Справа № 806/1155/15
Суддя: Мойсюк М.І.
Дата ухвалення: 2016-02-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

24 лютого 2016 року м. Київ К/800/4737/16

Суддя Вищого адміністративного суду України Мойсюк М.І., розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Житомирського окружного адміністративного суду від 7 вересня 2015 року та ухвалу Житомирського апеляційного адміністративного суду від 3 лютого 2016 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Міністерства внутрішніх справ України про визнання протиправними дій та зобов'язання вчинити певні дії, -

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернувся з позовом до Міністерства внутрішніх справ України (далі - МВС) в якому просив визнати протиправними дії щодо відмови йому листом від 3 березня 2015 року № 6-6-П-2247 у внесенні змін до наказу Управління Міністерства внутрішніх справ України у Житомирській області від 24 липня 2013 року № 619 та зобов'язати назване управління внести такі зміни шляхом виключення із наказу речення про грубе ігнорування позивачем наказів МВС № 157-227, 81-2007, 90-2010 щодо зміцнення транспортної дисципліни, керування ним транспортним засобом у стані алкогольного сп'яніння.

В обґрунтування своїх вимог посилався на те, що дії відповідача не ґрунтуються на вимогах закону, порушують його права, а тому просив про задоволення позову.

Постановою Житомирського окружного адміністративного суду від 7 вересня 2015 року, залишеною без змін ухвалою Житомирського апеляційного адміністративного суду від 3 лютого 2016 року, в задоволенні позову відмовлено.

Позивач подав касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального та порушення норм процесуального права, просить ухвалені ними судові рішення скасувати та задовольнити позов.

Так, за правилами частини 1 статті 220 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі і не може досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні, та вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

У відповідності до частини 3 статті 211 Кодексу адміністративного судочинства України підставами касаційного оскарження є порушення судом норм матеріального чи процесуального права.

Як правильно встановлено судами, позивач з лютого 2015 року звернувся до МВС зі скаргою, в якій просив відповідача внести зміни до наказу Управління Міністерства внутрішніх справ України у Житомирській області від 24 липня 2013 року № 619 та зобов'язати назване управління внести такі зміни шляхом виключення із наказу речення про грубе ігнорування позивачем наказів МВС № 157-227, 81-2007, 90-2010 щодо зміцнення транспортної дисципліни, керування ним транспортним засобом у стані алкогольного сп'яніння.

Листом від 3 березня 2015 року № 6-6-П-2247 у задоволенні вищезазначеної заяви відмовлено з огляду на відсутність правових підстав для вчинення таких дій.

Відмовляючи в задоволенні позову суд першої інстанції, з висновками якого погордився і апеляційний суд, на підставі наявних у справі даних встановив і правильно виходив з того, що позивач пропустив строки, встановлені частиною 6 статті 13 і частиною 1 статті 21 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України, затвердженого Законом України від 22 лютого 2006 року № 3460-IV «Про Дисциплінарний статут органів внутрішніх справ України» (далі - Статут) для оскарження дисциплінарного стягнення та звернення за пом'якшенням чи скасуванням дисциплінарного стягнення. При цьому, не звертався з вимогами поновити такі строки.

За наведених обставин, суди попередніх інстанцій дійшли висновку, що відповідач, відмовляючи позивачу у задоволенні його заяви діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Окрім цього, обставини, які були встановлені висновками службового розслідування і стали підставою для притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності не змінилися.

Такі висновки судів ґрунтуються на повному та всебічному дослідження обставин справи і узгоджуються з вимогами законодавства, що врегульовує спірні правовідносини, а тому доводи, зазначені у касаційній скарзі, не свідчать про наявність підстав для її задоволення і скасування оскаржуваних судових рішень.

Відповідно до положень пункту 5 частини 5 статті 214 Кодексу адміністративного судочинства України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційна скарга є необґрунтованою і викладені в ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи.

За змістом цієї норми касаційна скарга повинна містити посилання на неправильне застосування судами норм матеріального права при вирішенні справи або порушення норм процесуального права.

Виходячи зі змісту касаційної скарги та оскаржуваних судових рішень, касаційна скарга є необґрунтованою, а викладені в ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи, оскільки заявник не наводить підстав, які б дозволили вважати, що суди неправильно застосували норми матеріального або порушили норми процесуального права.

Керуючись статтями 211, 213, пунктом 5 частини 5 статті 214 Кодексу адміністративного судочинства України,

у х в а л и в :

У відкритті касаційного провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Міністерства внутрішніх справ України про визнання протиправними дій та зобов'язання вчинити певні дії, за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Житомирського окружного адміністративного суду від 7 вересня 2015 року та ухвалу Житомирського апеляційного адміністративного суду від 3 лютого 2016 року, відмовити.

Матеріали касаційної скарги повернути скаржнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Вищого адміністративного

суду України М.І. Мойсюк