Справа № 821/3880/15-а
Суддя: Кузьменко Н.А.
Дата ухвалення: 2016-02-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ХЕРСОНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 лютого 2016 р.м. ХерсонСправа № 821/3880/15-а
Херсонський окружний адміністративний суд у складі головуючої судді Кузьменко Н.А., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Новокаховської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Херсонській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень № від 11.12.2015 року на суму 31484,16 грн. та № від 11.12.2015 року на суму 170,00 грн., -

встановив:

30 грудня 2015 року до Херсонського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1.) до Новокаховської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Херсонській області (далі - відповідач, ОДПІ) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень № від 11.12.2015 року на суму 31484,16 грн. та № від 11.12.2015 року на суму 170,00 грн.

Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідачем протиправно, в порушення положень підпункту 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 Податкового кодексу України, всупереч фактичним обставинам, необґрунтовано та безпідставно зроблено висновок про отримання позивачем доходу у вигляді додаткового блага в сумі 149510,18 грн. без нарахування та сплати податку на доходи фізичних осіб за ознакою доходу "126" - додаткове благо. Вважає, що відповідачем протиправно збільшено суму грошового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб в розмірі 31484,16 грн., у тому числі за основним платежем на суму 25187,33 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) 6293,83 грн. та застосовано штрафну (фінансову) санкцію (штраф) в сумі 170,00 грн.

Позивач подав до суду заяву про розгляд справи в порядку письмового провадження. Просив позов задовольнити повністю.

Представник відповідача подав до суду клопотання про розгляд справи в порядку письмового провадження. Крім того, подав письмові заперечення на адміністративний позов з яких вбачається, що проти позову заперечує з підстав викладених в таких запереченнях.

Відповідно до ч.6 ст.128 КАС України, якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Виходячи з вищевикладеного, суд вважає за можливе розглянути адміністративну справу в порядку письмового провадження.

Розглянувши надані сторонами документи, з'ясувавши фактичні обставини справи, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду спору по суті, проаналізувавши норми законодавства які регулюють спірні відносини та їх застосування сторонами, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

Новокаховська ОДПІ ГУ ДФС у Херсонській області на підставі пп.20.1.4 п.20.1 ст.20 та пп.78.1.2 п.78.1 ст.78 Податкового кодексу України від 02.12.2010 р. №2755-VI, наказу Новокаховської ОДПІ ГУ ДФС у Херсонській області від 11.11.2015 р. №440 та відповідно до повідомлення від 12.11.2015 р. №7, виданого Новокаховською ОДПІ ГУ ДФС у Херсонській області, проведена позапланова документальна невиїзна документальна перевірка фізичної особи - платника податків ОСОБА_1 з питань повноти нарахування та сплати податку на доходи фізичних осіб за період з 01.01.2013 р. по 31.12.2013 р., за результатами якої складено акт перевірки від 02.12.2015 р. №81/17/НОМЕР_1.

Перевіркою встановлено порушення позивачем вимог:

- пункту 179.1 статті 179, пункту 179.7 статті 179 Податкового кодексу України, яким передбачено, що платник податку зобов'язаний подавати річну декларацію про майновий стан і доходи (податкову декларацію) у результаті чого встановлено неподання податкової декларації за 2013 р., що перевірявся;

- частини д) підпункту 164.2.17 пункту 164.2 статті 164, пункту 179.1 статті 179, пункту 179.7 статті 179 Податкового кодексу України, у результаті чого визначено суму податкових зобов'язань з податку на доходи фізичних осіб за період, що перевірявся в сумі 25187,33 грн., в тому числі по податкових (звітних) періодах: 2013 рік - 25187,33 грн.

За висновками акта перевірки, відповідачем прийнято податкові повідомлення-рішення:

- № від 11.12.2015 року, яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб в розмірі 31484,16 грн., у тому числі за основним платежем на суму 25187,33 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) 6293,83 грн.;

- № від 11.12.2015 р., яким до позивача застосовано штрафну (фінансову) санкцію (штраф) в сумі 170,00 грн.

