Справа № 826/13429/15
Суддя: Собків Я.М.
Дата ухвалення: 2016-02-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

Іменем України

23 лютого 2016 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді: Собківа Я.М.,

суддів: Вівдиченко Т.Р., Петрика І.Й.,

за участю секретаря: Присяжної Д.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 17 грудня 2015 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Державної служби України з надзвичайних ситуацій про визнання протиправним та скасування рішення, зобов'язання вчинити дії,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_2 звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративним позовом до Державної служби України з надзвичайних ситуацій, в якому просив:

- визнати протиправним та скасувати рішення Державної служби України з надзвичайних ситуацій, оформлене протоколом № 5 засідання Комісії з питань розгляду матеріалів про визначення статусу учасника бойових дій у ДСНС України від 24 червня 2015 року в частині відмови у визначенні позивачу статусу «ветеран війни - учасник бойових дій»;

- зобов'язати Державну службу України з надзвичайних ситуацій повторно розглянути на черговому засідання Комісії з питань розгляду матеріалів про визначення статусу учасника бойових дій у ДСНС України раніше подану позивачем заяву та додані до неї документи і матеріали від 02 лютого 2015 року про надання статусу учасника бойових дій;

- зобов'язати Державну службу України з надзвичайних ситуацій виконати вимоги Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» шляхом надання позивачу статусу «ветеран війни - учасник бойових дій» та видачі відповідного посвідчення встановленого зразка.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 17 грудня 2015 року в задоволенні вимог даного позову відмовлено.

Позивач не погоджуючись з прийнятим рішенням суду звернувся з апеляційною скаргою, в якій зазначає, що оскаржувана постанова суду не відповідає вимогам матеріального та процесуального права, а саме, судом першої інстанції неповно з'ясовано та не доведено обставини, що мають значення для справи, висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи, в зв'язку з чим просить скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким задовольнити вимоги даного позову.

Заслухавши в судовому засіданні суддю-доповідача, пояснення учасників процесу, які з'явилися до суду апеляційної інстанції, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Згідно ч. 3 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення; безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, 02 лютого 2015 року позивач ОСОБА_2 звернувся до Державної служби України з надзвичайних ситуацій із заявою, у якій просив розглянути документи для визначення йому статусу учасника бойових дій. До заяви позивачем було додано копію акта від 23 листопада 2009 року №252 на виконання робіт з очищення акваторії від вибухонебезпечних предметів.

Листом від 17 лютого 2015 року №02-2452/284 позивача повідомлено про те, що у Державній службі України з надзвичайних ситуацій створено Комісію з питань розгляду матеріалів про визначення статусу учасника бойових дій, яка розглядає питання, пов'язані з установленням статусу учасника бойових дій, виключно особам рядового і начальницького складу ДСНС України, у зв'язку із чим надані на розгляд Комісії матеріали повертаються позивачу.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 20 квітня 2015 року у справі №826/3206/15, яка набрала законної сили 18 травня 2015 року, позов ОСОБА_2 задоволено повністю. Визнано протиправними дії Державної служби України з надзвичайних ситуацій щодо відмови розглянути заяву ОСОБА_2 від 02 лютого 2015 року; зобов'язано Державну службу України з надзвичайних ситуацій прийняти та розглянути заяву ОСОБА_2 від 02 лютого 2015 року.

29 травня 2015 року позивач звернувся до Державної служби України з надзвичайних ситуацій із заявою, в якій просив прийняти у встановленому законом порядку відповідне рішення по суті щодо встановлення йому статусу учасника бойових дій та проінформувати його про прийняте рішення.

Згідно протоколу засідання Комісії з питань розгляду матеріалів про визначення статусу учасника бойових дій у ДСНС України №5 від 24 червня 2015 року, за результатами розгляду документів щодо визначення статусу «ветеран війни - учасник бойових дій» на виконання постанови Окружного адміністративного суду міста Києва від 20 квітня 2015 року у справі №826/3206/15, вирішено відмовити позивачу у визначенні зазначеного статусу у зв'язку з невідповідністю наданих на розгляд Комісії документів вимогам пункту 5 Інструкції про порядок видачі посвідчень, нагрудних знаків ветеранів війни особам рядового і начальницького складу МНС України, затвердженої наказом МНС України від 31 травня 2006 року №331.

Позиція позивача ґрунтується на тому, що постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 20 квітня 2015 року у справі №826/3206/15 було встановлено ту обставину, що він належить до числа осіб, на яких поширюється дія Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», натомість незважаючи на вказаний факт відповідач протиправно відмовив йому у визначенні статусу «ветеран війни - учасник бойових дій», що і стало підставою для звернення з даним позовом до суду.

