Справа № 826/21956/15
Суддя: Борисюк Л.П.
Дата ухвалення: 2016-02-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А
23 лютого 2016 року м. Київ
Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
Головуючого судді суддів за участю секретаря позивача третьої особи представників третьої особи Бордусенка Б.С.Борисюк Л.П., Петрика І.Й., Собківа Я.М. Приходько К.М. Бордусенко І.Л. Бордусенка Б.С. Пушкаш Н.Г., Вариводи М.З.
розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 04 січня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Шевченківського районного відділу Головного управління Державної міграційної служби України в м. Києві, треті особи: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про зобов`язання здійснити реєстрацію, -
В вересні 2015 року ОСОБА_1 звернулася до Окружного адміністративного суду м. Києва із позовом до Шевченківського районного відділу Головного управління Державної міграційної служби України в м. Києві, треті особи: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 в якому просила зобов`язати відповідача здійснити реєстрацію її в трикімнатній квартирі АДРЕСА_1 .
Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 04 січня 2016 року у задоволенні позову відмовлено.
Позивач, не погоджуючись з прийнятим рішенням суду, звернувся з апеляційною скаргою, в якій зазначає, що оскаржувана постанова суду не відповідає вимогам матеріального та процесуального права, а саме, судом першої інстанції неповно з`ясовано та не доведено обставини, що мають значення для справи, висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи, в зв`язку з чим просить скасувати постанову суду та прийняти нове рішення, яким позов задовольнити.
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників процесу, які з`явилися в судове засідання, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до ч. 1 ст. 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, 22.10.2013 між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було зареєстровано шлюб, що підтверджується наявною в матеріалах справи копією свідоцтва про шлюб (а.с.18).
За твердженням позивачки, у зв`язку із зазначеним фактом, вона має право на реєстрацію свого місця проживання в квартирі АДРЕСА_1 , яка належала батькові її чоловіка ОСОБА_4 .
08.09.2015 ОСОБА_1 звернулася до Шевченківського районного відділу Головного управління Державної міграційної служби України в м. Києві із завою щодо реєстрації місця проживання за адресою: АДРЕСА_2 .
Цього ж дня ОСОБА_1 звернулася до Окружного адміністративного суду м. Києва із вищевказаним позовом в якому зазначила, що відповідач відмовляє їй у проведенні реєстрації місця проживання по причині заперечення ОСОБА_3 її реєстрації у спірній квартирі.
Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що в діях відповідача не було встановлено ознак протиправності відмови у проведенні реєстрації позивачки у квартирі за вказаною адресою.
З таким висновком суду колегія суддів погоджується, виходячи з наступного.
Відносини, пов`язані зі свободою пересування та вільним вибором місця проживання в Україні, що гарантуються Конституцією України і закріплені Загальною декларацією прав людини, Міжнародним пактом про громадянські та політичні права, Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод і протоколами до неї, іншими міжнародними договорами України, а також визначає порядок реалізації свободи пересування та вільного вибору місця проживання і встановлює випадки їх обмеження, регулює Закон України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» від 11 грудня 2003 року № 1382-IV (далі - Закон № 1382-IV ).
Відповідно до статті 3 Закону № 1382-IV, реєстрація - це внесення інформації до Єдиного державного демографічного реєстру та до паспортного документа про місце проживання або місце перебування особи із зазначенням адреси житла.
Реєстрація місця проживання та місця перебування осіб здійснюється органом реєстрації.
Статтею 6 вказаного Закону передбачено, що громадянин України, а також іноземець чи особа без громадянства, які постійно або тимчасово проживають в Україні, зобов`язані протягом десяти днів після прибуття до нового місця проживання зареєструвати місце проживання. Реєстрація місця проживання особи здійснюється в день подання особою документів. Реєстрація місця проживання за заявою особи може бути здійснена з одночасним зняттям з реєстрації попереднього місця проживання.
Для реєстрації особа або її законний представник, зокрема, подає: письмову заяву; документ, до якого вносяться відомості про місце проживання; квитанцію про сплату державного мита або документ про звільнення від його сплати; талон зняття з реєстрації (у разі зміни місця проживання в межах України); документи, що підтверджують право на проживання в житлі, перебування або взяття на облік у спеціалізованій соціальній установі, закладі соціального обслуговування та соціального захисту, проходження служби у військовій частині, адреса яких зазначається під час реєстрації; військовий квиток або посвідчення про приписку (для громадян, які підлягають взяттю на військовий облік або перебувають на військовому обліку).
Згідно статті 11 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», реєстрація місця проживання та місця перебування осіб здійснюється органом реєстрації. Центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері реєстрації фізичних осіб, затверджує відповідно до закону порядок реєстрації місця проживання та місця перебування осіб в Україні, зразки документів, необхідних для реєстрації і зняття з реєстрації місця проживання та місця перебування.
Процедуру реєстрації місця проживання та місця перебування осіб в Україні, зразки документів, необхідних для реєстрації і зняття з реєстрації місця проживання та місця перебування врегульовано Порядком реєстрації місця проживання та місця перебування фізичних осіб в Україні та зразків необхідних для цього документів, затвердженим наказом Міністерства внутрішніх справ від 22.11.2012 № 1077.
Так, ведення реєстраційного обліку місця проживання та місця перебування осіб в Україні здійснюється територіальними підрозділами Державної міграційної служби України та адресно-довідковими підрозділами територіальних органів ДМС України з дотриманням вимог законодавства про захист персональних даних (пункт 1.6 зазначеного Порядку).
