Справа № 826/24641/15
Суддя: Качур І.А.
Дата ухвалення: 2016-02-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

Окружний адміністративний суд міста Києва в складі головуючого судді Качура І.А., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ОЛАМ УКРАЇНА» до Державної податкової інспекції у Печерському районі Головного управління ДФС у м. Києві про скасування податкового повідомлення – рішення.

ВСТАНОВИВ:

До Окружного адміністративного суду м. Києва звернулось Товариство з обмеженою відповідальністю «ОЛАМ УКРАЇНА» (далі по тексту також – позивач) з позовом до Державної податкової інспекції у Печерському районі Головного управління ДФС у м. Києві (надалі також – відповідач), в якому просило:

- стягнути з Державного бюджету України на користь позивача судові витрати у розмірі 13 381 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач покликався на те, що податкове повідомлення – рішення є неправомірним, позаяк прийняте за відсутності у діях позивача порушень приписів податкового законодавства, на підставі висновків акту перевірки, яке не відповідає дійним обставинам справи.

Відповідач проти задоволення позову заперечував з мотивів необґрунтованості та безпідставності.

В судовому засіданні за згодою сторін ухвалено про продовження вирішення справи у письмовому провадженні відповідно до ч. 4 ст. 122 КАС України.

Розглянувши документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку про те, що позов підлягає задоволенню з огляду про наступне.

Фактичні обставини справи свідчать, що відповідачем проведено виїзну планову перевірку ТОВ «ОЛАМ УКРАЇНА» ( код ЄДРПОУ 33832039) з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.01.2014 по 31.12.2014, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2014 по 31.12.2014 року (надалі - акт перевірки).

В ході перевірки відповідачем встановлено наступні порушення:

1) пп. 135.5.4 п.135.5 ст. 135, п. 138.8. п. 138.10. ст. 138, пп. 139.1.6. п. 139.1 ст. 139, п. 197.21. ст. 197, п. 150.1 ст. 150 Податкового кодексу України від 02.12.2010 № 2755-VI (із змінами та доповненнями), в результаті чого встановлено:

- завищення від'ємного значення об'єкта оподаткування податку на прибуток за 2014 рік на суму 26 206 269 грн.;

- заниження податку на прибуток за 2014 рік на суму 724 140 грн.

2) п. 3.2 ст. 3 «Порядку заповнення та подання податковими агентами податкового розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платника податку і сум утриманого з них податку», затвердженого наказом ДПА України від 29.09.2003р. за №451;

3) п. 1.2, п. 3.3. Наказу ДПА України від 24.12.2010р. за №1020 «Про затвердження форми Податкового розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, і сум утриманого з них податку (форма № 1-ДФ) та Порядку заповнення та подання податковими агентами Податкового розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, і сум утриманого з них податку»;

4) ст. 51 Податкового кодексу України;

5) п. 70.16. ст. 70 Податкового кодексу України;

6) пп. 176.2 «б», п. 176.2 ст.176 Податкового кодексу України.

Позивач категорично не погоджуючись із правомірністю податкових повідомлень – рішень, звернувся з даним позовом до Окружного адміністративного суду міста Києва з даним позовом.

Вирішуючи спір по суті, суд виходив із наступного.

Відповідно до вимог частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів регулює Податковий кодекс України, який, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов’язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов’язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

Статтею 62 Податкового кодексу України передбачено, що податковий контроль здійснюється шляхом: - ведення обліку платників податків; - інформаційно аналітичного забезпечення діяльності органів державної податкової служби; - перевірок та звірок відповідно до вимог цього Кодексу, а також перевірок щодо дотримання законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, порядку, встановленому законами України, що регулюють відповідну сферу правовідносин.

Згідно п.п.21.1.1., 21.1.2., 21.1.4. п.21.1. ст.21 Податкового кодексу України, посадові особи контролюючих органів зобов’язані, крім іншого: дотримуватися Конституції України та діяти виключно у відповідності з цим Кодексом та іншими законами України, іншими нормативними актами; забезпечувати сумління виконання покладених на контролюючі органи функцій; не допускати порушень прав та охоронюваний законом інтересів громадян, підприємств, установ, організацій.