Суд першої інстанції приймаючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог дійшов висновку про те, що рішення Державної служби України з надзвичайних ситуацій, оформлене протоколом №5 засідання Комісії з питань розгляду матеріалів про визначення статусу учасника бойових дій у ДСНС України від 24 червня 2015 року, в частині відмови у визначенні позивачу статусу «ветеран війни - учасник бойових дій» є обґрунтованим та таким, що не підлягає скасуванню.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Закон України 22 жовтня 1993 року N 3551-XII «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» (з наступними змінами і доповненнями) визначає правовий статус ветеранів війни, забезпечує створення належних умов для їх життєзабезпечення, сприяє формуванню в суспільстві шанобливого ставлення до них.

Відповідно до ст.5 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», учасниками бойових дій є особи, які брали участь у виконанні бойових завдань по захисту Батьківщини у складі військових підрозділів, з'єднань, об'єднань всіх видів і родів військ Збройних Сил діючої армії (флоту), у партизанських загонах і підпіллі та інших формуваннях як у воєнний, так і у мирний час.

Згідно п.11 ст.6 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», учасниками бойових дій визнаються, зокрема, особи, які у складі груп піротехнічних робіт (груп розмінування) залучалися до безпосереднього виконання завдань щодо розмінування (виявлення, знешкодження та знищення) вибухонебезпечних предметів на території України, та особи, які на мінних тральщиках брали участь у траленні бойових мін у територіальних і нейтральних водах у воєнний і повоєнний час.

З аналізу вищевказаних норм чинного законодавства вбачається, що для визнання учасником бойових дій передбачено сукупність двох умов: безпосереднє виконання завдань щодо розмінування (виявлення, знешкодження та знищення) вибухонебезпечних предметів на території України; участь особи, які у складі груп піротехнічних робіт (груп розмінування) та які на мінних тральщиках брали участь у траленні бойових мін у територіальних і нейтральних водах у воєнний і повоєнний час.

Відповідно до п.5 Інструкції про порядок видачі посвідчень, нагрудних знаків ветеранів війни особам рядового і начальницького складу МНС України, затвердженої наказом Міністерства України з питань надзвичайних ситуацій та у справах захисту населення від наслідків Чорнобильської катастрофи від 31 травня 2006 року №331, особам, які визнані учасниками бойових дій (п.11 ст.6 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»), посвідчення видаються на підставі: витягу з наказу начальників головних управлінь (управлінь) МНС України в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, аварійно-рятувальних загонів, Спеціального морського загону Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту про призначення до групи розмінування (тралення бойових мін) та допущення особового складу до знищення вибухонебезпечних предметів у воєнний і повоєнний час; витягу з наказу начальників головних управлінь (управлінь) МНС України в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, аварійно-рятувальних загонів, Спеціального морського загону Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту про виїзд у складі групи на розмінування (тралення бойових мін); акта на виконання робіт з розчистки місцевості (територіальних і нейтральних вод) від вибухонебезпечних предметів (бойових мін) у воєнний і повоєнний час.

При відсутності (з незалежних від особи рядового і начальницького складу МНС України обставин) необхідних архівних документів, що підтверджують безпосередню участь у бойових діях, дозволяється брати до уваги: показання свідків (не менше двох, нотаріально завірених), які в період, що потребує підтвердження, проходили службу чи працювали разом із заявником; довідки відповідного періоду, завірені печаткою відповідної установи; грамоти, фотографії (оригінали); газетні матеріали; історичні довідки, документи та інші архівні матеріали; письмові інструкції потрібного періоду, де вказані прізвище, ім'я та по батькові заявника; партійні документи, які підтверджують службу заявника у відповідний період; інші документи, на підставі яких є можливість зробити висновок за заявою.

Порядок виконання підрозділами Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту та спеціалізованими підприємствами МНС функцій з проведення піротехнічних робіт пов'язаних із знешкодженням ВНП на території України, що залишилися після війн, сучасних боєприпасів та підривних засобів (крім вибухових пристроїв, що використовуються у терористичних цілях), за винятком територій, які надані для розміщення і постійної діяльності військових частин, установ, військових навчальних закладів, підприємств та організацій Збройних Сил, інших військових формувань визначено Інструкцією №791 від 20 вересня 2010 року (далі по тексту - Інструкція №791).

