Справа № 810/2639/15
Суддя: Кушнова А.О.
Дата ухвалення: 2015-12-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 грудня 2015 року №810/2639/15

Київський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Кушнової А.О., розглянув у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Липовецький Елеватор" до Державної податкової інспекції у Києво-Святошинському районі Головного управління ДФС у Київській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення

Суть спору: до Київського окружного адміністративного суду звернулось Товариство з обмеженою відповідальністю "Липовецький Елеватор" з позовом до Державної податкової інспекції у Києво-Святошинському районі Головного управління ДФС у Київській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 02.06.2015 №.

Позовні вимоги мотивовані безпідставністю висновків акту перевірки від 27.04.2015 №127/10-13-22-02-21/32359396 "Про результати документальної позапланової виїзної перевірки дотримання вимог податкового законодавства ТОВ "Липовецький Елеватор" (код за ) щодо фінансово-господарських взаємовідносин з ПП "Ан Транс" () за період з 01.01.2013 по 31.12.2013" щодо встановлення порушень податкового законодавства позивачем.

Позивач стверджує, що придбав товар у контрагента ПП "Ан Транс" правомірно, тому підстав для визнання укладених договорів безтоварними немає, господарські операції підтверджені належним чином складеними первинними документами, які містять необхідні для цілей оподаткування відомості про зміст та обсяги спірних операцій, зокрема, договорами, товарно-транспортними накладними, податковими і видатковими накладними, платіжними дорученнями, а отримані товари були використані в господарській діяльності позивача та реалізовані за зовнішньоекономічним контрактом.

Крім того позивач звертає увагу на те, що не може нести відповідальність за можливі дії інших суб'єктів господарювання та/або його керівних органів.

За наведених обставин, висновки, викладені в акті перевірки, є необґрунтованими, а прийняте за результатами розгляду акту перевірки податкове повідомлення-рішення підлягає визнанню протиправним та скасуванню.

Відповідач позов не визнав, зазначив, що посадові особи ДПІ у Києво-Святошинському районі ГУ ДФС у Київській області при проведенні перевірки позивача та оформленні її результатів діяли на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені законодавством України, а податкове повідомлення-рішення є законним.

Звертає увагу суду, що у ході перевірки позивача було встановлено, що фінансово-господарська діяльність ПП "Ан Транс" здійснювалась поза межами правового поля, що у свою чергу свідчить про ненабуття належним чином цивільної праводієздатності, а оформлені та підписані документи не можуть бути підставою для формування податкового обліку при наявності фактів, що ставлять під сумнів реальність господарської операції, оскільки директора ПП "Ан Транс" ОСОБА_1 згідно вироку Приморського районного суду м. Одеси від 07.11.2014 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 205 ч. 1 Кримінального кодексу України.

Крім того відповідач зазначає, що позивач надав в підтвердження господарських операції видаткові, податкові накладні та договори, однак такі документи не мають юридичної сили первинних документів та не можуть бути підставою для відображення в регістрах бухгалтерського обліку та у податковій звітності ТОВ "Липовецький Елеватор", оскільки підписані директором ПП "Ан Транс" ОСОБА_1, який в свою чергу не мав намір здійснювати фінансово-господарську діяльність.

Представник позивача в судовому засіданні адміністративний позов підтримав, просив позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечував, просив суд відмовити в задоволенні позову в повному обсязі.

Відповідно до частини 4 статті 122 КАС України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі особи, які беруть участь у справі, судовий розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Відповідно до частини 6 статті 128 КАС України якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Приймаючи до уваги відсутність заперечень представників сторін про здійснення подальшого розгляду справи в порядку письмового провадження, приймаючи до уваги, що немає потреби у витребуванні додаткових доказів та відсутність потреби заслухати свідка чи експерта, суд прийшов до висновку здійснювати подальший розгляд справи в порядку письмового провадження.

Дослідивши матеріали справи та оцінивши докази по справі у їх сукупності, суд

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Липовецький Елеватор" (ідентифікаційний код 32359396) зареєстроване Липовецькою районною державною адміністрацією Вінницької області 25.04.2003 в якості юридичної особи, що підтверджується копією Статуту, запис про юридичну особу внесено 06.09.2004 за № 0000004 до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, що підтверджується випискою з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб підприємців Серії АД №097726 від 25.06.2007.

Як платник податків позивач узятий на облік з 30.04.2003 за №471, станом на момент проведення перевірки перебував на податковому обліку в ДПІ у Києво-Святошинському районі ГУ ДФС у Київській області.

В період з 14.04.2015 по 20.04.2015 посадовою особою ДПІ у Києво-Святошинському районі ГУ ДФС у Київській області на підставі п.п.20.1.4 п. 20.1 ст. 20, п.п.78.1.11 п. 78.1 ст.78, п. 82.2 ст. 82 Податкового кодексу України та у зв'язку з надходженням постанови від 03.03.2015 старшого слідчого з ОВС першого ВКР СУ ФР ГУ ДФС в Одеській області, старшого лейтенанта податкової міліції Шишлова В.А. про призначення документальної позапланової виїзної перевірки, проведено документальну позапланову виїзну перевірку ТОВ "Липовецький Елеватор" з питань дотримання вимог податкового законодавства щодо фінансово-господарських взаємовідносин з ПП "Ан Транс" за період з 01.01.2013 по 31.12.2013.

Результати перевірки оформлені актом від 27.04.2015 №127/10-13-22-02-21/32359396 (далі - акт перевірки).

В акті перевірки зазначено, що згідно постанови від 03.03.2015 старшого слідчого з ОВС першого ВКР СУ ФР ГУ ДФС в Одеській області, старшого лейтенанта податкової міліції Шишлова В.А. про призначення перевірки, винесеної у зв'язку з проведенням досудового розслідування у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №000149 від 27.06.2014, за ознаками злочину, передбаченого ч. 3 ст. 212, ч. 5 ст. 191, ч. 2 ст. 15 Кримінального кодексу України, досудовим слідством встановлено, що ПП "Ан Транс" за юридичною (податковою) адресою не знаходиться, а встановити фактичне місцезнаходження підприємства не виявилось можливим. Основні засоби ведення фінансово-господарської діяльності, а саме складські, виробничі приміщення, транспортні засоби, фактичні трудові ресурси на підприємстві відсутні.

Крім того встановлено, що засновником та директором ПП "Ан Транс" є ОСОБА_1, який придбав підприємство з метою прикриття незаконної діяльності.

Так, вироком Приморського районного суду м. Одеси від 07.11.2014 ОСОБА_1 визнаний винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 205 Кримінального кодексу України.

Разом з цим, у ході аналізу банківських рахунків ПП "Ан Транс" встановлено, що одним з підприємств, яке перераховувало кошти за зернові (кукурудза, ячмінь, пшениця, ріпак), є ТОВ "Липовецький Елеватор", службові особи якого шляхом відображення в бухгалтерському і податковому обліках фінансових операцій з ПП "Ан Транс" безпідставно сформували витрати з метою заниження податку на прибуток підприємства.

В 2013 році ТОВ "Липовецький Елеватор" здійснювало фінансово-господарські взаємовідносини з ПП "Ан Транс" на загальну суму 662243,60 грн.

Крім того, в акті перевірки зазначено, що у всіх документах, наданих ТОВ "Липовецький Елеватор" до перевірки проставлено підписи директора ПП "Ан Транс" ОСОБА_1, проте досудовим розслідуванням встановлено, що ця особа не мала наміру здійснювати фінансово-господарську діяльність, а тому договори, податкові накладні, видаткові накладні, товарно-транспортні накладні, які були надані для перевірки та відображені в акті перевірки, не мають юридичної сили первинних документів, у зв'язку з тим, що не підтверджують факт здійснення господарських операцій та не мають юридичної сили первинних документів та не можуть бути підставою для відображення в регістрах бухгалтерського обліку та у податковій звітності ТОВ "Липовецький Елеватор".

У висновках акту перевірки відповідачем встановлено порушення ТОВ "Липовецький Елеватор" вимог п.п.14.1.36, п.п.14.1.27 п. 14.1 ст. 14, п. 138.1, п. 138.2, п. 138.4 ст. 138, п.п.139.1.9 п. 139.1 ст. 139 Податкового кодексу України, в результаті чого занижено податок на прибуток за 2013 рік на загальну суму 125826,00 грн.

Висновки акту перевірки від 27.04.2015 №127/10-13-22-02-21/32359396 покладено ДПІ у Києво-Святошинському районі ГУ ДФС у Київській області в основу прийнятого податкового повідомлення-рішення від 02.06.2015 №, яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з податку на прибуток приватних підприємств на суму 157283,00 грн., з яких 125826,00 грн. за основним платежем та 31457,00 грн. - штрафні (фінансові) санкції.

Не погоджуючись з податковим повідомленням-рішенням відповідача, позивач звернувся з даним позовом до суду.

Перевіряючи обґрунтованість позовних вимог судом встановлено, що ТОВ "Липовецький Елеватор" мало господарські відносини з контрагентом ПП "Ан Транс".

Так, між позивачем (покупець) та Приватним підприємством "Ан Транс" (постачальник) було укладено договір поставки сільськогосподарської продукції №40-2/ЛП-27.09.13 від 27.09.2013 (т.1., а.с.33).

Відповідно до умов даного договору постачальник зобов'язувався поставити покупцю ріпак у кількості 94 метричні тони +/- 10% залікової ваги.

Вказаним договором визначено, що ціна за 1 метричну тону становить 3630,00 грн., загальна вартість договору становить 341220,00 грн.

Умови даної поставки визначені згідно з Правилами "Інкотермс 2010 р." з місцем здійснення поставки за адресою: м. Іллічівськ, вул. Праці, 6, Контейнерний термінал Іллічівськ, склад №15.

На виконання вимог договору №40-2/ЛП-27.09.13 від 27.09.2013 Приватним підприємством "Ан Транс" позивачу було поставлено товар - ріпак у кількості 93,480 метричної тони на загальну суму без ПДВ у розмірі 339332,40 грн., що підтверджується видатковою накладною від 28.09.2013 №РН-280911 (т.1, а.с.34).

Отриманий товар позивачем був оплачений у повному обсязі, що підтверджується платіжними дорученнями від 03.10.2013 №3739 на суму 247332,40 грн. та від 07.10.2013 №3744 на суму 92000,00 грн. (т.1, а.с.40,41).

За фактом настання першої з подій (отримання товару покупцем) та на підтвердження розрахунків на загальну суму 339332,40 грн., позивач отримав від ПП "Ан Транс" податкову накладну №409 від 28.09.2013 на загальну суму без ПДВ у розмірі 339332,40 грн. (т.1.,а с.39).

Доставка придбаного товару відповідно до умов договору №40-2/ЛП-27.09.13 від 27.09.2013 здійснювалась за замовленням ПП "Ан Транс" автопідприємствами ТОВ "Техавтопром 2011" та СПД Драндалуш, а саме автомобілями Мерседес, державний номер НОМЕР_1, та МАН, державний номер НОМЕР_2.

На підтвердження факту доставки товарів позивачем надано товарно-транспортні накладні від 26.09.2013 №220553 та від 27.09.2013 №177036, надані ПП "Ан Транс" після доставки кожної партії товару (т.1, а.с.35,37).

Товар був отриманий експедитором ТОВ "Астерікс Шипінг" на виконання умов договору доручення №2 від 01.06.2013, укладеного між позивачем та ТОВ "Астерікс Шипінг", що підтверджується актами про зважування вантажів на автоваговій від 27.09.2013 та від 28.09.2013 (т.1, а.с.36,38).

