Справа № 810/6892/14
Суддя: Кошіль В.В.
Дата ухвалення: 2016-02-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 лютого 2016 року м. Київ К/800/16219/15

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:

Головуючого Кошіля В.В.

Суддів Борисенко І.В.

Моторного О.А.

розглянувши в порядку письмового провадження касаційну скаргу Державної податкової інспекції у Києво-Святошинському районі Головного управління Міндоходів у Київській області

на ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 17.03.2015

та постанову Київського окружного адміністративного суду від 06.01.2015

у справі № 810/6892/14

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Партнер Олеум»

до Державної податкової інспекції у Києво-Святошинському районі Головного управління Міндоходів у Київській області

про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Партнер Олеум» звернулося до суду з позовом про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Києво-Святошинському районі Головного управління Міндоходів у Київській області від 01.12.2014 № .

Постановою Київського окружного адміністративного суду від 06.01.2015, яка залишена без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 17.03.2015, позовні вимоги задоволено; скасовано спірне податкове повідомлення-рішення.

В касаційній скарзі відповідач просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій, прийняти нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог, посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права.

Представники сторін в судове засідання не з'явились, про дату, час і місце судового засідання були повідомлені належним чином.

В зв'язку з цим, касаційний розгляд справи проведено в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 222 Кодексу адміністративного судочинства України.

15.11.2015 (згідно поштового штампа на конверті) до суду касаційної інстанції надіслано заяву від представника ТОВ «Партнер Олеум» Пономаренка Я.В. про закриття провадження у справі № 810/6892/14, у зв'язку з ліквідацією ТОВ «Партнер Олеум».

Суд касаційної інстанції вважає за необхідне зазначити, що на момент подачі вказаної заяви до суду у Пономаренка Я.В. відсутні повноваження представляти вказане підприємство, оскільки останнє є ліквідованим.

Перевіривши правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, юридичної оцінки обставин справи, колегія суддів Вищого адміністративного суду України приходить до висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

Перевіривши правильність застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, юридичної оцінки обставин справи, колегія суддів Вищого адміністративного суду України приходить до висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

Як встановлено судами попередніх інстанцій, податковим органом проведена документальна позапланова виїзна перевірка ТОВ «Партнер Олеум» з питань дотримання вимог податкового законодавства за господарськими операціями з ПП «Віапласт» та ПП «Ін Кар» у липні місяці 2014 року, результати якої оформлені актом від 12.11.2014 №575/22-03/38559678.

Під час проведення перевірки встановлено порушення позивачем вимог п. 185.1 ст. 185, п. 188.1 ст. 198, п. 198.2, 198.3, 198.6 ст. 198, п. 200.1, 200.2 ст. 200 Податкового кодексу України, в результаті чого позивачем занижено податкові зобов'язання з податку на додану вартість на загальну суму 519 000 грн.

01.12.2014 податковим органом прийнято податкове повідомлення-рішення № про збільшення грошового зобов'язання з податку на додану вартість у 778 500 грн., у т.ч.: 519 000 грн. основного платежу та 259 500 грн. штрафних (фінансових) санкцій (штрафів).

Фактичний висновок зроблено з огляду на неможливість проведення перевірки ПП «Віапласт» та ПП «Ін Кар» та відсутність у ПП «Віапласт» та ПП «Ін Кар» первинних та інших документів бухгалтерського та податкового обліку, відсутність фізичних та технічних можливостей, кваліфікованого персоналу для здійснення задекларованих господарських операцій, що свідчить, на думку відповідача, про фіктивність діяльності вказаних підприємств.

Матеріалами справи встановлено, що між замовником - ТОВ «Партнер Олеум» та виконавцями - ПП «Ін Кар», ПП «Віапласт» укладено договори про надання послуг від 27.07.2014 №ПО2706 та від 17.07.2014 №ВП/ПО-1706