Згідно п.1.1 Інструкції №791, розмінування - це проведення піротехнічних робіт, пов'язаних із очищенням місцевості від ВНП. Піротехнічні роботи це комплекс заходів пов'язаний із організацією і проведенням пошуку, вилучення, знешкодження, підйому, транспортування та знищення ВНП. Вибухонебезпечні предмети різноманітні боєприпаси (авіаційні, артилерійські, інженерні, морські), їх елементи та інші предмети, що містять вибухову речовину, спрацювання яких може призвести до ураження людей, ушкодження техніки, руйнування будівель і споруд, завдання шкоди навколишньому середовищу.

Розмінування місцевості проводиться особовим складом відповідного піротехнічного підрозділу. За наслідками розмінування місцевості складається акт виконаних робіт з розмінування місцевості.

Відповідно до п.1.6 Інструкції №791, виконання завдань з розмінування місцевості здійснюється силами штатних піротехнічних підрозділів територіальних органів управління МНС, підрозділів Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту центрального підпорядкування та спеціалізованих підприємств МНС у межах зон їх відповідальності.

Для виконання завдань щодо оперативного реагування на випадок виявлення ВНП (виконання окремої заявки) і своєчасного їх вилучення та знищення залучається один штатний піротехнічний розрахунок.

З метою виконання великих за обсягом завдань з розмінування місцевості (реалізація заходів Програм, ліквідація надзвичайних ситуацій, пов'язаних з вибухом боєприпасів тощо), рішенням МНС за рахунок штатних піротехнічних підрозділів територіальних органів управління МНС, підрозділів Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту центрального підпорядкування та спеціалізованих підприємств МНС може створюватись зведений піротехнічний загін. Завдання загону, його структуру, чисельність, технічне оснащення та керівництво визначаються відповідним наказом МНС.

Таким чином, із наведених вище термінів та пунктів Інструкції вбачається, що до робіт з розмінування, а саме: пошуку, підйому, знешкодження, знищення, транспортування ВНП залучаються виключно фахівці сапери.

З матеріалів справи вбачається, що згідно протоколу засідання Комісії з питань розгляду матеріалів про визначення статусу учасника бойових дій у ДСНС України №5 від 24 червня 2015 року, за результатами розгляду документів щодо визначення статусу «ветеран війни - учасник бойових дій» ОСОБА_2 на виконання постанови Окружного адміністративного суду міста Києва від 20 квітня 2015 року у справі №826/3206/15 вирішено відмовити з підстав не відповідності вимогам пункту 5 Інструкції про порядок видачі посвідчень, нагрудних знаків ветеранів війни особам рядового і начальницького складу МНС України, затвердженої наказом МНС України від 31 травня 2006 року №331, наданих позивачем на розгляд Комісії документів.

Водночас, при розгляді справи №826/3206/15 Окружним адміністративним судом м. Києва було встановлено, що наказом Міністерства України з питань надзвичайних ситуацій та у справах захисту населення від наслідків Чорнобильської катастрофи від 18 червня 2007 року №205, ОСОБА_2 призначено на посаду начальника Річкового координаційного аварійно-рятувального центру у місті Києві.

Відповідно до Свідоцтва про державну реєстрацію аварійно-рятувальної служби (Серія РС №000244) та Свідоцтва про атестацію аварійно-рятувальної служби (Серія КІД №020), Річковий координаційний аварійно-рятувальний центр у місті Києві Міністерства надзвичайних ситуацій України входив до сфери управління Державної спеціалізованої аварійно-рятувальної служби на водних об'єктах Міністерства надзвичайних ситуацій України.

Наказом Міністерства України з питань надзвичайних ситуацій та у справах захисту населення від наслідків Чорнобильської катастрофи №384 від 30 травня 2007 року для очолювання позивачем Річкового координаційного аварійно-рятувального центру у місті Києві були визначені зони відповідальності та завдання, зокрема, проведення робіт з пошуку боєприпасів і хімічно зброї у водоймах України.

У подальшому, на виконання наказу Міністра МНС України №85 від 06 лютого 2009 року для виконання робіт щодо очистки місцевості від вибухонебезпечних предметів (ВНП) часів Великої Вітчизняної Війни та у відповідності до Постанови Кабінету Міністрів України від 31 січня 2001 року №75 «Про затвердження Програми знешкодження вибухонебезпечних предметів, що залишились з часів Другої світової війни в районі міст Севастополя та Керчі, на 2000 - 2010 роки», начальником спеціалізованого морського загону оперативно-рятувальної служби цивільного захисту був виданий наказ від 23 листопада 2009 року №659 «Про проведення робіт щодо очистки акваторії від вибухонебезпечних предметів».

Як вбачається з витягу з вищевказаного наказу від 23 листопада 2009 року №659, для виконання робіт щодо очистки акваторії Керченської протоки в районі с. Героївське від вибухонебезпечних предметів часів Великої Вітчизняної Війни, для водолазного пошуку, підйому вибухонебезпечних предметів призначено начальника Річкового координаційного аварійно-рятувального центру у місті Києві ОСОБА_2 (п.2).

Згідно наказу Річкового координаційного аварійно-рятувального центру у місті Києві від 20 листопада 2009 року №88-к, для виконання зазначених робіт ОСОБА_2 було відряджено до міста Керч з 22 листопада 2009 року по 30 листопада 2009 року.

Відповідно до Акту №252 на виконання робіт з очищення акваторії від вибухонебезпечних предметів від 23 листопада 2009 року, комісією у складі групи піротехнічних робіт було виконано планове розмінування акваторії с. Героївське та проведено роботи з виявлення, вилучення (знешкодження) та знищення вибухонебезпечних предметів.

Позивачем зазначено, що він приймав участь у вищевказаних роботах; на підтвердження наявності у нього необхідного досвіду та відповідної кваліфікації надав до матеріалів справи копію особистої книжки водолаза та копію Свідоцтва про присвоєння (підвищення) кваліфікації водолаза-зривника.

Усі вищенаведені обставини, за твердженням позивача, свідчать про наявність законних підстав для надання йому статусу «ветеран війни - учасник бойових дій» та видачі відповідного посвідчення встановленого зразка на підставі п.11 ст.6 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».

Проте, як було вірно зазначено судом першої інстанції, згідно наказу Річкового координаційного аварійно-рятувального центру у місті Києві від 20 листопада 2009 року №88-к, позивача було відряджено у м. Керч для обміну досвідом між Річковим координаційним аварійно-рятувальним центром у місті Києві та Спеціальним морським загоном у м. Керч МНС України щодо проведення робіт по обстеженню, очищенню, розмінуванню водної акваторії від вибухонебезпечних предметів, однак відповідний наказ щодо допуску позивача до безпосереднього виконання піротехнічних робіт, пов'язаних із знешкодженням та знищенням вибухонебезпечних предметів як сапера, не видавався. Документи, які б підтверджували, що позивач безпосередньо приймав участь у знешкодженні вибухонебезпечних предметів, в матеріалах справи також відсутні.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач був у складі групи піротехнічних робіт, однак не входив до груп розвідки та розмінування, знищення боєприпасів, поглибленого розмінування та перевірки якості робіт, очищення зруйнованих сховищ зберігання боєприпасів, а тому безпосередньо не займався розмінуванням. Відсутні також і будь-які документи, які б давали підставу вважати позивача таким, що особисто у складі піротехнічної групи знешкоджував ВНП, як фахівець сапер.

Згідно пунктів 4 та 5 наказу Міністерства України з питань надзвичайних ситуацій та у справах захисту населення від наслідків Чорнобильської катастрофи від 06 листопада 2006 року №707 «Про вдосконалення порядку визначення статусу «учасник бойових дій» особам рядового та начальницького складу МНС», до безпосереднього виконання піротехнічних робіт, пов'язаних із знешкодженням та знищенням ВНП, допускати тільки штатний особовий склад груп піротехнічних робіт, який пройшов навчання за спеціальністю у навчальних закладах МНС і Міноборони. На ці посади призначати переважно особовий склад, який має відповідну підготовку, досвід роботи за фахом, дотримується високої службової дисципліни. Припинити практику безпідставного переміщення та перепризначення особового складу піротехнічних підрозділів. Допуск до безпосереднього виконання піротехнічних робіт, пов'язаних із знешкодженням та знищенням ВНП, оформляти відповідними наказами. Виключити допуск до безпосереднього виконання робіт із знешкодження та знищення ВНП особового складу управлінь (відділів) цивільного захисту, управлінь (відділів) пожежно-рятувальних сил, інших структурних підрозділів, керівного складу загонів технічної служби, аварійно-рятувальних загонів спеціального призначення ГУ (У) МНС в Автономній Республіці Крим, областях, м. Києві та Севастополі, Аварійно-рятувальних загонів та Навчального центру Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту, які повинні здійснювати тільки забезпечення зазначених робіт.

Крім того, в матеріалах справи не міститься відповідних наказів МНС про зведений піротехнічний загін, до складу якого входив позивач. Також відсутній наказ МНС про допуск позивача до безпосереднього виконання робіт з розмінування.