Позивачем було віднесено до складу витрат вартість придбаного ріпаку по взаємовідносинах з ПП "Ан Транс" у розмірі 339332,40 грн., що підтверджується актом перевірки.

Товар, отриманий позивачем від ПП "Ан Транс" був оприбуткований та відображений в бухгалтерському обліку позивача по рахункам №631, №281, що підтверджується оборотно-сальдовою відомістю по рахунку №631 за 2013 рік, карткою рахунку №631 за 2013 рік та карткою рахунку №281 за період з 28.09.2013 по 31.12.2013 (т.2, а.с.35-47).

Також, між позивачем (покупець) та Приватним підприємством "Ан Транс" (постачальник) було укладено договір поставки сільськогосподарської продукції №46/ЛП-17.10.13 від 17.10.2013 (т.2. а.с.20-21).

Відповідно до умов даного договору постачальник зобов'язувався поставити покупцю ріпак у кількості 46 метричних тон +/- 10% залікової ваги.

Вказаним договором визначено, що ціна за 1 метричну тону становить 3740,00 грн., загальна вартість договору становить 172040,00 грн.

Умови даної поставки визначені згідно з Правилами "Інкотермс 2010 р." з місцем здійснення поставки за адресою: м. Іллічівськ, вул. Праці, 6, Контейнерний термінал Іллічівськ, склад №15.

На виконання вимог договору №46/ЛП-17.10.13 від 17.10.2013 Приватним підприємством "Ан Транс" позивачу було поставлено товар - ріпак у кількості 45,400 метричної тони на загальну суму без ПДВ у розмірі 169796,00 грн., що підтверджується видатковою накладною від 17.10.2013 №РН-171011 (т.1, а.с.49).

Отриманий товар позивачем був оплачений у повному обсязі, що підтверджується платіжним дорученням від 21.10.2013 №3776 на суму 169796,00 грн. (т.1, а.с.51)

За фактом настання першої з подій (отримання товару покупцем) та на підтвердження розрахунків на загальну суму 169796,00 грн., позивач отримав від ПП "Ан Транс" податкову накладну №306 від 17.10.2013 на загальну суму без ПДВ у розмірі 169796,00 грн. (т.1, а.с.52).

Доставка придбаного товару відповідно до умов договору №46/ЛП-17.10.13 від 17.10.2013 здійснювалась за замовленням ПП "Ан Транс" автопідприємством ЧП водієм ОСОБА_3, а саме автомобілем державний номер НОМЕР_3.

На підтвердження факту доставки товару позивачем надано товарно-транспортну накладну від 16.10.2013 №755834, надану ПП "Ан Транс" після доставки партії товару (т.1, а.с.50).

Товар був отриманий експедитором ТОВ "Астерікс Шипінг" 17.10.2013 на виконання умов договору доручення №2 від 01.06.2013, укладеного між позивачем та ТОВ "Астерікс Шипінг", що підтверджується відміткою на товарно-транспортній накладній від 16.10.2013 №755834.

Позивачем було віднесено до складу витрат вартість придбаного ріпаку по взаємовідносинах з ПП "Ан Транс" у розмірі 169796,00 грн., що підтверджується актом перевірки.

Товар, отриманий позивачем від ПП "Ан Транс" був оприбуткований та відображений в бухгалтерському обліку позивача по рахункам №631, №281, що підтверджується оборотно-сальдовою відомістю по рахунку №631 за 2013 рік, карткою рахунку №631 за 2013 рік та карткою рахунку №281 за період з 28.09.2013 по 31.12.2013 (т.2, а.с.35-47).

Також, між позивачем (покупець) та Приватним підприємством "Ан Транс" (постачальник) було укладено договір поставки сільськогосподарської продукції №50-1/ЛП-24.10.13 від 24.10.2013 (т.1, а.с.42).

Відповідно до умов даного договору постачальник зобов'язувався поставити покупцю ріпак у кількості 42 метричних тон +/- 10% залікової ваги.

Вказаним договором визначено, що ціна за 1 метричну тону становить 3720,00 грн., загальна вартість договору становить 156240,00 грн.

Умови даної поставки визначені згідно з Правилами "Інкотермс 2010 р." з місцем здійснення поставки за адресою: м. Одеса, вул. Отамана Чепіги, 29, Жигло СПД склад №1.

На виконання вимог договору №50-1/ЛП-24.10.13 від 24.10.2013 Приватним підприємством "Ан Транс" позивачу було поставлено товар - ріпак у кількості 41,160 метричної тони на загальну суму без ПДВ у розмірі 153115,20 грн., що підтверджується видатковою накладною від 25.10.2013 №РН-251020 (т.1, а.с.43).

Отриманий товар позивачем був оплачений у повному обсязі, що підтверджується платіжним дорученням від 07.11.2013 №3804 на суму 153115,20 грн. (т.1, а.с.46).

За фактом настання першої з подій (отримання товару покупцем) та на підтвердження розрахунків на загальну суму 153115,20 грн., позивач отримав від ПП "Ан Транс" податкову накладну №469 від 25.10.2013 на загальну суму без ПДВ у розмірі 153115,20 грн. (т.1, а.с.43).

Доставка придбаного товару відповідно до умов договору №50-1/ЛП-24.10.13 від 24.10.2013 здійснювалась за замовленням ПП "Ан Транс" автопідприємством ОСОБА_4, а саме автомобілем державний номер НОМЕР_4.

На підтвердження факту доставки товару позивачем надано товарно-транспортну накладну від 24.10.2013 №296230, надану ПП "Ан Транс" після доставки партії товару (т.1, а.с.44)..

Товар був отриманий експедитором ТОВ "Астерікс Шипінг" 25.10.2013 на виконання умов договору доручення №2 від 01.06.2013, укладеного між позивачем та ТОВ "Астерікс Шипінг", що підтверджується відміткою на товарно-транспортній накладній від 24.10.2013 №296230.