Відповідно до п.п.20.1.4. п.20.1. ст.20 Податкового кодексу України, контролюючі органи мають право, зокрема, проводити відповідно до законодавства перевірки і звірки платників податків (крім Національного банку України), у тому числі після проведення процедур митного контролю та/або митного оформлення.

Згідно положень ст. 75 Податкового кодексу контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

Як свідчать матеріали справи, відповідачем проведено виїзну планову перевірку ТОВ «ОЛАМ УКРАЇНА» (код ЄДРПОУ 33832039) з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.01.2014 по 31.12.2014, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2014 по 31.12.2014 року.

Надаючи правову оцінку вказаним доводам, суд звертає увагу на наступне.

При встановленні факту здійснення господарської операції дослідженню підлягають усі первинні документи, які належать складати залежно від певного виду господарської операції - договори, акти виконаних робіт, документи про перевезення, зберігання товарів тощо. Перевірці підлягають фізичні, технічні та технологічні можливості певної особи до вчинення тих чи інших дій, що становлять зміст господарської операції, зокрема: наявність кваліфікованого персоналу, основних фондів, у тому числі засобів для перевезення, приміщень для зберігання товарів тощо, можливість здійснення операцій з відповідною кількістю певного товару у відповідності строки з урахуванням терміну його придатності, доступності на ринку тощо; наявність відповідних ліцензій та інших дозвільних документів, що необхідні для ведення певного виду господарської діяльності.

Фактичні обставини справи свідчать, що19.09.2013 укладено Договір №133 складського зберігання продукції між ПАТ «Рокитнянський комбінат хлібопродуктів» (зерновий склад), позивачем (Поклажодавець), ТОВ «СПП – Агро» (Продавець1), Публічним акціонерним товариством «Рокитнянський цукровий завод», за яким: «з врахуванням того, що ТОВ «ОЛАМ УКРАЇНА» (як покупець) планує у листопаді - грудні 2013 року укласти окремі договори поставки сої з ТОВ «СПП-Агро» та ПАТ «Рокитнянський цукровий завод» (як продавцями), відповідно до яких ціна товару (що сплачуватиметься ТОВ «ОЛАМ УКРАЇНА» продавцям) буде включати вартість зберігання та інших послуг Зернового складу при зберіганні товару (які сплачуються Продавцем 1 та Продавцем 2);а також враховуючи, що ТОВ «ОЛАМ УКРАЇНА» згідно вищезазначених договорів поставки візьме на себе зобов’язання сплатити вартість наданих за цим договором послуг шляхом сплати ціни товару Продавцю 1 та Продавцю 2.

Пунктом 1.1. Договору визначено, що Зерновий склад зобов'язується за плату прийняти на строкове зберігання визначену у п. 2.1 цього договору сільськогосподарську продукцію (зерно сої) врожаю 2013 року (надалі - Продукція або зерно), яка йому передається Поклажодавцем, надавати послуги по доведенню якості отриманої на зберігання Продукції до рівня, що забезпечує оптимальний режим зберігання (сушка, очищення, інші технологічні операції), а також послуг по її навантаженню (для цієї статті навантаженням вважається процес переміщення Продукції з ємностей Зернового складу на (в) ємності, вказані Поклажодавцем). При навантаженні у Зернового складу не виникає прав та обов'язків вантажовідправника. Зерновий склад зобов'язується повернути Поклажодавцеві Продукцію в строки і на умовах, передбачених цим договором.

В подальшому, 19.11.2013 позивачем (Покупець) укладено з ТОВ «СПП –АГРО» договір купівлі – продажу №265/13, за умовами якого Продавець зобов'язується поставити, а Покупець зобов'язується прийняти і оплатити насіння сої, урожай 2013 року, насипом, в подальшому «Товар».

Згідно п. 3.1. Договору, базис постачання Товару - EXW зерновий склад ПАТ «Рокитнянський КХП» (вул. Вокзальна, буд. 222, смт. Рокитне, Київська обл.), в подальшому - «Зерновий склад».

Оплата товару шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок Продавця проводиться протягом 3-х банківських днів з дати отримання Покупцем оригіналів або копій: - складського документу, виписаного зерновим складом на ім'я покупця; - рахунку – фактури Продавця; - видаткової накладної Продавця; - податкової накладної Продавця (п.5.1 Договору).