Таким чином, аналізуючи обставини даної справи та оцінюючи зібрані у справі докази, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що наказ начальника спеціалізованого морського загону оперативно-рятувальної служби цивільного захисту від 23 листопада 2009 року №659 «Про проведення робіт щодо очистки акваторії від вибухонебезпечних предметів» не є належним та допустими доказом того, що позивач входив до особового складу спеціалізованого морського загону оперативно-рятувальної служби цивільного захисту, оскільки з наданого позивачем акту № 252 від 29 листопада 2009 року чітко не вбачається, що ним проводились будь-які роботи по знищенню або знешкодженню ВНП, натомість, позивач у наданому акті значиться як «службовець ОСОБА_2.», що відповідно не дає можливості ідентифікувати проведені ним того дня види робіт. Позивач у даному випадку значиться виключно як представник і організатор заходу, «службовець», а тому не є особою, яка залучається до безпосередньої участі у розмінуванні, а лише засвідчує факт проведення піротехнічною групою таких робіт, шляхом проставлення підпису у відповідному акті. Інших доказів, які б свідчили про безпосередню участь позивача у проведенні робіт щодо очистки акваторії від вибухонебезпечних предметів позивачем не надано.

Не було також надано комісії витяги з наказів про призначення до групи розмінування та допущення особового складу до знищення вибухонебезпечних предметів, натомість позивача було відряджено у м. Керч для обміну досвідом щодо проведення робіт, а не для їх безпосереднього проведення.

Разом з тим слід зазначити, що у період організації виконання робіт з очищення акваторії у листопаді 2009 року позивач був працівником (службовцем), а не особою рядового і начальницького складу ДСНС України, а відтак Комісія з питань розгляду матеріалів про визначення статусу учасника бойових дій у ДСНС України, на думку колегії суддів, діяла відповідно до вимог Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що отримання особою статусу учасника бойових дій ставиться в залежність від її фактичної безпосередньої участі у проведенні робіт з розмінування вибухонебезпечних предметів або траленні бойових мін у територіальних водах, однак доказів безпосередньої участі позивача по знищенню або знешкодженню ВНП не надано, тому рішення Державної служби України з надзвичайних ситуацій, оформлене протоколом №5 засідання Комісії з питань розгляду матеріалів про визначення статусу учасника бойових дій у ДСНС України від 24 червня 2015 року в частині відмови у визначенні позивачу статусу «ветеран війни - учасник бойових дій» є правомірним, а позовні вимоги ОСОБА_2 про визнання протиправним та скасування даного рішення та зобов'язання Державної служби України з надзвичайних ситуацій повторно розглянути на черговому засідання Комісії з питань розгляду матеріалів про визначення статусу учасника бойових дій у ДСНС України раніше подану позивачем заяву та додані до неї документи і матеріали від 02 лютого 2015 року про надання статусу учасника бойових дій - необґрунтованими.

Дана правова позиція закріплена в ухвалі Вищого адміністративного суду України від 15 вересня 2015 року № К/800/51093/14.

Що стосується позову в частині зобов'язання Державної служби України з надзвичайних ситуацій виконати вимоги Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» шляхом надання позивачу статусу «ветеран війни - учасник бойових дій» та видачі відповідного посвідчення встановленого зразка, колегія суддів зауважує, що дані вимоги не підлягають задоволенню, оскільки надання такого статусу є дискреційними повноваженнями Державної служби України з надзвичайних ситуацій, натомість суд не може собою підміняти відповідний орган, щодо реалізації ним власних повноважень наданих законодавством.

Виходячи з вищезазначеного, колегія суддів вважає, що постановлене у справі рішення суду першої інстанції ґрунтується на вірно встановлених фактичних обставинах справи, яким дана належна юридична оцінка, правильно застосовані норми матеріального права, що регулюють спірні правовідносини, та не допущено порушень матеріального і процесуального закону, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи, доводи викладені в апеляційній скарзі не спростовують висновків суду першої інстанції, тому підстави для скасування або зміни рішення суду першої інстанції відсутні.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.198 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду без змін.

Керуючись ст.ст. 160, 195, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, суд,-

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 17 грудня 2015 року - залишити без задоволення.

Постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 17 грудня 2015 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня складання в повному обсязі, шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя суддя суддя Я.М. Собків Т.Р. Вівдиченко І.Й. Петрик

Повний текст ухвали виготовлено 29.02.16р.

.

Головуючий суддя Собків Я.М.

Судді: Вівдиченко Т.Р.

Петрик І.Й.