Справа № 814/3921/15
Суддя: Марич Є. В.
Дата ухвалення: 2016-02-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

МИКОЛАЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Миколаїв

25 лютого 2016 року Справа № 814/3921/15

Миколаївський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Марича Є.В. за участю секретаря судового засідання Мирко О.С. розглянув у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовомФізичної особи-підприємця ОСОБА_1, АДРЕСА_1

доГоловного управління ДФС у Миколаївській області, вул. Лягіна, 6,Миколаїв,54001

провизнання протиправним та скасування рішення від 05.10.2015р. № 000095/05-21,
За участю:

від відповідача: Горохівська С.І., довіреність, від 11.12.15;

від позивача: ОСОБА_3.., договір, від 14.10.15;

свідок: ОСОБА_4, паспорт, від 03.02.16;

ВСТАНОВИВ:

Позивач - фізична особа-підприємець ОСОБА_1 звернулася з адміністративним позовом до Головного управління ДФС у Миколаївській області (далі - відповідач), в якому просить суд визнати протиправним та скасувати рішення від 05.10.2015 р. № 000095/05-21.

В обґрунтування позовних вимог вказано, що при проведенні перевірки посадові особи відповідача діяли не на підставі та не у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, зміст та висновки акту перевірки ґрунтуються на підставі неповного дослідження документів, помилкового тлумачення та застосування норм чинного законодавства. Позивач здійснює торгівлю лише харчовими продуктами без алкогольних напоїв. Разом із нею частину магазину орендує ОСОБА_4 Позивач ніякого відношення до товару, який знаходиться на орендованій ОСОБА_4 площі, не має.

Відповідач надав письмові заперечення (а. с. 34), в яких вказано, що факт роздрібної торгівлі алкогольними напоями без наявності ліцензії зафіксовано в акті перевірки, поясненнях продавця та понятих, а також в протоколі про адміністративне правопорушення.

У судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги та просив суд задовольнити позов у повному обсязі.

Представник відповідача проти позову заперечувала та просила суд відмовити у задоволені позову.

У судовому засіданні 25.02.2016 р. в порядку ч. 3 ст. 160 КАС України судом проголошено вступну та резолютивну частини постанови.

Вислухавши пояснення представників сторін, допитавши свідка, з'ясувавши усі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дослідивши матеріали, що містяться у справі, суд дійшов висновку, що позов не належить задоволенню, виходячи з наступного:

На підставі наказу від 26.08.2015 р. № 388 і направлень на перевірку (а. с. 13, 35-35) 02.09.2015 р. працівниками відповідача була проведена фактична перевірка позивача з питань дотримання законодавства в частині виробництва, обліку, зберігання, транспортування та обігу спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів у магазині по АДРЕСА_2. За результатами даної перевірки складено акт № 93/14-29-21-12/НОМЕР_1 (а. с. 16-19). Перевіркою виявлено факт реалізації однієї пляшки пива "Десант" за ціною 18,30 грн. без наявності ліцензії на такий вид діяльності.

На підставі зазначеного акту перевірки відповідачем було прийнято рішення від 05.10.2015 р. № 000095/05-21, яким до позивача застосовано фінансові санкції в розмірі 17000,00 грн. за роздрібну торгівлю алкогольними напоями без наявності ліцензії (а. с. 14-15).

Обґрунтовуючи свої вимоги позивач зазначає, що орендує приміщення магазину "ІНФОРМАЦІЯ_1" площею 48,9 м2 у фізичної особи-підприємця ОСОБА_5, на доказ чого надано договір оренди від 01.09.2014 р. № 01-09/2014 (а. с. 20-23). Разом з позивачем частину приміщення магазину площею 6 м2 орендує ОСОБА_4 на підставі договору оренди з ОСОБА_5 від 01.09.2015 р. № 01-09/2015 (а. с. 24-27).

Допитаний у якості свідка ОСОБА_4 надав суду пояснення, що продане пиво належить йому, оскільки він збирається займатися підприємницькою діяльністю. Документів щодо придбання пива, а також ліцензій на його продаж ОСОБА_4 не має. Власні продавці відсутні. Пиво було виставлене в магазині "ІНФОРМАЦІЯ_1" у спеціальному холодильнику, але продажу не підлягало.

У той же час продавець, яка працює в позивача за трудовим договором, ОСОБА_6 під час проведення перевірки надала письмові пояснення перевіряючим, у яких зазначила, що у день перевірки знаходилася на робочому місці в магазині по АДРЕСА_2. Підтвердила факт продажу пляшки пива перевіряючим. Дозвільних документів на право продажу алкогольних напоїв у магазині не було (а. с. 41). Акт перевірки підписаний ОСОБА_6 без зауважень.

