встановлених статтею 18 цього Закону; 7) надає інформацію з Державного реєстру прав або відмовляє у її наданні у випадках, передбачених цим Законом; 8) у разі потреби вимагає подання передбачених законодавством додаткових документів, необхідних для державної реєстрації прав та їх обтяжень; 8.1) під час проведення державної реєстрації прав, які виникли та зареєстровані в установленому порядку до 1 січня 2013 року, запитує від органів виконавчої влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, які відповідно до чинного на момент реєстрації законодавства проводили таку реєстрацію, інформацію (довідки, копії документів тощо), необхідну для реєстрації прав та їх обтяжень, якщо такі документи не були подані заявником або якщо документи, подані заявником, не містять передбачених цим Законом відомостей про правонабувача або про нерухоме майно. Органи виконавчої влади, органи місцевого самоврядування, підприємства, установи та організації, до яких надійшов запит, зобов'язані безоплатно в установленому законодавством порядку протягом трьох робочих днів надати державному реєстратору відповідну інформацію, зокрема щодо зареєстрованих речових прав на нерухоме майно, у тому числі земельні ділянки; 9) здійснює інші повноваження, передбачені цим Законом та іншими законами України.

Процедура проведення державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав), перелік документів, необхідних для її проведення, права та обов'язки суб'єктів у сфері державної реєстрації прав, визначає Порядок державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 22 червня 2011 р. №703(далі -Порядок №703).

Згідно п. 7 Порядку №703 для проведення державної реєстрації прав заявник подає органові державної реєстрації прав, нотаріусові заяву про державну реєстрацію, форму та вимоги до заповнення якої встановлює Мін'юст.

Відповідно п. 10 Порядку №703 заявник разом із заявою про державну реєстрацію подає органові державної реєстрації прав, нотаріусові необхідні для такої реєстрації документи, визначені цим Порядком, їх копії, документ, що підтверджує внесення плати за надання витягу з Державного реєстру прав, та документ про сплату державного мита.

Згідно п. 12 Порядку №703 під час розгляду заяви про державну реєстрацію і документів, що додаються до неї, державний реєстратор встановлює відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно, їх обтяженнями.

Відповідно п. 16 Порядку №703 за результатами розгляду заяви про державну реєстрацію та документів, необхідних для її проведення, державний реєстратор приймає рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень або рішення про відмову в такій реєстрації.

У відповідності до ч. 1 ст. 15 Закону № 1952-IV державна реєстрація прав та їх обтяжень проводиться в такому порядку: 1) прийняття і перевірка документів, що подаються для державної реєстрації прав та їх обтяжень, реєстрація заяви; 2) встановлення факту відсутності підстав для відмови в державній реєстрації прав та їх обтяжень, зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та/або їх обтяжень; 3) прийняття рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, відмову в ній або зупинення державної реєстрації; 4) внесення записів до Державного реєстру прав; 5) видача свідоцтва про право власності на нерухоме майно у випадках, встановлених статтею 18 цього Закону; 6) надання витягів з Державного реєстру прав про зареєстровані права та/або їх обтяження.

Судами було встановлено, що третьою особою як заявником були виконані всі передбачені чинним законодавством України вимоги щодо подання заяви про реєстрацію права суборенди земельних ділянок.

Відповідно до положень ст. 24 Закону № 1952-IV у державній реєстрації прав та їх обтяжень може бути відмовлено у разі, якщо: заявлене право, обтяження не підлягає державній реєстрації відповідно до цього Закону; об'єкт нерухомого майна розміщений на території іншого органу державної реєстрації прав; із заявою про державну реєстрацію прав та їх обтяжень звернулася неналежна особа; подані документи не відповідають вимогам, встановленим цим Законом, або не дають змоги встановити відповідність заявлених прав документам, що їх посвідчують; заяву про державну реєстрацію прав, пов'язаних з відчуженням нерухомого майна, подано після державної реєстрації обтяжень, встановлених щодо цього майна, крім випадків, встановлених частиною дев'ятою статті 15 цього Закону; заяву про державну реєстрацію обтяжень речових прав на нерухоме майно щодо попереднього правонабувача подано після державної реєстрації права власності на таке майно за новим правонабувачем; заяву про державну реєстрацію речових прав, похідних від права власності, подано за відсутності державної реєстрації права власності, крім випадків, установлених частиною дев'ятою статті 15 цього Закону; під час подання заяви про державну реєстрацію права власності на підприємство як єдиний майновий комплекс, житловий будинок, будівлю, споруду (їх окремі частини), що виникло на підставі документа, за яким правонабувач набуває також право власності на земельну ділянку, не подано заяву про державну реєстрацію права власності на земельну ділянку; після завершення п'ятиденного строку з дня отримання заявником письмового повідомлення про зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав не усунено обставин, що були підставою для прийняття такого рішення; заяву про державну реєстрацію прав та їх обтяжень під час вчинення нотаріальної дії з нерухомим майном, об'єктом незавершеного будівництва подано не до нотаріуса, який вчинив таку дію; заяву про державну реєстрацію прав та їх обтяжень в електронній формі подано особою, яка не є державним кадастровим реєстратором або державним виконавцем; заявником подано ті самі документи, на підставі яких заявлене право та обтяження такого права вже зареєстровано у Державному реєстрі прав.

У відповідності до ч.2 ст.24 Закону № 1952-IV за наявності підстав для відмови в державній реєстрації державний реєстратор приймає рішення про відмову в державній реєстрації прав та їх обтяжень.

Згідно ч.4 ст.24 Закону № 1952-IV відмова в державній реєстрації прав та їх обтяжень з підстав, не передбачених цим Законом, заборонена.

Згідно ст. 19 Закону №1952-IV однією з підстав для державної реєстрації прав та їх обтяжень є укладений у порядку, встановленому законом, договір.

З огляду на відсутність перешкод у проведенні державної реєстрації, державним реєстратором 13 серпня 2014 року були правомірно прийняті спірні рішення про державну реєстрацію права суборенди №15124708, №15116754, №15119158.

За наведених обставин колегія суддів погоджується з висновками судів першої та апеляційної інстанцій про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

Відповідно до ст. 224 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Колегія суддів вважає, що доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального чи процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

З урахуванням викладеного, судами першої та апеляційної інстанцій винесені законні і обґрунтовані рішення, постановлені з дотриманням норм матеріального та процесуального права і підстав для їх скасування не вбачається.

Керуючись ст.ст. 220, 221, 223, 224, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів Вищого адміністративного суду України, -

У Х В А Л И Л А :

Касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "Земун Поле плюс" залишити без задоволення.

Постанову Вінницького окружного адміністративного суду від 17 листопада 2014 року та ухвалу Вінницького апеляційного адміністративного суду від 29 січня 2015 року у справі №802/3435/14-а залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути переглянута Верховним Судом України з підстав передбачених ст.ст. 237-239-1 Кодексу адміністративного судочинства України.

Судді: