Суддя: Ланченко Л.В.
Дата ухвалення: 2016-02-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"22" лютого 2016 р. м. Київ К/800/15640/13

Вищий адміністративний суд України в складі колегії суддів:

головуючого Ланченко Л.В.

суддів Пилипчук Н.Г.

Цвіркуна Ю.І.

за участю секретаря Ковтун О.С.

представника відповідача Дутки-Гефко Х.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу

Фізичної особи - підприємця ОСОБА_3

на постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 28.02.2013

у справі №2а-1629/10/0970

за позовом Фізичної особи - підприємця ОСОБА_3

до Державної податкової інспекції у м. Івано - Франківську

про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень - рішень,-

ВСТАНОВИВ:

Постановою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 22.07.2010 позов задоволено повністю. Визнано протиправним та скасовано податкові повідомлення-рішення ДПІ в м.Івано-Франківську №/0 від 22.03.2010 та №/1 від 22.04.2010, №/0 від 22.03.2010 та №/1 від 22.04.2010.

Постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 28.02.2013 постанову Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 22.07.2010 скасовано. Прийнято нову постанову про відмову в позові.

У справі відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою позивача, у якій ставиться питання про скасування рішення суду апеляційної інстанції та залишення в силі рішення суду першої інстанції, з підстав порушення норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст.55 КАС України у справі проведено заміну сторони відповідача Державної податкової інспекції у м. Івано-Франківську на правонаступника Державну податкову інспекцію у м.Івано-Франківську Головного управління ДФС в Івано-Франківській області.

Перевіривши повноту встановлення обставин справи та правильність їх юридичної оцінки в судових рішеннях, в межах доводів касаційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з такого.

Відповідачем проведено планову виїзну комплексну документальну перевірку з питань дотримання позивачем вимог законодавства про оподаткування за період з 01.01.2007 по 30.09.2009, за результатами перевірки складено акт №4682/17-3/НОМЕР_1 від 10.03.2010.

Проведеною перевіркою встановлено порушення позивачем п.19.1 ст.19 Закону України «Про податок з доходів фізичних осіб» № 889-IV від 22.05.2003, п.6 ст.128 Господарського кодексу України, п.7.4, п.7.7 ст.7 Закону України «Про податок на додану вартість» № 168/97-ВР від 03.04.1997, внаслідок чого донараховано податок на додану вартість в розмірі 290500,00 грн. за 2007-2008 роки і за І-Ш квартал 2009 року та зроблено висновки щодо завищення заявленої суми бюджетного відшкодування за вересень 2008 року на суму 230763,00 грн.

22.03.2010 відповідачем на підставі акта перевірки прийнято оскаржувані податкові повідомлення-рішення:

№ /0, яким зменшено суму бюджетного відшкодування за вересень 2008 року в сумі 230763,00 грн.;

№ /0, яким визначено суму податкового зобов'язання за платежем податок на додану вартість в розмірі 435750,00 грн., в т.ч. за основним платежем в розмірі 290500,00 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями в розмірі 145250,00 грн.

Суд касаційної інстанції вважає за правильне погодитись з висновками суду першої інстанції про відсутність у відповідача правових підстав для донарахування податкових зобов?язань з податку на додану вартість та зменшення розміру бюджетного відшкодування за спірними податковими повідомленнями-рішеннями з огляду на таке.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що у період з 01.01.2007 по 30.09.2009 позивач перебував на загальній системі оподаткування та здійснював роздрібну торгівлю автозапчастинами, паливо-мастильними матеріалами та надавав послуги по технічному обслуговуванню, ремонту; з II кварталу 2008 року - мийці автомобілів в приміщенні за адресою м.Івано-Франківськ, вул. Калуське шоссе, 9а; з 09.05.2009 по 30.09.2009 послуги громадського харчування в кафе «Тест Драйв» за адресою м. Івано-Франківськ, вул.Калуське шоссе, 9а.

Крім цього, як зазначено в акті перевірки, позивач за період, що перевірявся, здійснював будівництво об'єкта за адресою Калузьке шоссе, 9а (станція технічного обслуговування) та виконував роботи по благоустрою території, тобто тих основних засобів, які використовуються ним у власній господарській діяльності та при безпосередній участі яких отримував доходи та нараховував на них податкові зобов'язання з податку на додану вартість за ставкою 20%, правильність визначення яких підтверджено самим актом перевірки.

Вищезазначене підтверджується також витягом з рішення Івано-Франківського міського виконавчого комітету про дозвіл позивачу на будівництво другої черги СТО та влаштування в'їзних та виїзних шляхів, дозволом на виконання будівельних робіт, витягом з рішення Івано-Франківського міського виконавчого комітету про затвердження акту державної комісії приймання в експлуатацію об'єктів, свідоцтвом про право власності на нерухоме майно та іншими матеріалами справи.

Факт придбання позивачем товарно-матеріальних цінностей та робіт (послуг) для будівництва об'єкта СТО по адресі Калузьке шосе, 9а, що в м.Івано-Франківську підтверджується також дослідженою судом проектно-кошторисною документацією, договорами, актами приймання та довідками про вартість виконаних робіт (послуг), актами списання, затверджених виконавцями цих робіт (послуг) та іншими первинними документами, які були оцінені судом першої інстанції з дотриманням вимог ст.86 КАС України.

