Справа № 651/59/16-а
Суддя: Федоряка О. Г.
Дата ухвалення: 2016-02-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 651/59/16-а
Провадження № 2-а/651/3/16
Верхньорогачицький районний суд Херсонської області
П О С Т А Н О В А

26.02.2016року смт.Верхній Рогачик

Суддя Верхньорогачицького районного суду Херсонської області Федоряка О.Г., розглянувши матеріали адміністративної справи № 651/59/16-а за позовом ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженки ІНФОРМАЦІЯ_2, проживаючої за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3 до Управління Пенсійного фонду України у Верхньорогачицькому районі Херсонської області, що знаходиться за адресою: Херсонська область Верхньорогачицький район смт. Верхній Рогачик провулок Поштовий,3 про визнання неправомірними дій та зобовязання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В :

15.02.2016 року до суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України у Верхньорогачицькому районі Херсонської області про визнання неправомірними дій та зобовязання вчинити певні дії, в якій позивач просила суд визнати протиправними дії управління Пенсійного фонду України у Верхньорогачицькому районі щодо відмови їй у призначенні щомісячного довічного грошового утримання. Зобовязати Управління пенсійного фонду України у Верхньорогачицькому районі Херсонської області призначити та нарахувати їй ОСОБА_1 щомісячне довічне грошове утримання з 12 листопада 2015 року в розмірі 88% заробітної плати працюючого судді на відповідній посаді судді Верхньорогачицького районного суду Херсонської області без обмеження граничного розміру, з урахуванням довідки, виданої 12 листопада 2015 року територіальним управлінням державної судової адміністрації України в Херсонській області від 12 листопада 2015 року та виплатити заборгованість, що виникла з урахуванням раніше виплаченої пенсії за віком.

Свої позовні вимоги ОСОБА_1 обґрунтувала наступним:

У квітні 2014 року працюючи на посаді голови Верхньорогачицького районного суду Херсонської області позивач звернулася у встановленому порядку до Вищої ради юстиції України із заявою про відставку.

Держава порушивши строки розгляду заяви позивача, лише 16.07.2015 року постановою Верховної ради України «Про звільнення суддів» № 636-VIII прийнято відставку ОСОБА_1 та звільнено її з посади судді Верхньорогачицького районного суду Херсонської області.

17.07.2015 року наказом в.о. голови Верхньорогачицького районного суду Херсонської області позивача відраховано із штату суду.

12.11.2015 року позивач звернулася до Управління Пенсійного фонду України в Верхньорогачицькому районі Херсонської області із заявою про призначення їй щомісячного довічного грошового утримання з довідкою бухгалтерії про заробіток працюючого судді за останній робочий рік перед звільненням.

20 листопада 2015 року відповідач письмово відмовив позивачеві у призначенні щомісячного довічного грошового утримання з посиланням на Закон України №213-VIII від 2

березня 2015 року «Про внесення Змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення», оскільки згідно з п. 5 Прикінцевих положень якого з 1-го червня 2015 року скасовуються положення щодо нарахування щомісячного довічного грошового утримання, передбаченого Законом України «Про судоустрій і статус суддів».

У зв'язку з відмовою у призначенні щомісячного довічного грошового утримання ОСОБА_1 продовжено виплату раніше нарахованої пенсії за віком.

Позивач вважає відмову в призначенні їй щомісячного довічного грошового утримання необгрунтованою, а дії Управління Пенсійного фонду України у Верхньорогачицькому районі Херсонської області протиправними у зв'язку із наступними обставинами:

Стаж роботи позивача на посаді судді Верхньорогачицького районного суду Херсонської області та голови цього суду на день звільнення з останньої посади складає 29 років 25 днів. З урахуванням стажу, який зараховується до стажу роботи судді і дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, на день звільнення з останньої посади Верхньорогачицького районного суду Херсонської області стаж складає 29 років. В розумні строки в установленому порядку позивач не була звільнена з посади судді в зв'язку з відставкою.