Підставою для винесення оскаржуваних рішень слугувало встановлення відповідачем факту неподання ОСОБА_1 податкової декларації про майновий стан і доходи за 2013 рік з відображенням у ній доходу у вигляді додаткового блага в розмірі 149510,18 грн., отриманого від ПрАТ "Дельта Банк" внаслідок анулювання (прощення) останнім заборгованості в сумі 149510,18 грн. за Додатковою угодою № 2 від 15.11.2015 року до Договору №0 від 20.04.2007 року.

Не погоджуючись з даними податковими повідомленнями - рішеннями, позивач звернувся до суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.

Судом встановлено, що між ОСОБА_1 та АТ «УкрСиббанк» (права якого перейшли з 19.12.2011 р. до ПрАТ «Дельта Банк») укладено Кредитний договір №0 від 20.04.2007 року.

15.11.2013 року між ПрАТ "Дельта -Банк" та ОСОБА_1 (Позичальник) укладено Додатковий договір № 2 від 15.11.2013 року до Договору №0 від 20.04.2007 року, згідно якого, сторони визнали наявність боргу Позичальника за Кредитним договором, який становить 149510,18 грн. станом на 15.11.2013 року та домовились про порядок та умови погашення вказаного боргу, а саме Позичальник зобов'язується повернути Банку у строк до 21.01.2014 року суму заборгованості перед Банком за Кредитним договором у розмірі 9 000,00 дол. США, у зв'язку з чим за умови своєчасного та у повному обсязі виконання Позичальником своїх зобов'язань, Банком здійснюється прощення боргу в сумі 149510,18 грн.

Листом від 18.02.2015 р. №2115-17/1972 ПАТ "Дельта Банк" повідомлено Новокаховську ОДПІ ГУ ДФС у Херсонській області, що сума 149510,18 грн. є сумою анульованого боргу.

Частиною 1 статті 67 Конституції України закріплено, що кожен зобов'язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів регулює Податковий кодекс України, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов'язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов'язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

Суд зазначає, що правовідносини з приводу предмету адміністративного позову між позивачем та відповідачем були врегульовані положеннями Податкового кодексу України у редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин.

Згідно пункту 6.1. статті 6 Податкового кодексу України від 02.12.2010 року № 2755-VI (чинний на момент виникнення спірних правовідносин), податком є обов'язковий, безумовний платіж до відповідного бюджету, що справляється з платників податку відповідно до цього Кодексу.

Відповідно до пункту 8.1. статті 8 Податкового кодексу України від 02.12.2010 року № 2755-VI (чинний на момент виникнення спірних правовідносин), в Україні встановлюються загальнодержавні та місцеві податки та збори.

Згідно підпункту 9.1.2. пункту 9.1. статті 9 Податкового кодексу України від 02.12.2010 року № 2755-VI (чинний на момент виникнення спірних правовідносин), до загальнодержавних податків належить податок на доходи фізичних осіб.

Підпунктом 16.1.3. пункту 16.1. статті 16 Податкового кодексу України від 02.12.2010 року № 2755-VI (чинний на момент виникнення спірних правовідносин), визначено, що платники податків і зборів зобов'язані подавати до контролюючих органів у порядку, встановленому податковим та митним законодавством, декларації, звітність та інші документи, пов'язані з обчисленням і сплатою податків та зборів.

Відповідно до підпункту 16.1.4. пункту 16.1. статті 16 Податкового кодексу України від 02.12.2010 року № 2755-VI (чинний на момент виникнення спірних правовідносин), платники податків зобов'язані сплачувати податки та збори в строки та у розмірах встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи, що, у відповідності до статті 36 Кодексу, є податковим обов'язком. Податковий обов'язок виникає у платника за кожним податком, збором та є безумовним і першочерговим стосовно інших неподаткових обов'язків платника податків, крім випадків, передбачених законом. Підстави припинення податкового обов'язку, крім його виконання, визначені пунктом 37.3. статті 37 Податкового кодексу України. Згідно пункту 38.1. статті 38 Податкового кодексу України виконанням податкового обов'язку визнається сплата в повному обсязі платником відповідних сум податкових зобов'язань у встановлений податковим законодавством строк. Пунктом 38.2. статті 38 Податкового кодексу України визначено, що сплата податку та збору здійснюється платником податку безпосередньо, а у випадках, передбачених податковим законодавством, - податковим агентом, або представником платника податку.