За приписами пункту 22.10 статті 22 Закону України «Про податок з доходів фізичних осіб» від 22.05.2003 №889-IV, Декрет Кабінету Міністрів України «Про прибутковий податок з громадян» від 26.12.1992 №13-92 втратив чинність, крім розділу IV у частині оподаткування доходів фізичних осіб від зайняття підприємницькою діяльністю, який застосовується з урахуванням положень пункту 9.12 статті 9 цього Закону та діє до набрання чинності спеціальним законом з питань оподаткування фізичних осіб - суб'єктів підприємницької діяльності.

Статтею 13 зазначеного Декрету Кабінету Міністрів України встановлено, що оподатковуваним доходом вважається сукупний чистий доход, тобто різниця між валовим доходом (виручки у грошовій та натуральній формі) і документально підтвердженими витратами, безпосередньо пов'язаними з одержанням доходу. До складу витрат, безпосередньо пов'язаних з одержанням доходів, належать витрати, які включаються до складу валових витрат виробництва (обігу) або підлягають амортизації згідно з Законом України «Про оподаткування прибутку підприємств».

З правового аналізу наведених норм матеріального права вбачається, що фізична особа-підприємець формує витрати за переліком статей 5 («Валові витрати») та 8 («Амортизація») Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств».

Положення статті 5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» застосовуються у частині підтвердження первинними документами витрачених платником податків сум згідно з операціями (які відповідають переліку названої статті) за результатами або за участю яких у звітному податковому періоді безпосередньо отримано дохід.

Згідно з положеннями статті 8 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств», платнику податків надано право додатково зменшити склад валового доходу на суми витрат, які підлягають амортизації і не перевищують розмір амортизаційних відрахувань, нарахованих шляхом застосування норм амортизації до балансової вартості груп основних фондів, лише у випадку ведення бухгалтерського обліку балансової вартості груп основних фондів відповідно з Порядком, який встановлюється Міністерством фінансів України.

До податкової декларації за звітний податковий період включаються тільки прямі валові витрати і суми амортизаційних відрахувань, що відповідають фактичній сумі отриманого в цьому періоді валового доходу в будь-якій формі від визначеного виду діяльності та підтверджені документально.

Обов'язкове ведення позивачем бухгалтерського обліку балансової вартості груп основних фондів для включення суми амортизаційних відрахувань до складу валових витрат, яке не передбачено чинним законодавством, не означає можливість обмеження позивача в правах, встановлених статтею 13 Декрету Кабінету Міністрів України «Про прибутковий податок з громадян».

Віднесення позивачем до складу витрат витрат, що безпосередньо не пов'язані з одержанням доходу, відповідачем під час перевірки не встановлено.

З огляду на викладене, правильними є висновки суду першої інстанції про не підтвердження висновків податкового органу про порушення позивачем вимог п.7.4.1 п.7.4 ст.7 Закону України «Про податок на додану вартість», у зв?язку з відсутністю у останнього підстав для віднесення до складу податкового кредиту сум ПДВ за операціями з придбання в процесі будівництва об'єкта по адресі Калузьке шосе, 9а (станція технічного обслуговування) будівельних матеріалів, комплектуючих до електро- та газопостачання, металопластикових вікон, дверей, промислового обладнання (кухонне, діагностичне) та інших матеріалів, а також робіт по благоустрою території, монтажних робіт в розмірі 618757 грн.

Виходячи з приписів ч. 1 ст. 52 Цивільного кодексу України та ч. 2 ст. 128 Господарського кодексу України, відокремлення майна, яке використовується фізичною особою - підприємцем для здійснення підприємницької діяльності, від усього належного такій фізичній особі майна, не передбачено.

Порядок формування податкового кредиту та підстави його виникнення, регламентований п. 7.4, п. 7.5 ст.7 Закону України «Про податок на додану вартість», якого платник податків зобов'язаний дотримуватися і виключно за умови порушення якого, формування податкового кредиту може бути визнано неправомірним. Ці положення Закону поширюються на усіх без виключення платників податку на додану вартість, в тому числі і фізичних осіб-підприємців, які є такими, та не передбачають особливих умов для формування останніми податкового кредиту.

Актом перевірки не встановлено жодного фактичного порушення вимог наведених норм законодавства, яке б позбавляло позивача права на формування податкового кредиту. Факт використання позивачем вищезазначених товарів, робіт та послуг у межах господарської діяльності документально підтверджено.

З огляду на викладене, судова колегія погоджується з висновками суду першої інстанції, що відповідачем безпідставно зменшено позивачу суму бюджетного відшкодування за вересень 2008 року в сумі 230763,00 грн. та визначено суму податкового зобов'язання за платежем податок на додану вартість в розмірі 435750,00 грн., у тому числі за основним платежем в розмірі 290500,00 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями в розмірі 145250,00 грн.

З огляду на викладене, судова колегія доходить висновку, що рішення суду першої інстанції постановлене з додержанням норм матеріального та процесуального права, правова оцінка обставинам у справі дана вірно і скасовано судом апеляційної інстанції помилково.

Керуючись ст. ст. 220, 221, 223, 226, 230 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Фізичної особи - підприємця ОСОБА_3 задовольнити.

Постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 28.02.2013 скасувати.

Постанову Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 22.07.2010 залишити в силі.

Ухвала вступає в законну силу з моменту проголошення. Заява про перегляд судового рішення в адміністративній справі може бути подана з підстав, в порядку та у строки встановлені ст.ст.236-2391 КАС України безпосередньо до Верховного Суду України.

Головуючий Л.В.Ланченко

Судді Н.Г.Пилипчук

Ю.І.Цвіркун