Справа № 804/14580/15
Суддя: Серьогіна Олена Василівна
Дата ухвалення: 2015-12-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Серьогіної О.В.
при секретарі судового засідання за участі:Летучій Г.І.
представника позивача Панченко А.В. представника відповідача Атрошенко В.М.
розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпропетровську адміністративну справу за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «УКРБУД-2012» до Дніпропетровської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Дніпропетровській області про визнання неправомірними та скасування податкових повідомлень-рішень,-
Позовні вимоги обґрунтовані з посиланням на порушенням відповідачем вимог чинного законодавства при винесенні оскаржуваних податкових повідомлень-рішень. При цьому позивач зазначає, що факт реального здійснення господарських операцій підтверджуються відповідними первинними документами, які за своєю формою та змістом відповідають вимогам чинного законодавства, засвідчують факт реальної поставки товарів та які були надані до перевірки.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 05.10.2015р. відкрито провадження та призначено справу до розгляду у судовому засіданні.
В судове засідання з'явились представник позивача та представник відповідача.
Представник позивача у судовому засіданні позов підтримав та просив суд задовольнити його з підстав, викладених у позовній заяві.
Розглянувши матеріали справи, суд встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини.
Перевіркою встановлено порушення вимог чинного законодавства України, зокрема:
- пп.135.5.4 п.135.5 ст.135, п.137.4 ст.137, пп.138.1.1, пп.138.1.2 п.138.1 ст.138, пп.139.1.9 п.139.1 ст.139 Податкового кодексу України, внаслідок чого занижено податок на прибуток на загальну суму 172057,00 грн., в т.ч. у 2014 р. на суму 172057,00 грн.;
Проте, з виявленими податковим органом порушеннями погодитися не можливо, з огляду на наступне.
Відповідно до ч. 3 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Статтею 75 Податкового кодексу України встановлено, що органи державної податкової служби мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки. Камеральні та документальні перевірки проводяться органами державної податкової служби в межах їх повноважень виключно у випадках та у порядку, встановлених цим Кодексом.
За змістом пп. 78.1.2 п.78.1 ст. 78 Податкового кодексу України документальною перевіркою вважається перевірка, предметом якої є своєчасність, достовірність, повнота нарахування та сплати усіх передбачених цим Кодексом податків та зборів, а також дотримання валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами) та яка проводиться на підставі податкових декларацій (розрахунків), фінансової, статистичної та іншої звітності, регістрів податкового та бухгалтерського обліку, ведення яких передбачено законом, первинних документів, які використовуються в бухгалтерському та податковому обліку і пов'язані з нарахуванням і сплатою податків та зборів, виконанням вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також отриманих в установленому законодавством порядку контролюючим органом документів та податкової інформації, у тому числі за результатами перевірок інших платників податків.
Документальна планова перевірка проводиться відповідно до плану-графіка перевірок.
У відповідності зі ст. 81 Податкового кодексу України посадові особи контролюючого органу мають право приступити до проведення документальної виїзної перевірки, фактичної перевірки за наявності підстав для їх проведення, визначених цим Кодексом, та за умови пред'явлення або надіслання у випадках, визначених цим Кодексом, таких документів:направлення на проведення такої перевірки, в якому зазначаються дата видачі, найменування контролюючого органу, реквізити наказу про проведення відповідної перевірки, найменування та реквізити суб'єкта (прізвище, ім'я, по батькові фізичної особи - платника податку, який перевіряється) або об'єкта, перевірка якого проводиться, мета, вид (документальна планова/позапланова або фактична), підстави, дата початку та тривалість перевірки, посада та прізвище посадової (службової) особи, яка проводитиме перевірку. Направлення на перевірку у такому випадку є дійсним за наявності підпису керівника контролюючого органу або його заступника, що скріплений печаткою контролюючого органу; копії наказу про проведення перевірки;службового посвідчення осіб, які зазначені в направленні на проведення перевірки.
Як вбачається з матеріалів справи, документальна планова виїзна перевірка позивача була здійснена відповідачем на підставі наказу №468 від 30.06.2015р. та направлень №000919, №000920, №000921 від 14.07.2015р. та №000016, №000017 від 20.07.2015р., отримання яких не оскаржується.