Правові засади справляння податку на доходи фізичних осіб встановлюються розділом IV Податкового кодексу України.

Підпунктом 162.1.1 пункту 162.1. статті 162 розділу IV Податкового кодексу України від 02.12.2010 року № 2755-VI (чинний на момент виникнення спірних правовідносин), встановлено, що платниками податку є фізична особа-резидент, яка отримує доходи як з джерела їх походження в Україні, так і іноземні доходи.

Згідно підпункту 163.1.1 пункту 163.1 статті 163 цього Кодексу, об'єктом оподаткування резидента є загальний місячний (річний) оподатковуваний дохід.

Відповідно до абзацу "д" підпункту 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 Податкового кодексу України від 02.12.2010 року № 2755-VI (чинний на момент виникнення спірних правовідносин), до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включається, зокрема, дохід, отриманий платником податку як додаткове благо (крім випадків, передбачених статтею 165 цього Кодексу) у вигляді суми боргу платника податку, анульованого (прощеного) кредитором за його самостійним рішенням, не пов'язаним з процедурою банкрутства, до закінчення строку позовної давності. Якщо кредитор повідомляє платника податку-боржника рекомендованим листом з повідомленням про вручення або шляхом укладення відповідного договору, або шляхом надання повідомлення боржнику під підпис особисто про анулювання (прощеного) боргу та включає суму анульованого (прощеного) боргу до податкового розрахунку суми доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, за підсумками звітного періоду, у якому такий борг було анульовано (прощеного), такий боржник самостійно сплачує податок з таких доходів та відображає їх у річній податковій декларації.

Згідно підпункту 14.1.47 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України від 02.12.2010 року № 2755-VI (чинний на момент виникнення спірних правовідносин), додаткові блага це кошти, матеріальні чи нематеріальні цінності, послуги, інші види доходу, що виплачуються (надаються) платнику податку податковим агентом, якщо такий дохід не є заробітною платою та не пов'язаний з виконанням обов'язків трудового найму або не є винагородою за цивільно-правовими договорами (угодами), укладеними з таким платником податку (крім випадків, прямо передбачених нормами розділу IV цього Кодексу).

Суд не погоджується із твердженням позивача, що визначальною ознакою доходу платника податку, як об'єкта та бази оподаткування податком на доходи фізичних осіб, в тому числі у вигляді додаткового блага, є фактичне отримання такого доходу платником податку в грошовій, матеріальній або нематеріальній формі, який ОСОБА_1 в будь-якій формі і не отримувався, оскільки, на переконання суду, доходом платника податку є не тільки фактично отриманий дохід у матеріальній чи нематеріальній формі, а й також отримана можливість зберегти існуючі активи на суму зобов'язання, яке мало бути виконане платником, однак, у силу певних обставин він був звільнений від такого обов'язку.

Також, суд зазначає, що ПАТ "Дельта Банк" повідомлено платника податку - боржника ОСОБА_1 особисто під підпис 15.11.2013 р. про те, що непогашену частину кредитної заборгованості у розмірі 149510,18 грн. було відшкодовано банком за рахунок резерву відповідно до вимог законодавства та відображено цю інформацію у податковому розрахунку сум доходу, нарахованого на користь платників податку, і сум утриманого з них податку.

Крім цього, відповідно до п.4 Додаткового договору № 2 від 15.11.2013 року до Договору №0 від 20.04.2007 року, встановлено, що підписанням даного Додаткового договору позичальник підтверджує, що він повідомлений про те, що згідно пп. "д" п.164.2.17 Податкового кодексу України, Позичальник зобов'язаний самостійно сплатити податок з доходів, сума яких складає анульовану Кредитором суму боргу в розмірі 149510,18 грн. та відобразити їх у своїй податковій декларації.