Позивачем було віднесено до складу витрат вартість придбаного ріпаку по взаємовідносинах з ПП "Ан Транс" у розмірі 153115,20 грн., що підтверджується актом перевірки.

Товар, отриманий позивачем від ПП "Ан Транс" був оприбуткований та відображений в бухгалтерському обліку позивача по рахункам №631, №281, що підтверджується оборотно-сальдовою відомістю по рахунку №631 за 2013 рік, карткою рахунку №631 за 2013 рік та карткою рахунку №281 за період з 28.09.2013 по 31.12.2013 (т.2, а.с.35-47).

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд зазначає таке.

Законодавчим актом, який регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов'язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов'язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства є Податковий кодекс України.

Відповідно до пункту 44.1 статті 44 Податкового кодексу України, для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Згідно з пунктом 138.2 статті 138 Податкового кодексу України витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

Згідно з п. 138.4 ст. 138 Податкового кодексу України витрати, що формують собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг, визнаються витратами того звітного періоду, в якому визнано доходи від реалізації таких товарів, виконаних робіт, наданих послуг.

Пунктом 138.6 ст. 138 Податкового кодексу України собівартість придбаних та реалізованих товарів формується відповідно до ціни їх придбання з урахуванням ввізного мита і витрат на доставку та доведення до стану, придатного для продажу.

Собівартість виготовлених та реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг складається з витрат, прямо пов'язаних з виробництвом таких товарів, виконанням робіт, наданням послуг, а саме:

прямих матеріальних витрат;

прямих витрат на оплату праці;

амортизації виробничих основних засобів та нематеріальних активів, безпосередньо пов'язаних з виробництвом товарів, виконанням робіт, наданням послуг;

загальновиробничі витрати, які відносяться на собівартість виготовлених та реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг відповідно до положень (стандартів) бухгалтерського обліку;

вартості придбаних послуг, прямо пов'язаних з виробництвом товарів, виконанням робіт, наданням послуг;

інших прямих витрат, у тому числі витрат з придбання електричної енергії (включаючи реактивну) (п. 138.8 ст. 138 Податкового кодексу України).

Відповідно до підпунктів 139.1.1, 139.1.9 пункту 139.1 статті 139 Податкового кодексу України не належать до складу витрат будь-які витрати не пов'язані з провадженням господарської діяльності, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

Судом встановлено, що фактично податковий орган дійшов до висновку про заниження позивачем сум податку на прибуток на підставі тверджень про фіктивність господарських операцій позивача з ПП "Ан Транс", непідтвердження їх первинними документами, з приводу чого суд зазначає наступне.

Статтею 1 Закону України від 16.07.1999 №996-XIV "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" визначено, що первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затверджене наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 №88, зареєстроване в Міністерстві юстиції України 5 червня 1995 року за №168/704, встановлює порядок створення, прийняття і відображення у бухгалтерському обліку, а також зберігання первинних документів, облікових регістрів, бухгалтерської звітності підприємствами, їх об'єднаннями та госпрозрахунковими організаціями (крім банків) незалежно від форм власності (надалі - підприємства), установ та організацій, основна діяльність яких фінансується за рахунок коштів бюджету (надалі - установи).

Відповідно до п. 2.1 вказаного Положення первинні документи - це документи, створені у письмовій або електронній формі, що фіксують та підтверджують господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації (власника) на їх проведення. Господарські операції - це факти підприємницької та іншої діяльності, що впливають на стан майна, капіталу, зобов'язань і фінансових результатів.

Отже, будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції.

Якщо ж фактичного здійснення господарської операції не було, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені чинним законодавством.

З урахуванням викладеного для підтвердження даних податкового обліку можуть братися до уваги лише ті первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції.

Згідно зі статтею 1 Закону України від 16.07.1999 №996-XIV "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" зі змінами та доповненнями господарською операцією є дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов'язань, власному капіталі підприємства.

Таким чином, визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

Про відсутність факту здійснення господарської операції можуть свідчити, зокрема, такі обставини:

- всупереч даним податкового обліку будь-кого з учасників операції відсутні зміни активів, зобов'язань чи власного капіталу принаймні в одного з таких учасників (наприклад, збільшення статутного капіталу особи за рахунок активів, що не мають ринкової вартості, зокрема фіктивних цінних паперів, тобто цінних паперів, обіг яких на момент вчинення операції був припинений після оприлюднення даних щодо скасування свідоцтва про реєстрацію їх випуску);

- отримання майнової вигоди чи права на таку вигоду будь-кого з учасників операції виключно шляхом зменшення бази оподаткування з певного податку та/або отримання коштів із Державного бюджету за одночасної відсутності об'єктивної можливості отримати майнову вигоду від цієї операції в інший спосіб (наприклад, експорт товару на підставну особу, яка не має відповідної реєстрації чи не веде будь-якої господарської діяльності, виключно з метою отримання документів, що підтверджують право на бюджетне відшкодування з податку на додану вартість;

- "тимчасова" поставка товару (тобто з подальшим поверненням того самого товару без обґрунтованої економічної причини в наступних податкових періодах постачальнику від покупця безпосередньо або через ланцюг посередників) тим платником податку, в якого за результатами певного податкового періоду наявне від'ємне значення податкових зобов'язань із податку на додану вартість тому учаснику, який має зобов'язання до сплати в бюджет тощо;

- результати, відображені у даних податкового обліку будь-кого з учасників господарської операції фактично не настали внаслідок відсутності відповідних дій будь-кого з учасників такої операції (наприклад, відображення отримання послуг без їх фактичного надання або в разі їх надання іншою особою, ніж та, що вказана у даних податкового обліку чи первинних документах; імітація купівлі товару в особи, яка ніколи його не продавала тощо).