За змістом п. 58.1. ст. 58 Податкового кодексу України у разі коли за результатами перевірки контролюючий орган встановлює факт невідповідності суми бюджетного відшкодування сумі, заявленій у податковій декларації, або зменшує розмір задекларованого від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток або від'ємного значення суми податку на додану вартість, розрахованого платником податків відповідно до розділу V цього Кодексу, такий контролюючий орган надсилає (вручає) платнику податків податкове повідомлення-рішення.
Згідно з п. 44.1 ст. 44 Податкового кодексу України для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.
Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.
Відповідно до пп. 14.1.36 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України господарська діяльність - діяльність особи, що пов'язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.
У відповідності з п. 198.1, п. 198.2 статті 198 Податкового кодексу України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з:
а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг;
б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності);
в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України;
г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.
Датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше:
дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг;
дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.
Для операцій із ввезення на митну територію України товарів датою виникнення права на віднесення сум податку до податкового кредиту є дата сплати податку за податковими зобов'язаннями згідно з пунктом 187.8 статті 187 цього Кодексу, а для операцій з постачання послуг нерезидентом на митній території України - дата сплати (нарахування) податку за податковими зобов'язаннями, що були включені отримувачем таких послуг до податкової декларації попереднього періоду.
Відповідно до п. 198.3 ст. 198 Податкового кодексу України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з:
придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку;
придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.
Аналіз вищевикладених норм податкового законодавства показує, що необхідною умовою для віднесення сплачених у ціні товарів (послуг) сум податку на додану вартість є факт придбання послуг із метою їх використання в господарській діяльності. Тому податковий кредит для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на додану вартість мають бути фактично здійснені і підтвердженні належним чином складеними первинними документами, що відображають реальність господарської операції, яка є підставою для формування податкового обліку платника податків.
Відповідно до п.198.6 ст.198 Податкового кодексу України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.
У разі коли на момент перевірки платника податку органом фіскальної служби суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними цим пунктом документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу.
За змістом п.138.1 ст.138 Податкового кодексу України витрати, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування податком на прибуток, складаються із: витрат операційної діяльності, які визначаються згідно з пунктами 138.4, 138.6 - 138.9, підпунктами 138.10.2 - 138.10.4 пункту 138.10, пунктом 138.11 цієї статті: інших витрат, визначених згідно з пунктом 138.5, підпунктами 138.10.5, 138.10.6 пункту 138.10, пунктами 138.11, 138.12 цієї статті, пунктом 140.1 статті 140 і статтею 141 цього Кодексу; крім витрат, визначених у пунктах 138.3 цієї статті та у статті 139 цього Кодексу.
У відповідності до п.138.2 ст.138 Податкового кодексу України витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.
Згідно з пп. 14.1.181 п.14.1 ст.14 Податкового кодексу України податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.
Судом встановлено наступне.
17.10.2013 р. ТОВ «Укрбуд-2012» укдалено договір з ПП «Санмір» №СА-1017-1, відповідно до якого постачальник (ПП «Санмір») зобов'язується після оплати передати у власність покупцеві (позивачеві) продукцію пропоновану підприємством (водопровідні прилади у асортименті та петлі точечні), а покупець зобов'язується оплатити, прийняти та вивезти його на умовах цього Договору. Якість товару повинна відповідати ГОСТам, стандартам, прийнятим для даного виду продукції.
На підтвердження отримання товару позивачем до суду надано: договір постачання №СА-1017-1 від 17.10.2013 р., видаткові накладні №18092014-1 від 18.09.2014 р., №26092014-2 від 26.09.2014 р., податкові накладні №10 від 18.09.2014 р., №16 від 26.09.2014 р., платіжні доручення №979 від 18.09.2014 р., №1037 від 26.09.2014 р., сертифікати відповідності №603368, №603369, №603317, №603367, №603368, №078058, №765857, №765862, №765863, №765860, №765858, №939010, №765864, №765856; договір оренди транспортного засобу у юридичної особи №9 від 01.07.2014 р., свідоцтво про реєстрацію орендованого транспортного засобу серії НОМЕР_4; подорожній лист №084952 від 18.09.2014 р., наказ про призначення на посаду №29 від 01.07.2014 р. ОСОБА_5, який вказаний як водій у подорожньому листі.