Процедура реєстрації місця проживання визначена у розділі ІІ вказаного Порядку.
Пунктом 2.2 цього Порядку передбачено, що для реєстрації місця проживання особа або її законний представник подає до територіального підрозділу ДМС України, зокрема: письмову заяву про реєстрацію місця проживання (додаток 5); документ, до якого вносяться відомості про місце проживання; квитанцію про сплату державного мита або документ про звільнення від його сплати; талон зняття з реєстрації місця проживання в Україні (у разі зміни місця проживання в межах України); документи, що підтверджують: право на проживання в житлі - ордер, свідоцтво про право власності, договір найму (піднайму, оренди) або інші документи. У разі відсутності зазначених документів реєстрація здійснюється за згодою власника/співвласників житла, наймача та членів його сім`ї на реєстрацію місця проживання.
При цьому, працівникам територіального підрозділу ДМС України забороняється вимагати для реєстрації місця проживання подання особою інших документів. Посадові особи перевіряють належність паспортного документа особі, що його подала, правильність заповнення заяви про реєстрацію місця проживання та наявність документів, необхідних для реєстрації місця проживання, про що ним вчиняється відповідний запис у заяві (пункти 2.5, 2.6 вказаного Порядку).
З огляду на положення вищезазначених правових норм вбачається, що реалізація права особи на реєстрацію її місця проживання за бажаною адресою можлива лише за умови обов`язкового надання нею відповідних правовстановлюючих документів, що дають право на проживання в житлі або відповідної (обов`язкової) згоди особи, яка є власником житла, де заявник має намір зареєструватись.
Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, у квартирі АДРЕСА_1 зареєстровані ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .
08.09.2015 ОСОБА_1 звернулася до Шевченківського районного відділу Головного управління Державної міграційної служби України в м. Києві із завою щодо реєстрації місця проживання за адресою: АДРЕСА_2 (а.с.58-60). Таким чином, твердження суду першої інстанції про відсутність у матеріалах справи жодного доказу який би свідчив про факт звернення ОСОБА_1 до Шевченківського районного відділу Головного управління Державної міграційної служби України в м. Києві з метою здійснення її реєстрації в зазначеній квартирі, є помилковими.
Однак, як вбачається з наявного в матеріалах справи листа Шевченківського районного відділу Головного управління Державної міграційної служби України в м. Києві від 03.11.2015 № 742, який було додано апелянтом вже в суді апеляційної інстанції, позивачу було відмовлено у реєстрації місця проживання за вищевказаною адресою, оскільки така реєстрація може бути здійснена за наявності згоди наймача та членів його сім`ї на реєстрацію місця проживання, що в даному випадку відсутнє (а.с.89).
Таким чином, звернувшись 08.09.2015 до суду з позовом про зобов`язання відповідача здійснити реєстрацію ОСОБА_1 в трикімнатній квартирі АДРЕСА_1 , позивачкою ще не було отримано відмови відповідача в реєстрації її місця проживання за вказаною адресою. Тобто, позовні вимоги ОСОБА_1 є передчасними, оскільки на день звернення до суду відповідачем не були розглянуті подані нею документи та не прийнято відповідне рішення, що надавало б суду можливість здійснення його оцінки щодо правомірності чи не правомірності та застосування в залежності від обставин належного способу захисту порушеного права.
Крім цього, колегія суддів звертає увагу, що позовні вимоги ОСОБА_1 про зобов`язання відповідача вчинити реєстрацію її місця проживання у вказаній квартирі є втручанням у дискреційні повноваження відповідача, з наступних підстав.
Як випливає зі змісту Рекомендації № R (80) 2 Комітету Міністрів державам-членам стосовно реалізації адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої 11.03.1980 року на 316-й нараді заступників міністрів, під дискреційним повноваженням слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.
Адміністративний суд, перевіряючи рішення, дію чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень на відповідність закріпленим частиною 3 статті 2 КАС України критеріям, не втручається у дискрецію (вільний розсуд) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями. Завдання адміністративного судочинства полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання вимог права, інакше було б порушено принцип розподілу влади.
Принцип розподілу влади заперечує надання адміністративному суду адміністративно-дискреційних повноважень єдиним критерієм здійснення правосуддя є право. Тому завданням адміністративного судочинства завжди є контроль легальності.
Іншими словами, під дискреційним повноваженням розуміють таке повноваження, яке надає певний ступінь свободи адміністративному органу при прийнятті рішення, тобто, коли у межах, які визначені законом, адміністративний орган має можливість самостійно (на власний розсуд) вибрати один з кількох варіантів рішення.
З огляду на викладене, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відсутність підстав для задоволення позову ОСОБА_1 .
Згідно зі ст. 159 КАС України, судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права.
З підстав вищенаведеного, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дослідив наявні докази, надав їм належну оцінку та прийняв законне і обґрунтоване рішення, з дотриманням норм матеріального і процесуального права, а тому підстав для його скасування не вбачається.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 198 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду без змін.
Керуючись ст. ст. 160, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, суд, -
УХВАЛИВ:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 04 січня 2016 року залишити без задоволення.
Постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 04 січня 2016 року залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня складання в повному обсязі, шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя суддя суддя Л.П. Борисюк І.Й. Петрик Я.М. Собків

Повний текст ухвали складено та підписано 26.02.2016

Головуючий суддя Борисюк Л.П.

Судді: Петрик І.Й.

Собків Я.М.