Така правова позиція викладена, зокрема, в Листі Вищого адміністративного суду України від 02.06.2011 №742/11/13-11.

Відповідно до частин 1, 2 ст. 3 Господарського кодексу України, під господарською діяльністю розуміється діяльність суб'єктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність. Господарська діяльність, що здійснюється для досягнення економічних і соціальних результатів та з метою одержання прибутку, є підприємництвом. У свою чергу, підприємництво - це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб'єктами господарювання з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку.

Відповідно до ст. 43 Господарського кодексу України підприємці мають право без обмежень самостійно здійснювати будь-яку підприємницьку діяльність, яку не заборонено законом.

Таким чином, законодавством надано позивачу право як суб'єкту господарювання на укладення будь-яких угод та здійснення будь-якої підприємницької діяльності, які не заборонені законом.

З метою встановлення факту здійснення господарської операції, формування витрат для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на прибуток або податкового кредиту з податку на додану вартість обов'язковому з'ясуванню підлягають обставини щодо руху активів у процесі здійснення господарської операції; установлення спеціальної податкової правосуб'єктності учасників господарської операції; установлення зв'язку між фактом придбання товарів (послуг), спорудженням основних фондів, імпортом товарів (послуг), понесенням інших витрат і господарською діяльністю платника податку.

При цьому дослідженню підлягають усі первинні документи, які належить складати залежно від певного виду господарської операції: договори, акти виконаних робіт, документи про перевезення, зберігання товарів тощо. В обов'язковому порядку необхідно досліджувати наявність господарської мети при вчиненні відповідних дій платника податку.

За змістом положень Податкового кодексу України наявність господарських операцій з придбання товарів (робіт, послуг), призначених для використання у власній господарській діяльності платника податків, є визначальною умовою для виникнення у платника податку права на формування податкового кредиту та витрат, за наявності необхідних підтверджувальних документів первинного бухгалтерського обліку.

Поряд з цим, суд звертає увагу, що формування податкового кредиту на підставі правочинів, у межах яких було здійснено виключно обмін документами первинного бухгалтерського обліку та перерахування грошових коштів, чинним законодавством не передбачено. Аналогічна правова позиція викладена, зокрема, у постанові Верховного Суду України від 22.09.2015 у справі №21-1526а15.

Таким чином, при визначенні права платника податків на формування податкового кредиту та витрат, судом має бути перевірено чи мали операції між платником податків та його контрагентами реальний товарний характер, можливість здійснення таких операцій з урахуванням оперативності проведення операцій та віддаленості контрагентів один від одного, подальше використання платником податків придбаної у контрагентів продукції. При цьому, суд має виходити з того, що наявність у покупця належно оформлених документів, які відповідно до закону необхідні для віднесення певних сум до податкового кредиту або формування витрат, зокрема, виданих продавцями податкових накладних, не є безумовною підставою для відшкодування податку на додану вартість в подальшому, якщо податковий орган доведе, що відомості в таких документах не відповідають дійсності, наприклад, у випадку, коли не проводилися самі операції.

Також, суд звертає увагу на те, що первинні документи для надання їм юридичної сили та доказовості повинні мати обов'язкові реквізити, передбачені статтею 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" від 16.07.1999 № 996-XIV.

Частиною першою статті 9 вказаного Закону визначено, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції (частина друга статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", пункт 2.4 статті 2 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 № 88).

Аналіз вказаних норм свідчить про те, що будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції. Якщо ж фактичне здійснення господарської операції відсутнє, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені законодавством.

З приводу порушень п.п.14.1.36, п.п.14.1.27 п. 14.1 ст. 14, п. 138.1, п. 138.2, п. 138.4 ст. 138, п.п.139.1.9 п. 139.1 ст. 139 Податкового кодексу України, в результаті чого занижено податок на прибуток за 2013 рік на загальну суму 125826,00 грн., суд зазначає таке.

Згідно п.3.1 акту перевірки зазначено, що перевіркою повноти та достовірності сплати податку на прибуток встановлено, що ТОВ "Липовецький елеватор" здійснювало фінансово-господарській взаємовідносини із ПП "Ан Транс" на загальну суму 662243,60 грн.

Суд зазначає, що у розглядуваній справі відповідачем під час перевірки досліджувалися первинні документи бухгалтерського обліку по взаємовідносинам позивача із ПП «Ан Транс», проте фактично висновок про відсутність господарських операцій був зроблений на підставі матеріалів досудового розслідування у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №000149 від 27.06.2014, за ознаками злочину, передбаченого ч. 3 ст. 212, ч. 5 ст. 191, ч. 2 ст. 15 Кримінального кодексу України, та на підставі вироку Приморського районного суду м. Одеси від 07.11.2014, а саме висновку про те, що директор ПП "Ан Транс" ОСОБА_1, який підписував первинні документи бухгалтерського та податкового обліку, не мав наміру здійснювати фінансово-господарську діяльність, а тому надані позивачем до перевірки документи на підтвердження реальності здійснених операцій не були взяті до уваги під час проведення перевірки.

Суд зазначає, що податковий орган в ході перевірки має перевірити фактичні дані, на підставі яких позивач сформував витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування податком на прибуток та надати відповідну оцінку обставинам, встановленим під час розгляду кримінального провадження відносно особи, яка заперечує свою причетність до створення та діяльності суб'єкта господарювання, що ставить під сумнів факт підписання такою особою податкових та видаткових накладних, виписаних від імені такого суб'єкта господарювання, оскільки в такому випадку такі документи не можуть вважатись належно оформленими та підписаними повноважною особою звітними документами, які посвідчують факт придбання товарів, тому віднесення відображених у них сум до витрат підприємства є безпідставним.