ТОВ «Укрбуд-2012» (замовник) було укладено договір субпідряду з ТОВ «Леон-Буд» №010814 від 01.08.2014 р., відповідно до якого підрядник зобов'язується відповідно до проектної документації та умов цього договору виконати роботи по влаштуванню покрівлі на суспільно торговому комплексі багатофункціонального призначення по вул. Артема, 21а в м.Дніпропетровську. Здає об'єкт в експлуатацію замовнику, усуває брак, виявлений в межах гарантійних термінів експлуатації та об'єкта через неякісне виконання робіт. У п.5.1 зазначено, що підрядник зобов'язаний мати ліцензію на право виконання тих видів підрядних робіт, які відповідно до законодавства України підлягають ліцензуванню.
На підтвердження отримання послуг позивачем до суду надано: договір субпідряду №010814 від 01.08.2014 р.; ліцензія Державної архітектурно-будівельної інспекції України серії АЕ №182382 ТОВ «Леон-Буд», додаток до ліцензії (перелік робіт провадження господарської діяльності, пов'язаної із створенням об'єктів архітектури); дозвіл територіального управління державної служби гірничого нагляду та промислової безпеки України у Запорізькій області №593.13.23 від 21.08.2013 р. ТОВ «Леон-Буд»; договірна ціна на будівництво «Пристрій покрівлі на суспільно торговому комплексі багатофункціонального призначення по вул. Артема, 21а в м. Дніпропетровську, що здійснюється в 2014 р.»; локальний кошторис на будівельні роботи №2-1-1 на суспільно торговому комплексі багатофункціонального призначення по вул. Артема, 21а в м. Дніпропетровську, пристрій покрівлі; розрахунок загальновиробничих затрат до локального кошторису №2-1-1; довідка КБ-3 за серпень 2014 р.; акт КБ-2В №1 від 18.08.2014 р.; податкова накладна №1 від 18.08.2014 р., платіжне доручення №690 від 18.08.2014 р.
ТОВ «Укрбуд-2012» (замовник) було укладено договори субпідряду з ПП «Террастрой-Д» №08/09-1 від 08.09.2014р., №11/08-1 від 11.08.2014р., відповідно до яких замовник доручає, а підрядник приймає на себе зобов'язання виконати своїми, а за необхідності залученими силами з матеріалів замовника т підрядника підрядні роботи (монтаж та виробництво конструкції накриття, улаштування стін та перегородок, укладання плитки та підлоги, облицовка стін, внутрішня обробка, зовнішні зв'язки каналізації, земляні роботи, благоустрій території), вказаних у додатках до цього договору на об'єкті будівництва (м. Дніпропетровськ, вул. Артема 21а). Приймання-передача виконаних робіт оформлюється актами виконаних робіт за формами КБ-2В, КБ-3.
На підтвердження отримання послуг позивачем до суду надано: договори субпідряду №08/09-1 від 08.09.2014 р., №11/08-1 від 11.08.2014 р. з додатками; ліцензія Державної архітектурно-будівельної інспекції України серії АЕ №526453 ПП «Террастрой-Д», додаток до ліцензії (перелік робіт провадження господарської діяльності, пов'язаної із створенням об'єктів архітектури); довідки КБ-3 за вересень 2014р., за жовтень 2014 р., акт КБ-2В №1, №2, №3, №4 за вересень 2014р., №2, №3, №4, №5, №6 жовтень 2014р.; підсумкові відомості ресурсів (витрат за фактом) за вересень, жовтень 2014р.; розрахунки загальновиробничих витрат до актів КБ-2В; податкові накладні №3212 від 05.09.2014р., №3378 від 12.09.2014р., №3501 від 19.09.2014 р., №3624 від 26.09.2014 р., №3623 від 26.09.2014р., №3739 від 30.09.2014 р., №3921 від 06.10.2014 р., №4129 від 14.10.2014 р., №4347 від 22.10.2014 р., №4636 від 31.10.2014 р., №4637 від 31.10.2014 р.; платіжні доручення №1215 від 06.11.2014 р., №1282 від 02.12.2014 р., №1284 від 02.12.2014р., №1355 від 25.12.2014 р., №1356 від 25.12.2014 р.; звіт 1-ДФ за 3 квартал 2014р., згідно якого кількість працюючих на підприємстві становить 10 осіб., звіт 1-ДФ за 4 квартал 2014р., згідно якого кількість працюючих на підприємстві становить 11 осіб.