Відповідно до умов зазначених договорів, виконавці протягом 2014 року, діючи від свого імені в інтересах замовника, зобов'язуються надавати власними та залученими силами комплекс організаційних заходів, які будуть задіяні в процесі поставки вантажу за місцем призначення, а саме: відстеження руху залізничних цистерн з місця відправки до місця призначення для своєчасного прийняття їх та недопущення простою цистерн; замірювання кількості вантажу в залізничних цистернах спеціальним приладом на місцях поставки без зняття пломб з цистерн; здійснення контролю за прийманням вантажу одержувачем за кількісними та якісними показниками згідно з умовами Інструкції з контролю якості паливно-мастильних матеріалів, спеціальних рідин та компонентів ракетного палива у Збройних силах України, введеної в дію наказом Міністерства оборони України від 16.12.2011 №777; проведення відбору проб вантажу та залучення інших організацій щодо перевірки якості вантажу в сертифікованих центрах; оформлення документації на поставку вантажу за місцем призначення та передача її до підприємства.

Порядок здачі та приймання наданих послуг, який передбачений умовами зазначених договорів є ідентичним, а саме, шляхом оформлення актів про приймання та передачу наданих послуг після фактичного їх надання (пункти 3.3 договорів).

На підтвердження надання ПП «Ін Кар», ПП «Віапласт» позивачу послуг, позивачем до перевірки, а також суду надані акти здачі-прийняття робіт (надання послуг) від 30.06.2014 № 2974 та від 31.07.2014 № 1527.

За результатами господарських операцій ПП «Ін Кар» та ПП «Віапласт» видано на користь ТОВ «Партнер Олеум» податкові накладні від 30.06.2014 №2974 та від 31.07.2014 №1527. Зазначені податкові накладні зареєстровані в Єдиному реєстрі податкових накладних, а суми податку на додану вартість включені позивачем до податкового кредиту відповідних податкових періодів.

Розрахунки між позивачем та ПП «Ін Кар» і ПП «Віапласт» здійснювались у безготівковій формі, що підтверджується наявними у матеріалах справи виписками з банку по рахунку позивача.

На момент здійснення господарських операцій та видання податкових накладних, позивач та його контрагенти були платниками податку на додану вартість, які зареєстровані відповідно до положень Податкового кодексу України.

Задовольняючи позовні вимоги, суди попередніх інстанцій виходили з того, що позивачем підтверджено належними та достатніми доказами реальність здійснення господарських операцій з контрагентами, які в сукупності спростовувати факти, викладені в акті перевірки, який слугував підставою для прийняття спірного податкового повідомлення-рішення.

Суд касаційної інстанції погоджується з таким висновком судів попередніх інстанцій, з огляду на наступне.

Вимоги до підтвердження даних, визначених у податковій звітності, встановлені статтею 44 Податкового кодексу України.

Так, згідно з положенням п. 44.1 ст. 44 зазначеного Кодексу для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Отже, первинний документ згідно з цим визначенням містить дві обов'язкові ознаки: він має містити відомості про господарську операцію і підтверджувати її реальне (фактичне) здійснення.

Підпунктом 14.1.36 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України визначено, що господарська діяльність - це діяльність особи, що пов'язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

За змістом ч. 1, 2 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Відповідно до п. 198.3 ст. 198 ПК України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Згідно з п. 198.6 ст. 198 ПК України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Таким чином, господарські операції для визначення податкового кредиту мають бути фактично здійсненими та підтвердженими належним чином оформленими первинними бухгалтерськими документами, які відображають реальність таких операцій, та спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

Наведене дає підстави погодитись з висновком судів попередніх інстанцій про наявність підстав для скасування спірного податкового повідомлення-рішення, оскільки подані товариством первинні документи бухгалтерського та податкового обліку (податкові накладні, акти приймання-передачі виконаних робіт (наданих послуг) тощо) є достатніми доказами фактичного виконання господарських операцій, та господарські операції призвели до змін в майновому стані платника податків.

Враховуючи вказані обставини, відсутність порушень норм матеріального та процесуального права, висновок судів першої та апеляційної інстанцій про задоволення позовних вимог є вірним, а касаційна скарга позивача - необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 222, 223, 224, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Державної податкової інспекції у Києво-Святошинському районі Головного управління Міндоходів у Київській області залишити без задоволення.

Ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 17.03.2015 та постанову Київського окружного адміністративного суду від 06.01.2015 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі, та може бути переглянута Верховним Судом України у випадках, встановлених Кодексом адміністративного судочинства України.

Головуючий В.В. Кошіль
Судді І.В. Борисенко
О.А. Моторний