В той же час, оцінюючи твердження відповідача щодо обставин, які встановлені вироком Приморського районного суду м. Одеси від 07.11.2014 у кримінальній справі №522/20533/14-к, які мають преюдиціальне значення для вирішення даної справи, суд вважає за необхідне звернути увагу на те, що в силу приписів частини четвертої статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України вирок суду у кримінальному провадженні або постанова суду у справі про адміністративний проступок, які набрали законної сили, є обов'язковими для адміністративного суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, щодо якої ухвалений вирок або постанова суду, лише в питаннях, чи мало місце діяння та чи вчинене воно цією особою.

Таким чином, обов'язковість вироку суду у кримінальній справі під час розгляду судом адміністративної справи поширюється виключно на питання чи мало місце певне діяння та чи вчинено воно особою, щодо якої постановлено судове рішення.

Відтак, приписи частини четвертої статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України передбачають обов'язковість врахування адміністративним судом обставин, встановлених вироком, якщо вони стосуються безпосередньо тієї особи, щодо якої ухвалено вирок.

Наведеним вище рішенням суду встановлено, що громадянин ОСОБА_1, якого на підставі наведеного вище вироку визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого частиною першою статті 205 Кримінального кодексу України (фіктивне підприємство), придбав суб'єкта підприємницької діяльності - ПП "Ан Транс" з метою прикриття незаконної діяльності інших осіб.

Суд зазначає, що вироком Приморського районного суду м. Одеси від 07.11.2014 у кримінальній справі №522/20533/14-к, затверджено угоду про визнання винуватості від 27.10.2014, укладену між підозрюваним ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 та прокурором відділу нагляду за додержанням законів органами податкової міліції прокуратури Одеської області Учителем Г.О. (т.2, а.с.76-79).

Суд зауважує, що зазначеним вироком ОСОБА_1 звільнено від кримінальної відповідальності за кримінальне правопорушення, передбачене статтею 205 частиною 1 КК України на підставі ст.1 п. «в» Закону України «Про амністію у 2014 році» від 18.04.2014 року, а саме кримінальне провадження відносно ОСОБА_1 закрито, проте така підстава для звільнення від кримінальної відповідальності та закриття кримінального провадження не є такою, що реабілітує особу, визнану винною у скоєнні злочину.

Даний вирок суду набрав законної сили 07.12.2014р., що підтверджується відміткою уповноваженої особи суду та відтиском печатки суду на тексті вироку.

Зі змісту угоди про визнання винуватості від 27.10.2014 слідує, що досудовим розслідуванням встановлено, що у січні 2013 року ОСОБА_1 не маючи наміру займатись підприємницькою діяльністю, переслідуючи корисливу мету на отримання грошової винагороди в розмірі 100 доларів США (800 гривень), надав згоду невстановленій слідством особі перереєструвати на своє ім'я приватне підприємство «Ан Транс». Згідно протоколу №30/01 загальних зборів учасників ПП «Ан Транс» від 30.01.2013 ОСОБА_1 включений до складу учасників підприємства та отримав 100 відсотків статутного капіталу ПП «Ан Транс», чим самим став одноособовим засновником підприємства. Того ж дня ОСОБА_1 прибув до приватного нотаріуса Корнік Д.А. за адресою: м.Одеса, вул. Льва Толстого, 14 та засвідчив своїм підписом Статут ПП «Ан Транс» в новій редакції, затверджений протоколом №30/01 загальних зборів учасників ПП «Ан Транс» від 30.01.2013.

На підставі засвідчених ОСОБА_1 документів, 30.01.2013 здійснено державну реєстрацію змін до установчих документів ПП «Ан Транс» у відділу державної реєстрації юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції за №8033705.

Після чого ОСОБА_1 12.02.2013 разом із невстановленою слідством особою прибув на площу Дерев'янко у місті Одеса та в приміщенні АТ «Фінростбанк» підписав документи щодо відкриття поточних рахунків ПП «Ан Транс». 20.03.2013 ОСОБА_1 з тією ж невстановленою слідством особою прибув на вулицю Новосельського у місті Одеса та в приміщенні ПАТ «КБ «Надра Банк» підписав документи щодо відкриття поточних рахунків ПП «Ан Транс».

В подальшому після виконання необхідних дій, які пов'язані із перереєстрацією підприємства, всі реєстраційні та засновницькі документи, а також печатку ПП «Ан Транс» ОСОБА_1 передав невстановленій слідством особі.

Засвідчивши своїм підписом складені у встановленій формі установчі документи про придбання суб'єкта підприємницької діяльності - ПП «Ан Транс» та документи про відкриття розрахункових рахунків в установах банку ОСОБА_1 вчинив умисні дії, направлені на придбання суб'єкта підприємницької діяльності з метою прикриття незаконної діяльності інших осіб.

Таким чином, ОСОБА_1 підозрюється у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст. 205 КК України, за кваліфікуючими ознаками: фіктивне підприємництво, тобто придбання суб'єкта підприємницької діяльності (юридичної особи) без справжнього наміру здійснювати господарську діяльність, а з метою прикриття незаконної діяльності інших осіб (т.2, а.с.151-152).

Суд звертає увагу на те, що предметом доказування у даній справі є правомірність формування ТОВ "Липовецький елеватор" витрат за господарськими операціями з придбання у його контрагента - ПП "Ан Транс" товару - ріпаку.

Не зважаючи на те, що обставини здійснення конкретних господарських операцій між позивачем та ПП "Ан Транс" районним судом в рамках розгляду наведеної вище кримінальної справи не встановлювались, суд зауважує, що угода про визнання винуватості від 27.10.2014 та вирок Приморського районного суду м. Одеси від 07.11.2014 у кримінальному провадженні №522/20533/14-к, яким затверджено угоду про визнання винуватості від 27.10.2014, свідчать, що податкові та видаткові накладні, виписані від імені ПП «Ан Транс», які містять підпис директора ПП «Ан Транс» ОСОБА_1, який заперечує свою участь у створенні та діяльності контрагента позивача, не можуть вважатися належно оформленими та підписаними повноважною особою звітними документами, які посвідчують факт придбання товарів, а тому віднесення відображених у них сум вартості придбаних товарів до витрат, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування, є безпідставним.