ТОВ «Укрбуд-2012» (замовник) було укладено договір підряду з ТОВ «Статус+» №10/10 від 10.10.2014р., відповідно до якого підрядник виконує за завданням замовника роботи по нанесенню горизонтальної дорожньої розмітки, а замовник зобов'язується прийняти та оплатити її.
На підтвердження отримання послуг позивачем до суду надано: договір підряду №10/10 від 10.10.2014р.; акт виконаних робіт №1 від 10.10.2014р., податкова накладна №1 від 10.10.2014р., платіжне доручення №1136 від 10.10.2014р.; звіт 1-ДФ за 3 квартал 2014 р., згідно якого кількість працюючих на підприємстві становить 4 особи, звіт 1-ДФ за 2 квартал 2014р., згідно якого кількість працюючих на підприємстві становить 5 осіб.
ТОВ «Укрбуд-2012» (замовник) було укладено договір підряду з ТОВ «Нанко» №90/Н-Т_ПБ_С від 16.01.2014р., відповідно до якого замовник доручає, а підрядник приймає на себе зобов'язання виконати роботи по улаштуванню підлоги на об'єкті будівництва за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Артема 21а магазин «АТБ» згідно з умовами договору.
На підтвердження отримання послуг позивачем до суду надано: договір підряду №90/Н-Т_ПБ_С від 16.01.2014р., додаток до нього; довідка КБ-3 за грудень 2014р., акт КБ-2В за грудень 2014 р.; відомість ресурсів за грудень 2014р.; податкові накладні №1 від 06.05.2014р., №4 від 16.05.2014р., №6 від 26.06.2014р., №8 від 22.07.2014р., №9 від 15.08.2014р., №7 від 22.09.2014р., №1 від 03.12.2014р.; платіжні доручення №147 від 06.05.2014р., №160 від 16.05.2014р., №309 від 26.06.2014р., №459 від 22.07.2014р., №671 від 15.08.2014р., №1012 від 22.09.2014р., №1292 від 05.12.2014р.
Платник податку зобов'язаний надати покупцю (отримувачу) на його вимогу підписану уповноваженою платником особою та скріплену печаткою (за наявності) - податкову накладну, у якій зазначаються в окремих рядках обов'язкові реквізити, визначені в п. 201.1 ст. 201 Податкового кодексу України.
Відповідно до п. 201.8 ст. 201 Податкового кодексу України право на нарахування податку та складання податкових накладних надається виключно особам, зареєстрованим як платники податку в порядку, передбаченому статтею 183 цього Кодексу.
Відповідно до п. 201.10 ст. 201 Податкового кодексу України податкова накладна видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.
Крім того, п. 201.10, п. 201.11.Податкового кодексу України встановлено, що у разі відмови продавця товарів/послуг надати податкову накладну або в разі порушення ним порядку її заповнення та/або порядку реєстрації в Єдиному реєстрі покупець таких товарів/послуг має право додати до податкової декларації за звітний податковий період заяву із скаргою на такого постачальника, яка є підставою для включення сум податку до складу податкового кредиту. Підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту без отримання податкової накладної, також є: а) транспортний квиток, готельний рахунок або рахунок, який виставляється платнику податку за послуги зв'язку, інші послуги, вартість яких визначається за показниками приладів обліку, що містять загальну суму платежу, суму податку та податковий номер продавця, крім тих, форма яких встановлена міжнародними стандартами; б) касові чеки, які містять суму отриманих товарів/послуг, загальну суму нарахованого податку (з визначенням фіскального номера та податкового номера постачальника).