За цей час в Закон України «Про судоустрій та статус суддів» внесені зміни. Законом України від 12 лютого 2015 року N 2453-VI у редакції Закону N 192-VIII передбачена незалежність суддів, яка забезпечена, в тому числі, належним матеріальним та соціальним забезпеченням. Гарантовано, що при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу визначених Конституцією України гарантій незалежності суддів (ст.ст.48, 126). Гарантією незалежності суддів передбачений інститут відставки судді та право на отримання щомісячного довічного грошового утримання після звільнення з посади судді у зв'язку з відставкою. Цим же законом передбачений розмір щомісячного довічного грошового утримання судді у розмірі від 80 до 90% від заробітної плати судді, який працює на відповідній посаді без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання (частини 2 та 3 ст.141).

Між тим, приписом пункту 5 розділу III «Прикінцеві положення» Закону України №213-VIII від 2 березня 2015 року «Про внесення Змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» з 1-го червня 2015 року пенсії (довічне грошове утримання), які передбачені Законом України №2453- VI від 12 лютого 2015 року скасовані.

Однак, скасувавши виплату довічного грошового утримання суддів у відставці, тим не менш закон не скасував положення ст. 141 спеціального Закону України «Про судоустрій та статус суддів» від 12 лютого 2015 року N 2453-1 у редакції Закону N 192- VIII, частиною другою якої передбачено право на отримання щомісячного довічного грошового утримання для судді у відставці.

Вказаним законом №213- VIII від 2 березня 2015 року лише змінено частину 3 статті 141 Закону України № 2453- VI «Про судоустрій та статус суддів» в редакції від 12 лютого 2015 року та встановлено, що судді у відставці мають право на щомісячне довічне грошове утримання в розмірі 60% від грошового утримання відповідно працюючого судді.

Із правових позицій Верховного Суду України, викладених у Постанові Пленуму Верховного Суду України №14 від 3 липня 2015 року у Конституційному поданні щодо невідповідності деяких положень Закону України №192- VIII від 2 березня 2015 року Конституції України в частині скасування щомісячного довічного грошового утримання з 1 -го червня 2015 року, викладених у прикінцевих положеннях цього закону, вбачається наступне:

Законодавча зміна щодо визначення правового та матеріально-соціального захисту судді повинна бути визначена у спеціальному законі, яким є Закон України «Про судоустрій та статус суддів». Тобто при вирішенні питання про наявність права на відставку та щомісячного довічного грошового утримання діють норми вказаного закону, а не інші нормативні акти.

Вбачається, що Закон України №213- VIII складається із двох частин: перша - основна змістова частина, що містить норми права, які мають інтегровані у відповідні законодавчі акти, тобто у спеціальний закон «Про судоустрій та статус суддів» № 2453- VI від 12 лютого 2015 року; друга - прикінцеві положення, які відповідають за процесуальний механізм імплементації першої основної складової.

Однак, імплементацію частини першої вказаного закону щодо скасування права судді на відставку та отримання довічного грошового утримання по час подання заяви відповідачу про призначення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці та позовної заяви діючим законодавством не здійснено.

Тому, при розгляді заяви про призначення щомісячного довічного грошового утримання ОСОБА_1 відповідач повинен був керуватися ст. 141 спеціального закону № 2453-VI, який не втратив чинності у відношенні суддів у відставці по цей час в частині права судді на відставку та призначення їй довічного грошового утримання.

Зазначене свідчить про те, що на час подання заяви про звільнення у відставку і розгляд заяви позивача у розумні передбачені законом строки вона мала законні очікування щодо призначення та отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці у розмірі 88% від заробітної плати судді, який працює на відповідній посаді без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання (частини 2 та 3 ст. 141 в редакції на березень 2014 року - час подання заяви).

Таким чином, оскільки їй вже було призначено щомісячне довічне грошове утримання у розмірі 88% від заробітної плати, заява позивача про звільнення у відставку не була розглянута у розумні строки не з її вини, тому позивач вважає, що їй має бути призначене щомісячне довічне грошове утримання у відповідності до вимог ст.138 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» N 2453-VI в редакції від 07 липня 2010 року, яка була чинною до внесення в неї змін та передбачала розмір щомісячного довічного грошового утримання до 88 відсотків без обмеження граничного розміру.