У зв'язку з чим суд вважає правомірним врахування відповідачем під час перевірки вироку Приморського районного суду м. Одеси від 07.11.2014 у кримінальній справі №522/20533/14-к, який доводить вину одноособового засновника та директора ПП «Ан Транс» ОСОБА_1 у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст. 205 КК України, за кваліфікуючими ознаками: фіктивне підприємництво, тобто придбання суб'єкта підприємницької діяльності (юридичної особи) без справжнього наміру здійснювати господарську діяльність, а з метою прикриття незаконної діяльності інших осіб.

Стаття 205 КК України встановлює відповідальність за дії, які з зовнішнього боку є цілком легальними. При цьому особи, які стоять за створеним або придбаним суб'єктом підприємництва, насправді мають на меті не зайняття повноцінною, самодостатньою підприємницькою діяльністю, а зовсім інше - прикриваючись комерційною юридичною особою як ширмою, вони прагнуть приховати свою незаконну діяльність. Ключовою характеристикою розглядуваного злочину треба визнати підпорядкованість офіційно відображеної в установчих документах і, можливо, фактично здійснюваної підприємницької діяльності конкретним незаконним цілям.

За встановлених у вироку суду обставин вбачається, що підприємство-контрагент позивача було зареєстровано на підставну особу, яка не мала наміру здійснення господарської діяльності, передбаченої законодавством та статутними документами підприємства. У даному випадку підприємство знаходилось поза межами контролю формального (номінального) директора, а від імені контрагента невідомими особами лише оформлювались документи без фактичного здійснення господарських операцій від імені цього підприємства. При цьому, як вбачається з вироку суду, номінальний директор нікого не уповноважував на вчинення дій від імені товариства та відсутні відомості щодо уповноваження інших осіб на вчинення дій від імені товариства.

Виходячи з обставин, встановлених у вироку суду, підприємство-контрагент створювалось та діяло з метою прикриття іншої незаконної діяльності, є фіктивним підприємством, а, відтак, спростовуються доводи позивача щодо виконання на користь позивача спірних операцій зазначеним підприємством-контрагентом, за відносинами з яким сформовано спірні суми податкових вигод, та доводи щодо юридичної значимості первинних документів.

Суд зауважує, що платник податку повинен бути розумним та обачливим при виборі контрагента. Перевірка наявності у постачальника державної реєстрації та реєстрації у податковому органі не характеризує підприємство як добросовісного платника, що має ділову репутацію, як конкурентоспроможну особу на ринку відповідних товарів (послуг), що діє через уповноважену особу, яка представляє інтереси підприємства. Отже, заходи, спрямовані на отримання витягу з Єдиного державного реєстру та інших документів реєстраційного характеру на контрагента, не є достатніми, позаяк отримані платником відомості не дозволяють кваліфікувати контрагента як добросовісного партнера, що гарантує виконання своїх зобов'язань.

Несприятливі наслідки недостатньої обережності у підприємницькій діяльності покладаються на особу, якою укладено відповідні правочини, та не можуть бути перенесені на бюджет шляхом зменшення податкових зобов'язань та провадження необґрунтованих виплат. У випадку недобросовісності контрагентів покупець несе ризик своєї бездіяльності не лише по виконанню господарсько-правових зобов'язань, але і в рамках податкових правовідносин, та в силу вимог податкового законодавства позбавляється можливості скористатися пільговим порядком обчислення бази оподаткування у зв'язку з відсутністю належним чином оформлених первинних документів. Аналогічна правова позиція викладена в ухвалі Вищого адміністративного суду України від 26.03.2014 у справі № К/9991/26540/11.

При розгляді даної справи виходить також з правової позиції Верховного Суду України, яка викладена в постанові від 21.01.2011 у справі за позовом ТОВ "СІБ" до ДПІ у Жовтневому районі м. Луганська про визнання недійсним податкового повідомлення-рішення, відповідно до якої, не належним чином оформлена (підписана не уповноваженою особою) податкова накладна не може бути підставою для нарахування податкового кредиту за наявності фактів, що ставлять під сумнів реальність наданої послуги; у постанові від 05.03.2012 по справі №21-421а11, згідно з якою складені і підписані неповноважними особами податкові накладні не можуть вважатися належно оформленими звітними документами, які посвідчують факт придбання товарів, робіт чи послуг, а тому віднесення відображених у них сум ПДВ до податкового кредиту є безпідставним.

З адміністративного позову та письмових пояснень позивача, наданих в ході розгляду справи слідує, що придбаний у ПП "Ан Транс" товар позивачем був використаний у господарській діяльності позивача, а саме реалізований компанії Йоркшин Сейлз Лтд.

Перевіряючи зазначені обставини та досліджуючи рух активів, судом встановлено, що згідно довідки з Єдиного державного реєстру підприємств та організації серії АА №713507 основними видами економічної діяльності позивача є, зокрема: 46.21 оптова торгівля зерном, необробленим тютюном, насінням і кормами для тварин; 46.11 діяльність посередників у торгівлі сільськогосподарською сировиною, живими тваринами, текстильною сировиною та напівфабрикатами.

На підтвердження факту використання товару - ріпаку, отриманого від ПП "Ан Транс" для виконання зобов'язань перед власними контрагентами-покупцями, позивачем до матеріалів справи додано копію зовнішньоекономічного контракту від 24.09.2013 №002/LP/13RS, укладеного між позивачем та компанією Йоркшин Сейлз Лтд.

На підтвердження виконання зобов'язань за зовнішньоекономічним контрактом від 24.09.2013 №002/LP/13RS перед компанією Йоркшин Сейлз Лтд., якому було реалізовано отриманий від ПП "Ан Транс" товар - ріпак, позивачем надано копії вантажно-митних декларацій №500040406/2013/101930, №500060702/2013/006347, №500060702/2013/006518.

