Справа № 813/2840/14
Суддя: Гриців М.І.
Дата ухвалення: 2016-02-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

18 лютого 2016 року м. Київ

Колегія суддів Судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України у складі:

судді-доповідачаГриціва М.І.
суддів:Кривенди О.В., Маринченка В.Л. -
розглянувши заяву Самбірського міськрайонного центру зайнятості (далі - Центр зайнятості) про перегляд Верховним Судом України ухвали Вищого адміністративного суду України від 26 листопада 2015 року у справі за позовом Центру зайнятості до ОСОБА_4, третя особа - приватний підприємець ОСОБА_5 про стягнення незаконно отриманої допомоги по безробіттю,

встановила:

Вищий адміністративний суд України ухвалою від 26 листопада 2015 року скасував постанову Львівського окружного адміністративного суду від 20 травня 2014 року та ухвалу Львівського апеляційного суду від 30 вересня 2014 року про відмову у задоволенні позову, провадження у справі закрив.

Не погодившись з ухвалою Вищого адміністративного суду України, Центр зайнятості подав заяву про її перегляд Верховним Судом України з передбаченої пунктом 2 частини першої статті 237 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС) підстави неоднакового застосування судом касаційної інстанції у подібних правовідносинах одних і тих самих норм процесуального права, а саме: статті 50 КАС, що, на думку заявника, підтверджується рішеннями суду касаційної інстанції від 8, 13, 15, 20 жовтня 2015 року (справи №№ К/800/53177/14, К/9991/28553/12, К/800/67267/14, К/800/57621/13).

Зі змісту заяви та тексту оскарженого рішення випливає, що предметом спору є відносини зі стягнення незаконно отриманої допомоги по безробіттю. Верховний Суд України вже вирішував питання усунення розбіжностей у застосуванні касаційним судом статті 50 КАС, зокрема, в постанові від 22 вересня 2015 року у справі № 21-1884а15 суд зазначив, що пункт 5 частини четвертої статті 50 КАС, який є частиною норми процесуального права, існує як послідовне продовження випадків «превентивного» судового контролю і має розумітися та застосовуватися судами саме в такому значенні, а не як норма, що давала би право для розширеного тлумачення права суб'єкта владних повноважень на адміністративний позов. Такий безпідставний підхід до розуміння змісту пункту 5 частини четвертої статті 50 КАС по суті призводить до відмови органів влади від виконання своїх функціональних обов'язків та можливої дискреційної поведінки. За пунктом 4 частини четвертої статті 50 КАС суб'єкт владних повноважень може звертатися до суду з адміністративним позовом до громадян України, іноземців чи осіб без громадянства, їх об'єднань, юридичних осіб, які не є суб'єктами владних повноважень, для превентивного судового контролю своєї ж діяльності і у випадках, визначених законом. Позов заявлений про стягнення грошових коштів, що стали власністю громадянки не підпадає під дію пункту 4 частини четвертої статті 50 КАС.

У заяві про перегляд не наведено суджень і аргументів про наявність підстав, які давали право суду касаційної інстанції відступити від правової позиції, викладеної у висновках Верховного Суду України.

Такі обставини унеможливлюють відкриття провадження про перегляд судових рішень.

Керуючись статтею 240 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів Судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України

ухвалила:

Відмовити у допуску до провадження Верховного Суду України справи за позовом Самбірського міськрайонного центру зайнятості до ОСОБА_4, третя особа - приватний підприємець ОСОБА_5 про стягнення незаконно отриманої допомоги по безробіттю для перегляду ухвали Вищого адміністративного суду України від 26 листопада 2015 року.

Суддя-доповідач М.І. Гриців

Судді: О.В Кривенда

В.Л. Маринченко