Отже, підставою для формування податкового кредиту є наявність відповідної податкової накладної, митної декларації, заяви зі скаргою на постачальника, наданої у відповідності з п. 201.10 ст. 201 Кодексу, або інших документів, передбачених п. 201.11 ст. 201 Кодексу. Товарно-транспортна накладна не міститься в переліку документів, що визначають право на формування податкового кредиту.
Крім того, наявність окремих недоліків у складенні первинних документів у разі, якщо вони не перешкоджають ідентифікації учасників операції та встановленню її змісту, не може бути підставою для висновку про недійсність таких документів. Так само наявність недоліків товарно-транспортної накладної не є беззаперечним доказом безтоварності операцій з поставки товарів. Адже товарно-транспортна накладна призначена для обліку руху товарно-матеріальних цінностей та розрахунків за їх перевезення автомобільним транспортом, а відтак визначає взаємовідносини по виконанню перевезення вантажів для обліку транспортної роботи.
Відповідно до ст. 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.
Пунктами 11.5 - 11.7 Правил оформлення документів на перевезення, затверджених Наказом Міністерства транспорту України від 14.10.1997 року № 363 встановлено, що товарно-транспортна накладна - єдиний для всіх учасників транспортного процесу юридичний документ, що призначений для списання товарно-матеріальних цінностей, обліку на шляху їх переміщення, оприбуткування, складського, оперативного та бухгалтерського обліку, а також для розрахунків за перевезення вантажу та обліку виконаної роботи. Товарно-транспортну накладну на перевезення вантажів автомобільним транспортом Замовник (вантажовідправник) повинен виписувати в кількості не менше чотирьох екземплярів. Замовник (вантажовідправник) засвідчує всі екземпляри товарно-транспортної накладної підписом і при необхідності печаткою (штампом). Після прийняття вантажу згідно з товарно-транспортною накладною водій (експедитор) підписує всі її екземпляри. Перший екземпляр товарно-транспортної накладної залишається у Замовника (вантажовідправника), другий - передається водієм (експедитором) вантажоодержувачу, третій і четвертий екземпляри, засвідчені підписом вантажоодержувача (у разі потреби й печаткою або штампом), передається Перевізнику. У тих випадках, коли в товарно-транспортній накладній немає можливості перерахувати всі найменування вантажу, підготовленого для перевезення, до такої накладної Замовник додає документ довільної форми з обов'язковим зазначенням відомостей про вантаж (графи 1-10 товарно-транспортної накладної).У цих випадках в товарно-транспортній накладній зазначається, що до неї додається як товарний розділ документ, без якого товарно-транспортна накладна вважається недійсною і не може використовуватись для розрахунків із Замовником.
Товарно-транспортна накладна не є первинним документом, який підтверджує здійснення господарської операції з поставки товарів, оскільки не відображає відомості про господарську операцію з поставки товару, а відображає відомості про господарську операцію перевезення, а тому є безпідставним твердження відповідача, що наявність недоліків товарно-транспортної накладної вказує на те, що господарські операції з поставки товарно-матеріальних цінностей не здійснювалися.
Отже, для підтвердження правомірності формування платником податків витрат та податкового кредиту були надані первинні, розрахункові документи, податкові накладні. Транспортування товару підтверджується товарно-транспортними накладними. Інших документів, які б підтверджували право платника податків на податковий кредит, закон не вимагає.
Відсутність у позивача сертифікатів якості, технічних паспортів, ТТН на поставлений товар, договірних цін, дефектних актів, локальних кошторисів, подорожніх листів не може бути підставою для висновків про порушення підприємством вимог податкового законодавства, оскільки наявність або відсутність зазначених документів відповідно до норм Податкового кодексу України не впливає на формування податкових зобов'язань та податкового кредиту позивача. Вказані документи не відображаються в бухгалтерському та податковому обліках платника податків.
Крім того, незначні порушення, допущені в процесі складення первинних документів, недоліки при їх оформленні, не можуть бути належними і допустимими доказами безтоварності (фіктивності) господарських операцій, оскільки оцінюються судом в сукупності з іншими доказами та документами, які підтверджують здійснення зазначених операцій.