Позивач вважає, що їй повинні призначити та нарахувати щомісячне довічне грошове утримання з урахуванням стажу в якості судді більш як 25 років у розмірі 88 відсотків від заробітної плати працюючого судді на відповідній посаді на підставі довідки Територіального управління Державної судової адміністрації України в Херсонській області від 12 листопада 2015 року про розмір суддівської винагороди для обчислювання для неї щомісячного довічного грошового утримання без встановленого граничного розміру з 12.11.2015 року.

Застосування інших законів та підзаконних актів в частині призначення та нарахування щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, які погіршують права судді на час отримання та розмір щомісячного довічного грошового утримання суперечить вище викладеним міркуванням з цього приводу та Конституційному принципу верховенства права при розгляді даного судового спору.

Тому, ОСОБА_1 просить суд визнати протиправними дії управління Пенсійного фонду України у Верхньорогачицькому районі щодо відмови їй у призначенні щомісячного довічного грошового утримання. Зобовязати Управління пенсійного фонду України у Верхньорогачицькому районі Херсонської області призначити та нарахувати їй ОСОБА_1 щомісячне довічне грошове утримання з 12 листопада 2015 року в розмірі 88% заробітної плати працюючого судді на відповідній посаді судді Верхньорогачицького районного суду Херсонської області без обмеження граничного розміру, з урахуванням довідки, виданої 12 листопада 2015 року територіальним управлінням державної судової адміністрації України в Херсонській області від 12 листопада 2015 року та виплатити заборгованість, що виникла з урахуванням раніше виплаченої пенсії за віком.

Ухвалою від 16.02.2016 року відкрито скорочене провадження у даній справі та запропоновано відповідачу в десятиденний строк з дня одержання ухвали про відкриття скороченого провадження по справі подати заперечення проти позову та необхідні документи або заяву про визнання позову безпосередньо до канцелярії Верхньорогачицького районного суду Херсонської області.

24.02.2016 року до суду від відповідача надійшли заперечення на позов ОСОБА_1 в якому відповідач просить суд відмовити позивачу в задоволенні позовних вимог в повному обсязі оскільки, п. 5 Прикінцевих положень Закону України « Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.20015 року № 213-VIII починаючи з 01.06.2015 року припинено призначення пенсій та щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці за спеціальними законами. ОСОБА_1 перебуває у відставці з 18.07.2015 року, тому відповідач вважає, що для призначення щомісячного довічного

грошового утримання відповідно до Закону України « Про судоустрій та статус суддів» не має підстав.

Вивчивши матеріали даної справи суддя вважає, що позов ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України у Верхньорогачицькому районі Херсонської області про визнання неправомірними дій та зобовязання вчинити певні дії підлягає задоволенню в повному обсязі, з наступних підстав:

Судом встановлено, що позивач розпочала працювати суддею з 22.06.1987 року, коли була обрана народним суддею Верхньорогачицького районного суду Херсонської області, що підтверджується витягом з наказу № 08-2/23 від 22.06.1987 року ( а.с.10) та копією трудової книжки (а.с.7).

Відповідно до рішення Херсонської обласної ради народних депутатів першої сесії ХХІ скликання № 32 від 06.04.1990 року ( а.с.11) та витягу з наказу начальника Управління юстиції Херсонського облвиконкому № 03-12/41 від 09.04.1990 року ( а.с.12) ОСОБА_1 обрано головою народного суду по Верхньорогачицькому району Херсонської області.

Посаду голови суду ОСОБА_1 займала по 03.10.2014 року по день втрати повноважень голови Верхньорогачицького районного суду Херсонської області, про що свідчить запис в трудовій книжці позивача ( а.с.8).

Наказом голови Верхньорогачицького районного суду Херсонської області № 24/06-02 від 11.07.2007 року ( а.с.18) ОСОБА_1 встановлено щомісячне грошове утримання в розмірі 80 відсотків заробітної плати починаючи з 22.06.2007 року ( а.с.18).

