Справа № 2а-1670/7756/12
Суддя: Тракало В.В.
Дата ухвалення: 2016-02-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 лютого 2016 року м. Київ К/800/11675/14

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі:

головуючого - судді суддівТракало В.В., Іваненко Я.Л., Мойсюка М.І.,
розглянувши у попередньому судовому засіданні касаційну скаргу ОСОБА_4 на постанову Полтавського окружного адміністративного суду від 14 лютого 2013 року та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 12 червня 2013 року у справі за позовом ОСОБА_4 до Семенівської районної державної адміністрації Полтавської області, третя особа управління Державної казначейської служби України в Семенівському районі Полтавської області про визнання незаконним та скасування розпорядження, зобов'язання вчинити дії, стягнення моральної шкоди,

в с т а н о в и л а :

У грудні 2012 року ОСОБА_4 звернувся до суду із позовом до Семенівської районної державної адміністрації Полтавської області, третя особа управління Державної казначейської служби України в Семенівському районі Полтавської області, уточнивши який просив визнати протиправним, таким, що завдало значної шкоди охоронюваним конституційним правам на працю, та скасувати розпорядження голови Семенівської районної державної адміністрації Полтавської області "Про звільнення ОСОБА_4" від 9 листопада 2012 року № 91-к, зобов'язати відповідача виплатити позивачу належну заробітну плату за час вимушеного прогулу з 15 листопада 2012 року по день розгляду справи у суді в розмірі 6757 грн. 74 коп. та запропонувати працевлаштування у відділі освіти, молоді та спорту на посаду, рівнозначну тій, яку обіймав позивач у відділі освіти, стягнути моральну шкоду в розмірі 10000 грн. 00 коп.

Посилався на те, що звільнення проведено з порушенням встановленого законом порядку звільнення, зокрема відповідачем порушено вимоги ст.49-2 КЗпП України, йому не було запропоновано всіх вакантних посад.

Постановою Полтавського окружного адміністративного суду від 14 лютого 2013 року, залишеною без змін ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 12 червня 2013 року, у задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі ставиться питання про скасування судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій з підстав порушення норм матеріального та процесуального права та направлення справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права у межах доводів касаційної скарги, правової оцінки обставин у справі, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що ОСОБА_4 з 6 червня 2005 року працював на посаді начальника відділу освіти Семенівської районної державної адміністрації Полтавської області.

Пунктом 1 розпорядження голови Семенівської районної державної адміністрації "Про припинення відділу освіти Семенівської районної державної адміністрації" від 10 серпня 2012 року № 623 припинено внаслідок ліквідації юридичну особу - відділ освіти Семенівської районної державної адміністрації Полтавської області.

Згідно п. 4 розпорядження голови Семенівської районної державної адміністрації "Про внесення змін до структури районної державної адміністрації" від 10 серпня 2012 року № 624 ліквідовано відділ у справах сім'ї, молоді та спорту районної державної адміністрації (пункт 1 розпорядження) та утворено відділ освіти, молоді та спорту Семенівської районної державної адміністрації Полтавської області як орган державної влади зі штатною чисельністю 4 (чотири) штатних одиниці.

Розпорядженням голови Семенівської районної державної адміністрації Полтавської області від 14 вересня 2012 року № 743 доручено відділу організаційно-кадрової роботи апарату районної державної адміністрації попередити начальника відділу освіти районної державної адміністрації ОСОБА_4 про його можливе наступне вивільнення за п. 1 ст. 40 КЗпП України у зв'язку з ліквідацією відділу освіти районної державної адміністрації (пункт 1 розпорядження). Цього ж дня ОСОБА_4 ознайомлено з розпорядженням від 14 вересня 2012 року № 743 та попереджено під підпис про можливе наступне вивільнення у зв'язку з ліквідацією відділу освіти районної державної адміністрації.

На виконання вимог ч. 3 ст. 49-2 КЗпП України 14 вересня 2012 року ОСОБА_4 запропоновано переведення на вакантну посаду головного спеціаліста сектору з питань внутрішньої політики, зв'язків з громадськістю, у справах преси та інформації апарату районної державної адміністрації, від якої він відмовився.

Розпорядженням голови Семенівської районної державної адміністрації Полтавської області № 91-к від 9 листопада 2012 року "Про звільнення ОСОБА_4" позивача звільнено з посади начальника відділу освіти Семенівської районної державної адміністрації Полтавської області з 14 листопада 2012 року на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України у зв'язку з ліквідацією відділу освіти Семенівської районної державної адміністрації Полтавської області.

Відмовляючи у задоволенні позову, суди першої та апеляційної інстанцій виходили з того, що звільнення позивача на підставі ч.1 ст.40 КЗпП України відбулось у зв'язку з ліквідацією відділу освіти Семенівської районної державної адміністрації Полтавської області, порядок та процедура звільнення відповідачем дотримані.

Однією із гарантій забезпечення права громадян на працю є передбачений ст. 5-1 КЗпП правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Відповідно до ч.ч. 1 та 3 ст. 49-2 КЗпП про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. Одночасно з попередженням про звільнення у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації.

За таких обставин, коли факт ліквідації юридичної особи, в якій працював позивач, судом встановлено, порядок та процедуру звільнення відповідачем дотримано, а саме: попередження про наступне вивільнення здійснено за два місяці до звільнення, позивачу запропоновано вакантну посаду, від якої він відмовився, суд першої інстанції, з яким погодився суд апеляційної інстанції, дійшов обґрунтованого висновку, що відповідач діяв на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, а тому обґрунтовано відмовив у задоволенні позовних вимог.

Доводи касаційної скарги про незаконність звільнення з тих підстав, що виключення відділу освіти Семенівської районної ради з Єдиного реєстру юридичних осіб та фізичних-осіб підприємців відбулося після винесення розпорядження позивача про звільнення з роботи, не заслуговують на увагу. Суди попередніх інстанцій обґрунтовано зазначили про те, що ліквідація юридичної особи передбачає певну процедуру та ряд необхідних заходів. Тому зазначена обставина не може бути самостійною підставою для поновлення позивача на посаді.

Решта доводів касаційної скарги також не можуть бути прийняті до уваги, оскільки вони не ґрунтуються на доказах та законі і не спростовують висновків судів, викладених у судових рішеннях. До того ж, вони були предметом розгляду судів і їм дана належна правова оцінка відповідно до вимог ст.86 КАС України.

Відповідно до ч. 1 ст. 220 КАС України суд касаційної інстанції не може досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні, та вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

За правилами ст. 224 цього Кодексу суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Доводи касаційної скарги про порушення судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права безпідставні, не ґрунтуються на доказах та спростовуються висновками судів.

Не може бути скасовано судове рішення з мотивів порушення судом норм процесуального права, якщо це не призвело і не могло призвести до неправильного вирішення справи.

За таких обставин, перевіривши у межах доводів касаційної скарги правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права, колегія суддів дійшла висновку, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій, а тому залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін.

Керуючись статтями 220, 220-1, 223, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення, а постанову Полтавського окружного адміністративного суду від 14 лютого 2013 року та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 12 червня 2013 року - без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий: В.В. Тракало

Судді: Я.Л. Іваненко

М.І. Мойсюк