Таким чином, системний аналіз вищевказаних норм Податкового кодексу України з урахуванням встановлених у судовому засіданні обставин, дозволяє зробити висновок про те, що анульований ПрАТ "Дельта Банк" борг позивача за Кредитним договором у сумі 149510,18 грн. є доходом останнього, який підлягав включенню платником податку до його річного оподатковуваного доходу, як отримане додаткове благо відповідно до абзацу "д" підпункту 164.2.17. пункту 164.2. статті 164 Податкового кодексу України. Підставами для такого включення є Додатковий договір № 2 від 15.11.2013 року до Договору №0 від 20.04.2007 року та письмове повідомлення ПАТ "Дельта Банк" від 18.11.2013 року за № 05-1692885.

Відповідно до пункту 179.1 статті 179 Податкового кодексу України від 02.12.2010 року № 2755-VI (чинний на момент виникнення спірних правовідносин), платник податку зобов'язаний подавати річну декларацію про майновий стан і доходи (податкову декларацію) відповідно до цього Кодексу.

Підпунктом 49.18.4 пункту 49.18 статті 49 Податкового кодексу України від 02.12.2010 року № 2755-VI (чинний на момент виникнення спірних правовідносин) встановлено, що податкові декларації, крім випадків, передбачених цим Кодексом, подаються за базовий звітний (податковий) період, що дорівнює календарному року для платників податку на доходи фізичних осіб - до 1 травня року, що настає за звітним, крім випадків, передбачених розділом IV цього Кодексу.

Згідно пункту 179.7 статті 179 Податкового кодексу України від 02.12.2010 року № 2755-VI (чинний на момент виникнення спірних правовідносин), фізична особа зобов'язана самостійно до 1 серпня року, що настає за звітним, сплатити суму податкового зобов'язання, зазначену в поданій нею податковій декларації.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про те, що ОСОБА_1, як платник податку, зобов'язаний був подати контролюючому органу податкову декларацію про майновий стан і доходи за 2013 рік, в якій відобразити дохід у вигляді додаткового блага в розмірі 149510,18 грн., отриманий від ПАТ "Дельта Банк" внаслідок анулювання (прощення) останнім заборгованості в сумі 149510,18 грн. за Кредитним договором №0 від 20.04.2007 року, та відповідно сплатити податок на доходи фізичних осіб.

Судом встановлено, що на момент проведення контролюючим органом перевірки ОСОБА_1 не подано декларацію про майновий стан і доходи за 2013 рік, податок на доходи фізичних осіб з доходів, отриманих у 2013 році, не сплачено.

Відповідно до підпункту 54.3.5. пункту 54.3. статті 53 Податкового кодексу України від 02.12.2010 року № 2755-VI (чинний на момент виникнення спірних правовідносин), контролюючий орган зобов'язаний самостійно визначити суму грошових зобов'язань, зменшення (збільшення) суми бюджетного відшкодування та/або зменшення (збільшення) від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток або від'ємного значення суми податку на додану вартість платника податків, передбачених цим Кодексом або іншим законодавством, якщо дані перевірок щодо утримання податків у джерела виплати, в тому числі податкового агента, свідчать про порушення правил нарахування, утримання та сплати до відповідних бюджетів податків і зборів, передбачених цим Кодексом, у тому числі податку на доходи фізичних осіб таким податковим агентом.

Згідно пункту 167.1. статті 167 Податкового кодексу України від 02.12.2010 року № 2755-VI (чинний на момент виникнення спірних правовідносин) ставка податку становить 15 відсотків бази оподаткування щодо доходів, нарахованих (виплачених, наданих) (крім випадків, визначених у пунктах 167.2-167.5 цієї статті), у тому числі, але не виключно у формі заробітної плати, інших заохочувальних та компенсаційних виплат або інших виплат і винагород, які нараховуються (виплачуються, надаються) платнику у зв'язку з трудовими відносинами та за цивільно-правовими договорами; виграшу в державну та недержавну грошову лотерею, виграш гравця (учасника), отриманий від організатора азартної гри.

Якщо база оподаткування, яка визначена з урахуванням норм пункту 164.6 статті 164 цього розділу щодо доходів, зазначених в абзаці першому цього пункту, в календарному місяці перевищує десятикратний розмір мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного податкового року, до суми такого перевищення застосовується ставка 17 відсотків.