Також матеріали справи свідчать, що 29.11.2013 між ТОВ «СПП –АГРО» та позивачем (Покупець) укладено договір купівлі – продажу №276/13, згідно якого Продавець зобов'язується поставити, а Покупець зобов'язується прийняти і оплатити насіння сої. урожай 2013 року, насипом, в подальшому «Товар».

За умовами Договору, базис постачання Товару - EXW зерновий склад ПАТ «Рокитнянський КХП» (вул. Вокзальна, буд. 222, смт. Рокитне, Київська обл.), в подальшому - «Зерновий склад» (п. 3.1.).

Оплата товару шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок Продавця проводиться протягом 3-х банківських днів з дати отримання Покупцем оригіналів або копій: - складського документу, виписаного зерновим складом на ім'я покупця; - рахунку – фактури Продавця; - видаткової накладної Продавця; - податкової накладної Продавця (п.5.1 Договору).

В подальшому між позивачем та Публічним акціонерним товариством «Рокитнянський цукровий завод» (Продавець) укладені договори купівлі – продажу №293/13 від 09.12.2013, №310/13 від 17.12.2013, №314/13 від 19.12.2013, №324/13 від 26.12.2013, за умовами яких Продавець зобов'язується поставити, а Покупець зобов'язується прийняти і оплатити насіння сої. урожай 2013 року, насипом, в подальшому «Товар».

Ґрунтовний аналіз положень наведених вище договорів свідчить, щодо договором зберігання передбачено, що оплата послуг зберігання здійснюється контрагентами позивача (ТОВ «СПП-Агро» та ПАТ «Рокитнянський цукровий завод»), у яких позивач придбав сою 2013 року врожаю, за фактом виставлення зерновим складом рахунків на вказаних контрагентів та підписання актів наданих послуг зберігання. При цьому послуги зберігання оплачуються позивачем (як покупцем) вказаним контрагентам у складі ціни придбаної у них сої.

Так, у наведених договорах купівлі-продажу прямо зазначається, що ціна товару (сої) включає вартість послуг зберігання та інших послуг зернового складу, що оплачуються продавцем (№276/13 від 29.11.2013 року;№293/13 від 09.12.2013 року, №310/13 від 17.12.2013 року, №314/13 від 19.12.2013 року та №324/13 від 26.12.2013 року).

Проте, як свідчать висновки акту контролюючого органу, відповідачем не враховано положень договору зберігання щодо формування ціни послуг зберігання.

Натомість, Договором зберігання передбачено, що оплата послуг здійснюється за фактом виставлення рахунків та складення актів наданих послуг. При цьому Договір зберігання не передбачає конкретних строків виставлення рахунків та складення актів наданих послуг. Тобто, виникнення зобов’язання щодо оплати послуг зберігання обумовлено моментом пред’явлення вимоги зерновим складом.

Як встановлено. 2 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час, а боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги.

В ході судового розгляду справи встановлено, що оскільки у перевіреному періоді рахунки не виставлялися, у ТОВ «СПП-Агро» та ПАТ «Рокитнянський цукровий завод» були відсутні підстави здійснювати оплату послуг зберігання, зважаючи на визначене договором зберігання право зернового складу на виставлення рахунків на оплату послуг, яке може відбутися у будь-який момент (до закінчення дії вказаного договору).

Таким чином, фактичні обставини справи свідчать, що висновки відповідача про безоплатність послуг за Договором зберігання ґрунтується лише на констатації відсутності факту оплати, без врахування врегульованого Договором зберігання та чинним законодавством порядку виставлення вимог щодо оплати та здійснення такої оплати, що у свою чергу не відповідає критерію законності.

Відповідачем при здійсненні перевірки залишено поза увагою те, що вищезгадані договори купівлі-продажу, укладені позивачем (як покупцем) та ТОВ «СПП-Агро», ПАТ «Рокитнянський цукровий завод» (як продавцями) безумовно визначають, що ціна договору у будь-якому випадку включає послуги зберігання, які сплачуються продавцями, та не встановлюють обов’язкової вимоги щодо надання продавцями позивачу підтвердних документів на сплату послуг зернового складу.

Згідно п. 2 ст. 3 Закону України «Про бухгалтерський облік і фінансову звітність» бухгалтерський облік є обов'язковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.

Згідно ч. 1 ст. ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій.