Відповідно до наказу голови Верхньорогачицького районного суду Херсонської області № 42/06-02 від 06.06.2011 року ( а.с.19) ОСОБА_1 встановлено щомісячне грошове утримання в розмірі 88 відсотків заробітної плати починаючи з 22.06.2011 року ( а.с.19).

10.04.2014 року ОСОБА_1 звернулася із заявою до Верховної ОСОБА_2 юстиції про звільнення її з посади голови та судді Верхньорогачицького районного суду Херсонської області у звязку з відставкою відповідно до п.9 ч.5 ст. 126 Конституції України ( а.с.20).

Відповідно до вимог ст. 109 ч. 3 Закону України " Про судоустрій і статус суддів" ( чинними станом на 10.04.2014 року ) - заява про відставку, заява про звільнення з посади за власним бажанням подається суддею безпосередньо до Вищої ради юстиції, яка протягом одного місяця з дня надходження відповідної заяви вносить до органу, який обрав або призначив суддю, подання про звільнення судді з посади.

Згідно ст. 19 Закону України " Про порядок обрання на посаду та звільнення з посади професійного судді Верховною ОСОБА_2 України Подання про звільнення з посади судді, обраного безстроково, розглядається Комітетом Верховної ОСОБА_2 України в місячний строк з

дня його надходження. Цей строк може бути продовжений Комітетом Верховної ОСОБА_2

України для перевірки фактів, що мають значення для прийняття рішення, але не більше ніж на один місяць.

Питання звільнення ОСОБА_1 було прийняте лише 16.07.2015 року, відповідно до постанови Верховної ОСОБА_2 України « Про звільнення суддів» ( а.с.а.с. 21, 22).

Згідно наказу в.о. голови Верхньорогачицького районного суду Херсонської області № 46/02-04-б від 17.07.2015 року ( а.с.23) ОСОБА_1 відраховано зі штату Верхньорогачицького районного суду Херсонської області 17.07.2015 року.

12.11.2015 року ОСОБА_1 звернулася із заявою до Управління пенсійного фонду України у Верхньорогачицькому районі Херсонської області про призначення їй щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці ( а.с.26).

Відповідно до довідки територіального управління Державної судової адміністрації України в Херсонській області від 12.11.2015 року ( а.с.27) станом на 12.11.2015 року суддівська винагорода, яка враховується при призначенні ( перерахунку) щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці склала 26182 гривні 00 копійок.

Згідно заяви Управління Пенсійного фонду України в Верхньорогачицькому районі Херсонської області ( а.с. 30) ОСОБА_1 починаючи з 03.10.2004 року перебуває на обліку в пенсійному фонді та отримує пенсію за віком відповідно до Закону України « Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування». Останній перерахунок проведено 01.09.2015 року.

В призначенні та виплаті щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці ОСОБА_1 відмовлено 20.11.2015 року на підставі п. 5 Прикінцевих положень Закону України « Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.20015 року № 213-VIII, згідно з якими починаючи з 01.06.2015 року припинено призначення пенсій та щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці за спеціальними законами. Оскільки, позивач перебуває у відставці з 18.07.2015 року відповідач вважає, що призначити щомісячне довічне грошове утримання відповідно до Закону України « Про судоустрій та статус суддів» не має підстав ( а.с.32).

При наданні правової оцінки даного спору суд враховує наступне:

Правові засади організації судової влади, загальний порядок забезпеченості діяльності судів та інші питання судоустрою і статусу суддів врегульовані Законом України «Про судоустрій і статус суддів» від 07 липня 2010 року із наступними змінами і доповненнями.

Гарантії незалежності суддів закріпленні зокрема, у ч.4 ст. 47 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», згідно з якої незалежність судді забезпечується: окремим порядком фінансування та організаційного забезпечення діяльності судів, установленим законом; належним матеріальним та соціальним забезпеченням судді.

Частиною 2 статті 138 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» встановлено, що суддя у відставці, який не досяг віку, встановленого частиною першою цієї статті, отримує щомісячне довічне грошове утримання. При досягненні таким суддею віку, встановленого частиною першою цієї статті за ним зберігається право на одержання щомісячного довічного грошового утримання або, за його вибором, пенсії на умовах, передбачених Законом України «Про державну службу», або пенсії, передбаченої іншими законами України.