Фак продажу пляшки пива підтверджується також чеком (а. с. 37), протоколом про адміністративне правопорушення, складеним стосовно ОСОБА_6, протоколом огляду та виїмки алкогольних напоїв, поясненнями понятих ОСОБА_7 і ОСОБА_8 (а. с. 39-40, 42-43).

Суд критично оцінює показання свідка та пояснення позивача, оскільки вони очевидно не відповідають матеріалам справи. Факт продажу алкоголю в магазині не заперечується ні позивачем, ні продавцем ОСОБА_6 ОСОБА_4 не надав суду жодних доказів того, що алкогольні напої належать саме йому. Він не пояснив суду як сторонній продавець могла продати його товар. Очевидним є те, що алкогольні напої стояли на вітрині та були готовими до продажу. ОСОБА_6 під час перевірки не вказала на те, що продана пляшка пива належить іншому суб'єкту господарювання, який не уповноважував її на продаж свого товару.

Крім того, у суду викликає сумнів намір ОСОБА_4 займатися підприємницькою діяльністю (для чого й було нібито придбано алкогольні напої), з огляду на те, що договір оренди магазину підписано за один день до проведення перевірки зі строком дії до 01.12.2015 р., тобто лише на три місяці. Відповідно до абз. 5 п. 10 Порядку провадження торгівельної діяльності та правил торговельного обслуговування на ринку споживчих товарів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15.06.2006 р. № 833 суб'єкти господарювання повинні забезпечити продаж товарів та їх обмін згідно з установленими правилами і нормами. Таким чином, суб'єкт господарювання зобов'язаний забезпечити, щоб реалізація товарів, у тому числі алкогольних напоїв, здійснювалася виключно працівниками, а також обмежити будь-який доступ до товарів сторонніх осіб.

Статтею 15 Закону України "Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів" (далі - Закон № 481) передбачено, що роздрібна торгівля алкогольними напоями або тютюновими виробами може здійснюватися суб'єктами господарювання за наявності у них ліцензій.

Згідно з абз. 5 ч. 2 ст. 17 Закону № 481 до суб'єктів господарювання застосовуються фінансові санкції у вигляді штрафів у разі: оптової (включаючи імпорт та експорт) і роздрібної торгівлі спиртом етиловим, коньячним і плодовим, спиртом етиловим ректифікованим виноградним, спиртом етиловим ректифікованим плодовим, алкогольними напоями та тютюновими виробами без наявності ліцензій - 200 відсотків вартості отриманої партії товару, але не менше 17000 гривень.

Відповідно до п. 5 Порядку застосування фінансових санкцій, передбачених статтею 17 Закону України "Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів", затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 02.06.2003 р. № 790, підставою для прийняття рішення про застосування фінансових санкцій є, зокрема, матеріали правоохоронних, податкових та інших органів виконавчої влади щодо недотримання суб'єктами підприємницької діяльності вимог законодавчих та інших нормативно-правових актів про виробництво та обіг спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів.

Таким чином, матеріали правоохоронних органів, у тому числі й протокол про адміністративне правопорушення та письмові пояснення, можуть бути підставою для застосування відносно суб'єкта господарювання штрафних (фінансових) санкцій на підставі Закону № 481.

Зважаючи на викладене та враховуючи, що в магазині "ІНФОРМАЦІЯ_1", де здійснює свою господарську діяльність позивач, відбулася фактична реалізація алкогольного напою за відсутності ліцензії, що не заперечується позивачем і підтверджується матеріалами справи, та за відсутності належних доказів того, що проданий товар належить іншій особі, відповідний суб'єкт господарювання підлягає відповідальності за абз. 5 ч. 2 ст. 17 Закону № 481.

Відповідно до ст. 11 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно ч. 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень, обов'язок доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідач довів перед судом законність рішення, яке є предметом розгляду даної справи, у той час як позивач не надав суду належних доказів на підтвердження своєї позиції. За таких обставин, суд приходить до висновку про необґрунтованість позовних вимог.

Керуючись ст. 2, 7, 17, 94, 158, ч.3 ст. 160, 161, 162, 163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні позову відмовити.

Постанова набирає законної сили після закінчення 10-денного строку з дня проголошення/отримання постанови, якщо протягом цього часу не буде подано апеляційної скарги.

У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили постанови за наслідками апеляційного провадження.

Порядок та строки апеляційного оскарження визначені ст. 186 КАС України.

Суддя Є.В. Марич