Крім того, товар, який був реалізований компанії Йоркшин Сейлз Лтд. згідно зовнішньоекономічного контракту від 24.09.2013 №002/LP/13RS, був відображений в бухгалтерському обліку позивача по рахункам №702 та №632, що підтверджується карткою рахунку №702 за жовтень 2013 року та карткою рахунку №362 за жовтень 2013 року.

Проте, матеріали справи свідчать, що витрати за результатами здійснення господарських операцій з ПП "Ан Транс" були сформовані позивачем на підставі документів, що підписані особою, яка заперечує свою участь у створенні та діяльності ПП "Ан Транс", відтак такі документи не можуть вважатися належно оформленими та підписаними повноважною особою звітними документами, які посвідчують факт придбання товарів.

З огляду на це надання позивачем доказів, які підтверджують використання отриманого товару в господарській діяльності позивача, не є доказом правомірності понесення позивачем витрат, які враховуються при визначення об'єкта оподаткування, та відповідно, документальне оформлення подальшої реалізації товару, придбаного на підставі документів, які не дають право платнику податків формувати витрати, які враховуються при визначенні об'єкта оподаткування, не породжує правових наслідків для цілей оподаткування.

А тому, з огляду на вищевикладене, позивачем неправомірно включено до складу витрат, які враховуються при визначенні об'єкта оподаткування, за 2013 рік вартості придбаного товару на загальну суму 662243,60,00 грн. (без урахування ПДВ) по взаємовідносинах позивача з контрагентом ПП "Ан Транс" (без урахування ПДВ), а відповідно висновки відповідача про заниження податку на прибуток підприємств за 2013 рік на загальну суму 125826,00 грн. є обґрунтованими та такими, що підтверджуються матеріалами справи та встановленими судом обставинами.

Крім цього, у постанові від 01.12.2015 по справі №21-3788а15 Верховний Суд України вказав, що статус фіктивного, нелегального підприємства несумісний з легальною підприємницькою діяльністю, а господарські операції таких підприємств не можуть бути легалізовані навіть за формального підтвердження документами бухгалтерського обліку.

Згідно з частиною першою статті 244-2 Кодексу адміністративного судочинства України, рішення Верховного суду України, прийняте за результатами розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначені норми права, та для всіх судів України. Суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність з рішенням Верховного Суду України.

Суд вважає за необхідне звернути увагу на те, що наслідки порушення податкового законодавства застосовуються незалежно від того, чи визнані відповідні цивільні чи господарські зобов'язання недійсними, оскільки відповідальність за порушення норм податкового законодавства є самостійним видом юридичної відповідальності і застосовується незалежно від відповідальності за порушення правил здійснення господарської діяльності.

Як зазначено в Інформаційному листі Вищого адміністративного суду України від 02.06.2011 № 742/11/13-11 установлення факту недійсності, в тому числі нікчемності цивільно-правового правочину, який опосередковує відповідну господарську операцію, не є необхідною умовою для визначення контролюючим органом грошових зобов'язань платнику податків у разі якщо буде встановлено відсутність реального вчинення цієї господарської операції або відсутність зв'язку між такою операцією та господарською діяльністю платника податків.

У зв'язку з вищенаведеним, суд приходить до висновку про відсутність сукупності умов, обставин та підстав, з якими Податковий кодекс України у взаємозв'язку з положеннями Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" пов'язують виникнення у позивача права на спірні суми витрат, які враховуються при визначенні об'єкта оподаткування.

За таких обставин, аналізуючи наведені норми чинного законодавства та наявні в матеріалах справи докази, суд вважає, що твердження відповідача про порушення позивачем норм податкового законодавства, є такими, що відповідають фактичним обставинам справи, а відтак, податкові повідомлення-рішення податкового органу є законними і підстави для їх скасування відсутні.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Таким чином, рух активів, установлена спеціальна податкова правосуб'єктність учасників господарської операції, господарська мета при вчиненні позивачем правочинів з ПП "Ан Транс", їх реальність не підтверджуються наявними в матеріалах справи документами, а тому за сукупністю наведених обставин суд дійшов висновку про правомірність висновків відповідача про заниження позивачем податку на прибуток за 2013 рік на суму 125826 грн.

З урахуванням цього суд вважає, що підстави для визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 02.06.2015 № відсутні.

Частиною 1 статті 11 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, а частиною 1 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України зазначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, коли судом здійснюється розгляд справ про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень, у яких обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

За загальним правилом, що випливає з принципу змагальності, кожна сторона повинна подати докази на підтвердження обставин, на які вона посилається, або на спростування обставин, про які стверджує інша сторона.

Відповідно до частини другої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

На виконання цих вимог, відповідач, як суб'єкт владних повноважень, довів належними та допустимими доказами правомірність прийнятих рішень.

Водночас, докази подані позивачем, не підтверджують обставини, на які він посилається в обґрунтування позовних вимог та були спростовані доводами відповідача.

З огляду на зазначене та беручи до уваги достатній і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що викладені у позовній заяві доводи позивача є не обґрунтованими, а його вимоги такими, що не підлягають задоволенню.

Відповідно до частини другої статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони - суб'єкта владних повноважень, суд присуджує з іншої сторони всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати, пов'язані із залученням свідків та проведенням судових експертиз.

Оскільки спір вирішено на користь суб'єкта владних повноважень, а доказів понесення ним витрат, пов'язаних з розглядом справи суду не надано, судові витрати стягненню з позивача не підлягають.

Керуючись статтями 159-163, 167, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні адміністративного позову відмовити в повному обсязі.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано в установлені строки. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга на постанову суду подається до Київського апеляційного адміністративного суду через Київський окружний адміністративний суд протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя Кушнова А.О.