Відповідно до ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України у разі невідповідності нормативно-правового акта Конституції України, закону України, міжнародному договору, згода на обов'язковість якого надана Верховною ОСОБА_2 України, або іншому правовому акту суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу.

Відповідно до ст. 8 Конституції України Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй.

Відповідно до ч.2 ст.22 Конституції України при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав та свобод.

Згідно ст. 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи.

Згідно ст. 126 Конституції України незалежність і недоторканість суддів гарантується Конституцією і законами України.

Відповідно до п. 8 ч.4 ст. 47 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07 липня 2010 року № 2453-VI незалежність судді забезпечується, зокрема, його належним матеріальним та соціальним забезпеченням.

Відповідно до частини третьої ст. 138 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07 липня 2010 року № 2453-VI щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у розмірі 80 відсотків грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки заробітку, але не більше ніж 90 відсотків заробітної плати судді, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання.

Законом України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» від 08 липня 2011 року № 3668-VI внесено зміни до вказаної норми, згідно з якими щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у розмірі 80% грошового утримання судді, з якого було сплачено єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, а до 01 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування судді, який працює на відповідній посаді.

В подальшому, Рішенням Конституційного Суду України від 03.06.2013 року № 3рп/2013 вказані зміни в законодавстві визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними) частину третю, перше, друге, третє речення частини пятої ст.. 138 № 2453 у редакції Закону України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної

системи» . В п.4 резолютивної частини цього рішення також зазначено, що воно має преюдиціальне значення при розгляді судами загальної юрисдикції позовів у звязку з правовідносинами, що виникли внаслідок дії положень законів України, визнаних неконституційними.

У вказаному рішенні Конституційний Суд України зазначив, що щомісячне довічне грошове утримання судді спрямоване на забезпечення гідного його статусу життєвого рівня, оскільки суддя обмежений у праві заробляти додаткові матеріальні блага, зокрема обіймати будь-які інші оплачувані посади, виконувати іншу оплачувану роботу. Конституційний принцип незалежності суддів означає, в тому числі, конституційно обумовлений імператив охорони матеріального забезпечення суддів від його скасування чи зниження досягнутого рівня без відповідної компенсації, як гарантію недопущення впливу або втручання у здійснення правосуддя. Таким чином конституційний статус судді передбачає достатнє матеріальне забезпечення судді як під час здійснення ним своїх повноважень (суддівська винагорода), так і в майбутньому у зв'язку з досягнення пенсійного віку (пенсії) чи внаслідок припинення повноважень чи набуття статусу судді у відставці (щомісячне довічне грошове утримання).

Викладене відповідає положенням Європейської хартії про закон «Про статус суддів» від 10 липня 1998 року, за якими рівень винагороди суддям за виконання ними своїх професійних обовязків має бути таким, щоб захистити їх від тиску, що може спричинити вплив на їхні рішення або взагалі поведінку суддів і таким чином вплинути на їхню незалежність та неупередженість (пункт 6.1); статус забезпечує судді, який досяг передбаченого законом віку для виходу у відставку із посади судді і який здійснював повноваження судді протягом певного строку, право на отримання виплат, рівень яких має бути якомога ближчим до рівня його останньої заробітної плати на посаді судді (пункт 6.4).

Як зазначається в Рекомендації Комітету ОСОБА_2 Європи державам-членам щодо суддів: незалежність, ефективність та обовязки від 17 листопада 2010 року № (2010)12, «оплата праці суддів повинна відповідати їх професії та виконуваним обовязкам, а також бути достатньою, щоб захистити їх від дії стимулів, через які можна впливати на їхні рішення. Мають існувати гарантії збереження належної оплати праці на випадок хвороби, відпустки по догляду за дитиною, а також гарантії виплат у звязку з виходом на пенсію, які мають відповідати попередньому рівню оплати їх праці» (пункт 54).

