Справа № 2а/0570/9165/2012
Суддя: Троянова О.В.
Дата ухвалення: 2016-02-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 лютого 2016 р. Справа № 2а/0570/9165/2012

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов'янськ, вул. Добровольського, 1

ухвалено у нарадчій кімнаті

Суддя Донецького окружного адміністративного суду Троянова О.В.

розглянувши в порядку письмового провадження позовну заяву ОСОБА_1 до Відділу державної виконавчої служби Краматорського міського управління юстиції в Донецькій області про визнання відсутності компетенції для винесення постанови ВП № 28014104 від 11.06.2012 року про накладення арешту на майно та визнання постанови нечинною,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернулась до суду з позовом до Відділу державної виконавчої служби Краматорського міського управління юстиції в Донецькій області (далі - відповідач) про визнання відсутності компетенції для винесення постанови ВП № 28014104 від 11.06.2012 року про накладення арешту на майно та визнання постанови нечинною.

Ухвалою суду від 27.08.2012р. відкрито провадження по справі за даним позовом /а.с.1/.

Постановою суду від 04.09.2012р. у задоволенні позову задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Відділу державної виконавчої служби Краматорського міського управління юстиції в Донецькій області про визнання відсутності компетенції для винесення постанови ВП № 28014104 від 11.06.2012 року про накладення арешту на майно та визнання постанови нечинною відмовлено /а.с.24-26/.

Ухвалою Донецького апеляційного адміністративного суду від 16.10.2012р. апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Донецького окружного адміністративного суду від 04.09.2012р по адміністративній справі №2а/0570/9165/2012 залишено без задоволення, а постанову суду першої інстанції без змін /а.с.59-60/.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 24.12.2015р. касаційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Постанову Донецького окружного адміністративного суду від 04.09.2012 та ухвалу Донецького апеляційного адміністративного суду від 16.10.2012р. у справі №2а/0570/29165/2012 скасовано. Справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції /а.с.130-133/.

Позовна заява обґрунтована тим, що Відділом державної виконавчої служби Краматорського міського управління юстиції в Донецькій області винесено постанову ВП № 28014104 про накладення арешту на все майно, що належить боржнику ОСОБА_1 та оголошено заборону на його відчуження при примусовому виконання вимоги № Ф-28у виданої 22.03.2011 року. Зазначає, що головним державним виконавцем виконавчої служби Краматорського міського управління юстиції в Донецькій області винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження не на бланку суворого обліку, як передбачено Постановою Кабінету Міністрів України від 19.04.1993 року № 283 та наказом Міністерства Юстиції України від 15.12.1999 року № 74/5. Просить постанову № ВП 28014104 від 11.06.2012 року про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження при примусовому виконанні вимоги № Ф-28у від 22.03.2012 року визнати нечинною.

Позивач у судове засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, надіслав на адресу суд заяву про розгляд справи без його участі.

Представник відповідача у судове засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, заперечення та заяву про розгляд справи за його участю не надав.

Відповідно до вимог ст.181 та ч. 6 ст. 128 Кодексу адміністративного судочинства України якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Враховуючи наведене, суд розглядає справу в порядку письмового провадження на підставі наявних у ній доказів.

Перевіривши матеріали справи, вирішивши питання, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги, та якими доказами вони підтверджуються, чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин, судом встановлено наступне.

Позивач- ОСОБА_1 громадянка України.

Відповідач - Відділ державної виконавчої служби Краматорського міського управління юстиції, є юридичною особою - органом державної влади. Згідно Закону України від 24 березня 1998 року № 202/98-ВР "Про державну виконавчу службу" державна виконавча служба входить до системи органів Міністерства юстиції України. Органом державної виконавчої служби, зокрема, є районні, міські (міст обласного значення), районні в містах відділи державної виконавчої служби відповідних управлінь юстиції.

Правовідносини, що виникли в даних правовідносинах регулюються Законом України від 21 квітня 1999 року № 606-XIV "Про виконавче провадження"

У відповідності до вимог ч. 1 ст. 2 Закону України від 21 квітня 1999 року № 606-XIV "Про виконавче провадження" , примусове виконання рішень покладається на державну виконавчу службу, яка входить до системи органів Міністерства юстиції України.

Предметом оскарження постанова за ВП № 28014104 від 11.06.2012 року, що прийнята старшим державним виконавцем Дьяченко О.О. органу державної виконавчої служби Краматорського міського управління юстиції при примусовому виконанні вимоги № Ф-28У виданої 22.03.2011 року УПФУ м. Краматорськ про стягнення з ОСОБА_1 боргу на користь УПФУ в сумі 885,84 гривні. Відповідно до оскаржуваної постанови накладено арешт на все майно, що належить боржнику в межах суми стягнення 885,84 гривні. Заборонено здійснювати відчуження будь якого майна, яке належить боржнику ОСОБА_1 лише в межах суми боргу /а.с.6/.

Проаналізувавши встановлені обставини справи та норми законодавства України, яке регулює спірні правовідносини, суд вважає позовну заяву такою, що підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних та юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку, у тому числі, органів державної влади. У справах щодо оскарження рішень суди перевіряють чи прийняті вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку визначає Закон України «Про виконавче провадження».