Проте, з огляду на зазначену вище специфіку оплати послуг за Договором зберігання та оплати ціни сої, на переконання суду, у позивача у перевіряємому періоді були відсутні підстави для складення первинних документів, які б оформляли саме витрати позивача на зберігання.

Відповідно, позивач в дотримання вимог ч. 1 ст. ст. 9 вказаного закону не мав підстав для відображення витрат саме на зберігання у бухгалтерському обліку.

Поряд з цим, матеріали справи свідчать, що у позивача наявні всі документи, які підтверджують оплату вартості придбаної сої (до якої включаються в т.ч. послуги зберігання), що не заперечується і самим відповідачем.

Відповідно до п. 138.1 ст.138 ПКУ витрати, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування, складаються із витрат операційної діяльності та інших витрат.

Витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов’язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу (п.138.2 ПКУ).

Витрати, що формують собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт наданих послуг, крім нерозподільних постійних загальновиробничих витрат, які включаються до складу собівартості реалізованої продукції в періоді їх виникнення, визнаються витратами того звітного періоду, в якому визнано доходи від реалізації таких товарів, виконаних робіт, наданих послуг, (п. 138. 4 ПКУ).

Підпунктом 14.1.228 пункту 14.1 статті 14 ПКУ визначено, що собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг для цілей розділу III цього Кодексу - витрата, що прямо пов'язані з виробництвом та/або придбанням реалізованих протягом звітного податкового періоду товарів, виконаних робіт, наданих послух, які визначаються відповідно до положень (стандартів) бухгалтерського обліку, що застосовуються в частині, яка не суперечить положенням цього розділу.

Згідно з п. 138.8. ст. 138 ПКУ собівартість виготовлених та реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг складається з витрат, прямо пов’язаних з виробництвом таких товарів, виконанням робіт, наданням послуг, а саме: - прямих матеріальних витрат; - прямих витрат на оплату праці; - амортизації виробничих основних засобів та нематеріальних активів, безпосередньо пов’язаних з виробництвом товарів, виконанням робіт, наданням послуг; - загальновиробничі витрати, які відносяться на собівартість виготовлених та реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг відповідно до положень (стандартів) бухгалтерського обліку; - вартості придбаних послуг, прямо пов’язаних з виробництвом товарів, виконанням робіт, наданням послуг; - інших прямих витрат, у тому числі витрат з придбання електричної енергії (включаючи реактивну).

Відповідно до пп. 139.1.6. п. 139.1 ст. 139 ПКУ не включаються до складу податкових витрат суми податку на прибуток, а також податків, установлених пунктом 153.3 статті 153 та статтею 160 цього Кодексу; податку на додану вартість, включеної до ціни товару (роботи, послуги), що придбаваються платником податку для виробничого або невиробничого використання, податків на доходи фізичних осіб, які відраховуються із сум виплат таких доходів згідно з розділом IV цього Кодексу.

У разі якщо платник податку, зареєстрований як платник податку на додану вартість, одночасно проводить операції з продажу товарів (виконання робіт, надання послуг), що оподатковуються податком на додану вартість та звільнені від оподаткування або не є об'єктом оподаткування таким податком, податок на додану вартість, сплачений у складі витрат на придбання товарів, робіт, послуг, які входять до складу витрат, та основних засобів і нематеріальних активів, що підлягають амортизації, включається відповідно до витрат або вартість відповідного об'єкта основних засобів чи нематеріального активу збільшується на суму, що не включена до податкового кредиту такого платника податку згідно з розділом V цього Кодексу.

За наслідком розгляду справи, суд дійшов до висновку про відсутність у порушень позивачем приписів п. 138.8. ст. 138, пп. 139.1.6, п. 139.1 ст. 139 ПКУ.

Згідно частини 1 статті 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Частиною 2 статті 71 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному та об'єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд прийшов до висновку про наявність правових підстав для задоволення позову.

Керуючись статтями 69, 70, 71, 128, 158-163, 167, 254 КАС України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

П О С Т А Н О В И В:

Позов задовольнити.

Присудити з Державного бюджету України на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ОЛАМ УКРАЇНА» судовий збір у розмірі 13 381,00 грн.

Постанова набирає законної сили згідно ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими ст. ст. 185 -187 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя І.А. Качур