Рішення Конституційного Суду України має преюдиціальне значення при розгляді судами загальної юрисдикції позовів у зв'язку з правовідносинами, що виникли внаслідок дії положень законів України, визнаних неконституційними.

Вищевказану правову позицію викладено також і в постанові Верховного Суду України від 17.03.2015 року № 21-429а14.

Дії відповідача щодо відмови позивачу у встановленні і виплаті щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці суд вважає протиправними, оскільки вони призвели до зниження досягнутого рівня гарантій незалежності суддів, не узгоджуються з конституційними положеннями про недопустимість звуження змісту чи обсягу гарантій незалежності суддів, а тому суперечать ст. 22 та ст. 126 Конституції України.

На підставі вищевикладеного, суд прийшов до висновку про наявність підстав для визнання протиправними дій відповідача щодо призначення позивачеві щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, а також достатність підстав для судового захисту порушених прав позивача шляхом зобов'язання відповідача здійснити передбачений позовом перерахунок.

Відповідно до вимог частини 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії).

Цей критерій вимагає від суб'єкта владних повноважень враховувати як обставини, на обов'язковість урахування яких прямо вказує закон, так і інші обставини, що мають значення у конкретній ситуації, тим самим відповідач повинен був ретельно зібрати і дослідити матеріали, що мають значення для правильного вирішення конкретного питання, але він цього не вчинив.

Статтею 6 КАС України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи

бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Згідно ч.2 ст.11 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, і не може виходити за межі позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог тільки в разі, якщо це необхідно для повного захисту прав, свобод та інтересів сторін чи третіх осіб, про захист яких вони просять.

Відповідно до частини 1 статті 69 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Відповідно до ч.1 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. Згідно ч.2 цієї ж статті в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Під час судового розгляду відповідач не довів належними і допустимими доказами правомірність свого рішення, не навів переконливих обґрунтувань своєї правової позиції, тому порушені права та законні інтереси позивача підлягають судовому захисту.

Відповідно до п.6 ч.1 ст.92 Конституції України виключно законами визначаються, зокрема, основи соціального захисту.

Згідно ст.6 КАС України до адміністративного суду має право звернутися з адміністративним позовом кожна особа, яка вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Згідно з ч.1 ст.8 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Відповідно до ст. 159 КАС України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обгрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно зясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Таким чином, доводи позову ґрунтуються на чинному законодавстві та узгоджуються із наявними у справі доказами, заперечення відповідача суперечать принципу верховенства права та нормам Конституції України, тому позов слід задовольнити повністю.

Керуючись: Рішенням Конституційного Суду України від 03.06.2013 року № 3рп/2013, ст.ст. 21, 92, 126 Конституції України, ст.ст. 2,6, 11, 69,71, 159 - 163, 183-2, 256 КАС України, Законом України «Про судоустрій і статус суддів», суддя

П О С Т А Н О В И В:

Позов ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України у Верхньорогачицькому районі Херсонської області про визнання неправомірними дій та зобовязання вчинити певні дії - задовольнити в повному обсязі.

Визнати протиправними дії управління Пенсійного фонду України у Верхньорогачицькому районі щодо відмови ОСОБА_1 у призначенні щомісячного довічного грошового утримання.

Зобовязати Управління пенсійного фонду України у Верхньорогачицькому районі Херсонської області призначити та нарахувати ОСОБА_1 щомісячне довічне грошове утримання з 12 листопада 2015 року в розмірі 88% заробітної плати працюючого судді на відповідній посаді судді Верхньорогачицького районного суду Херсонської області без обмеження граничного розміру, з урахуванням довідки, виданої 12 листопада 2015 року Територіальним управлінням державної судової адміністрації України в Херсонській області від 12 листопада

2015 року та виплатити заборгованість, що виникла з урахуванням раніше виплаченої пенсії за віком.

На постанову може бути подана апеляційна скарга протягом десяти днів з дня отримання сторонами копії постанови до Одеського Апеляційного адміністративного суду, через Верхньорогачицький районний суд Херсонської області.

Суддя

Верхньоргачицького районного

суду Херсонської області ОСОБА_3