Примусове виконання рішень здійснюють державні виконавці, визначені Законом України «Про державну виконавчу службу».

Згідно ст. 1 зазначеного Закону виконавче провадження, як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, зазначених у цьому Законі, спрямованих на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які здійснюються на підставах, у спосіб та в межах повноважень, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, виданими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (далі - рішення).

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про виконавче провадження» примусове виконання рішень в Україні покладається на Державну виконавчу службу, яка входить до системи органів Міністерства юстиції України.

Таким чином, відповідач у справі - суб'єкт владних повноважень, на якого чинним законодавством України покладений обов'язок по примусовому виконанню рішень.

Згідно ч. 1 ст. 17 Закону України «Про виконавче провадження» примусове виконання рішень здійснюється державною виконавчою службою на підставі виконавчих документів, визначених цим Законом.

На виконання Закону України «Про виконавче провадження» розроблено Інструкцію про проведення виконавчих дій, затверджену наказом Міністерства юстиції України від 15 грудня 1999 року № 74/5 та зареєстровану в Міністерстві юстиції України 15 грудня 1999 року за № 865/4158 (далі - Інструкції), яка визначає умови та порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до Закону, інших нормативно-правових актів підлягають примусовому виконанню в разі невиконання їх у добровільному порядку.

Згідно п. 1.7.1 Інструкції - бланки документів виконавчого провадження та бланки для копій документів виконавчого провадження, зразки та технічні описи бланків документів виконавчого провадження та бланків для копій документів виконавчого провадження (далі - бланки та бланки для копій) затверджуються Міністерством юстиції України відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 19 квітня 1993 року № 283 (283-93-п) «Про встановлення порядку виготовлення бланків цінних паперів і документів суворого обліку» (зі змінами та доповненнями).

Пунктом 1.7.2. Інструкції передбачено, що з використанням бланків складаються такі документи виконавчого провадження: акт опису й арешту майна; постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження; акт вилучення у боржника предметів, зазначених у рішенні суду, та передачі їх стягувачу; квитанційна книжка; розпорядження.

Згідно пункту 1.7.3. Інструкції про проведення виконавчих дій копії акта опису й арешту майна, постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, акта вилучення у боржника предметів, зазначених у рішенні суду, та передачі їх стягувачу складаються з використанням бланків для копій.

Пунктом 1.7.4. вказаної Інструкції передбачено, що документи та копії документів виконавчого провадження, передбачені пунктами 1.7.2, 1.7.3 та складені без використання бланків або бланків для копій, вважаються недійсними.

Як встановлено з матеріалів справи, оскаржувана постанова державного виконавця про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 11 червня 2012 року виготовлена державним виконавцем не на бланку суворого обліку, як це передбачено Інструкцією, яка є чинною і на даний час/а.с.6/.

Відповідно до положень ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 69 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів. Докази суду надають особи, які беруть участь у справі. Суд може запропонувати надати додаткові докази або витребувати додаткові докази за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, або з власної ініціативи.

Відповідно до ч. 1 та 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Таким чином, відповідачем у відповідності з вимогами ч. 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України не надані суду належні та допустимі докази, які підтверджують виконання останнім своїх обов'язків щодо здійснення всіх необхідних заходів, передбачених Законом України "Про виконавче провадження" та Інструкцією про проведення виконавчих дій, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 15 грудня 1999 року № 74/5 та зареєстровану в Міністерстві юстиції України 15 грудня 1999 року за № 865/4158, з метою своєчасного та повного виконання рішення.

Враховуючи наведене та те, що відповідач при винесенні постанови від 11.06.2012 року про накладення арешту на майно діяв з перевищенням повноважень та не у спосіб визначений законом, позовні вимоги позивача підлягають задоволенню,оскаржувана постанова - скасуванню.

Згідно ч. 1 ст. 94 Кодексу адміністративного судочинства України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

На підставі викладеного, керуючись Конституцією України, Законом України «Про виконавче провадження», ст. 2, ст. 7-15, ст. 71, ст. 72, ст. 86, ст. 94, ст. 122-154, ст. 158-163, ст. 167, ст.181,ст. 185, ст. 186, ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Відділу державної виконавчої служби Краматорського міського управління юстиції в Донецькій області про визнання відсутності компетенції для винесення постанови ВП № 28014104 від 11.06.2012 року про накладення арешту на майно та визнання постанови нечинною- задовольнити.

Постанову Відділу державної виконавчої служби Краматорського міського управління юстиції від 11.06.2012 року ВП № 28014104 про накладення арешту на майно - скасувати.

Стягнути з Відділу державної виконавчої служби Краматорського міського управління (за рахунок бюджетних асигнувань) на користь ОСОБА_1 витрати, пов'язані зі сплатою судового збору, в сумі 32,19(тридцять дві гривні дев'ятнадцять копійок)грн.

Постанову ухвалено у порядку письмового провадження 23 лютого 2016 року.

Повний текст постанови складено та підписано 29 лютого 2016 року.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 цього Кодексу, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Суддя Троянова О.В.