Суд звертає увагу, що Міністерством регіонального розвитку та будівництва України затверджено типові форми первинних облікових документів у будівництві № КБ-2в «Акт приймання виконаних будівельних робіт» та №КБ-3 «Довідка про вартість виконаних будівельних робіт та витрати»
Листом Міністерством регіонального розвитку та будівництва України «Про застосування типових форм первинних облікових документів у будівництві» від 09.03.2010 р. № 12/19-2-9-21-2368, «Щодо застосування типових форм первинних облікових документів у будівництві» від 16.03.2010 р. № 12/19-3-9-14-295 роз'яснено, що зазначені типові форми підлягають обов'язковому застосуванню при проведенні взаєморозрахунків за виконані роботи між замовниками та виконавцями робіт з будівництва, що здійснюються за рахунок бюджетних коштів та коштів підприємств, установ і організацій державної власності.
По об'єктах, будівництво яких здійснюється за рахунок інших джерел фінансування, типові форми застосовуються відповідно до умов договору підряду.
Тобто організації можуть застосовувати ці типові форми, якщо це обумовлено в договорі підряду.
Як вбачається з установлених судом обставин справи, факт отримання товарів/послуг позивачем підтверджується вказаними вище первинними документами підприємства, а також додаткового наданими позивачем на вимогу суду і які були досліджені під час судового розгляду справи.
Отже, є всі підстави вважати, що вказані фінансово-господарські відносини позивача зі спірними контрагентами фактично мали місце.
Крім того, зміст акту перевірки вказує на те, що фактично підставою для того, щоб вважати спірні договори нікчемними є твердження відповідача про відсутність у контрагентів позивача необхідних умов для здійснення господарських операцій та не створення цими договорами реального настання правових наслідків.
Відповідно до ст. 67 Конституції України кожен зобов'язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.
Принцип індивідуалізації відповідальності знайшов своє відображення в рішеннях Європейського суду з прав людини у справах: «Інтерсплав» проти України (2007 рік, заява № 803/02), «Булвес АД» проти Болгарії (2009 рік, заява № 3991/03) і «Бізнес Супорт Центр» проти Болгарії (2010 рік, заява № 6689/03).
Чинним законодавством України не передбачено обов'язку покупця (замовника), а також не надано йому права перевіряти достовірність даних, які вказуються продавцем (виконавцем) в його первинних документах, а також контролювати показники податкової звітності по податках та обов'язкових платежах. Це саме стосується і перевірки покупцем (замовником) намірів продавця (виконавця) щодо сплати ним державі податків.
При цьому наявність окремих недоліків у складенні первинних документів у разі, якщо вони не перешкоджають ідентифікації учасників операції та встановленню її змісту, не може бути підставою для висновку про недійсність таких документів.
Господарською операцією є дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов'язань, власному капіталі підприємства.
Тобто, системний аналіз вказаної норми показує, що лише в разі фактичного здійснення господарської операції документ може вважатися первинним та тим самим підтверджувати реальність проведення такої господарської операції. Тому, якщо фактичного здійснення господарської операції не було, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку, навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені чинним законодавством. А для підтвердження даних податкового обліку можуть братися до уваги лише ті первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції, яка має спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.
Частиною 2 статті 71 КАС України встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.
Відповідач не довів правомірність винесення ним оскаржуваних податкових повідомлень-рішень.
Данні документів наданих позивачем, які підтверджують проведення господарських операцій, не спростовані.
З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі.
Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд виходить із того, що якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа (ч.1 ст. 94 Кодексу адміністративного судочинства України).
З огляду на те, що позивачем під час подання позову було сплачено судовий збір у розмірі 7237,10 грн., та суд прийшов до висновку про задоволення позову, тому судовий збір сплачений позивачем у вказаній сумі підлягає стягненню з відповідача.
Керуючись ст. 94, 158-163, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,
Адміністративний позов задовольнити.
Стягнути з Дніпропетровської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Дніпропетровській області на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "УКРБУД-2012" судовий збір в сумі 7237,10 грн.
Постанова суду може бути оскаржена до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги через Дніпропетровський окружний адміністративний суд з одночасним направленням копії апеляційної скарги особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі складення постанови у повному обсязі, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Постанова суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Повний текст постанови складено 22 грудня 2015 року

Суддя О.В. Серьогіна