Таким чином, оскільки судом встановлено факт отримання ОСОБА_1 у 2013 році доходу у вигляді додаткового блага в розмірі 149510,18 грн., останній підлягав оподаткуванню за ставками, визначеними пунктом 167.1. статті 167 Податкового кодексу України, а отже позивач зобов'язаний був сплатити 25187,33 грн. податку на доходи фізичних осіб.

Пунктом 123.1. статті 123 Податкового кодексу України від 02.12.2010 року № 2755-VI (чинний на момент виникнення спірних правовідносин), встановлено, що у разі якщо контролюючий орган самостійно визначає суму податкового зобов'язання, зменшення суми бюджетного відшкодування та/або від'ємного значення суми податку на додану вартість платника податків на підставах, визначених підпунктами 54.3.1, 54.3.2, 54.3.4, 54.3.5, 54.3.6 пункту 54.3 статті 54 цього Кодексу, - тягне за собою накладення на платника податків штрафу в розмірі 25 відсотків суми визначеного податкового зобов'язання, завищеної суми бюджетного відшкодування.

Відповідно до п.120.1 статті 120 Податкового кодексу України від 02.12.2010 року № 2755-VI (чинний на момент виникнення спірних правовідносин) встановлено, що неподання або несвоєчасне подання платником податків або іншими особами, зобов'язаними нараховувати та сплачувати податки, збори, податкових декларацій (розрахунків), тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі 170,00 гривень, за кожне таке неподання або несвоєчасне подання.

За таких обставин, відповідачем згідно оскаржуваного податкового повідомлення-рішення форми від 11.12.2015 року за № правомірно донараховано позивачу 25187,33 податку на доходи фізичних осіб та накладено на даного платника податку штраф у розмірі 6296,83 грн. та відповідно до податкового повідомлення - рішення № від 11.12.2015 р. застосовано до позивача штрафну (фінансову) санкцію (штраф) в сумі 170,00 грн.

Згідно пункту 58.2. статті 58 Податкового кодексу України від 02.12.2010 року № 2755-VI (чинний на момент виникнення спірних правовідносин), податкове повідомлення-рішення надсилається (вручається) за кожним окремим податком, збором та/або разом із штрафними санкціями, передбаченими цим Кодексом, а також за кожною штрафною (фінансовою) санкцією за порушення норм іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на такий контролюючий орган, та/або пенею за порушення строків розрахунків у сфері зовнішньоекономічної діяльності.

Оцінюючи наявні докази, суд дотримується позиції, вказаної у рішенні Європейського суду з прав людини, яку він висловив у пункті 53 рішення у справі «Федорченко та Лозенко проти України», відповідно до якої суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом».

Так, наведені позивачем аргументи не є достатньо вагомими, чіткими та узгодженими доказами, що спростовують правомірність дій ОДПІ.

В адміністративному судочинстві діє принцип офіційності, який полягає в активній позиції суду щодо з'ясування всіх обставин у справі (ч.4,5 ст.11, ч.2 ст. 69, ч.5 ст.71 КАС України). Обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на суб'єкта владних повноважень, якщо він як відповідач заперечує адміністративний позов (ч.2 ст. 71 КАС України).

Суб'єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі. У разі невиконання цього обов'язку суд витребовує названі документи та матеріали", а якщо такі приписи відповідач без поважних причин не виконує, то "суд вирішує справу на основі наявних доказів" (ч. 4,6 ст. 71 КАС України).

Відповідно до ст. 86 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Позивач належними доказами не підтвердив правомірність своїх вимог, натомість наявні в матеріалах справи докази дають суду підстави для висновку про правомірність дій відповідача.

Судові витрати розподілити відповідно до приписів ст. 94 КАС України.

Керуючись ст.ст. 7, 8, 9, 14, 71, 86, 94, 128, 158 - 163 КАС України, суд, -

постановив:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Новокаховської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Херсонській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень № від 11.12.2015 року на суму 31484,16 грн. та № від 11.12.2015 року на суму 170,00 грн. - залишити без задоволення.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Одеського апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня її проголошення. В разі складення постанови у повному обсязі відповідно до ст. 160 КАС України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо вона не була подана у встановлений строк. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Суддя Кузьменко Н.А.

кат. 8.3.2