Справа № 805/134/16-а
Суддя: Козаченко А.В.
Дата ухвалення: 2016-02-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 лютого 2016 р. Справа № 805/134/16-а

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов'янськ, вул. Добровольського, 1

Донецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Козаченка А.В. розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління МВС України в Донецькій області про зобов*язання вчинити певні дії, стягнення коштів, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до Донецького окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління МВС України в Донецькій області про зобов*язання вчинити певні дії, стягнення коштів.

В обгрунтування конкретизованих позовних вимог позивач зазначив, що постановою окружного адміністративного суду міста Києва від 28.05.2015 року його разом з іншим було поновлено на посаді старшого оперуповноваженого в особливо важливих справах відділу розкриття злочинів проти особи управління карного розшуку Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області у званні майор міліції.

Натомість 02.12.2015 року позивача було ознайомлено з витягом з наказу ГУМВС України в Донецькій області № 354 о/с від 06.11.2015 року про звільнення його з органів внутрішніх справ згідно п. 9 розділу XI Закону України "Про національну поліцію" та відповідно до положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом ОВС за пунктом 64 "г" через скорочення штатів.

Також 02.12.2015 року позивачем було подано письмове звернення до відповідача з вимогою проведення відповідних розрахунків та обчислення вислуги років. Натомість станом на день звернення до суду відповідь на вищевказаний запит відповідачем не надано.

На підставі викладених обставин, з урахуванням конкретизованих позовних вимог, позивач просив зобов'язати відповідача нарахувати та виплатити на його користь грошову допомогу при звільненні через скорочення штатів у розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби, стягнути з відповідача середній заробіток за увесь час затримки, а саме: з 07.11.2015 року по день винесення судового рішення та зобов'язати відповідача відновити особову справу.

Позивач через канцелярію суду надав клопотання про розгляд справи в порядку письмового провадження.

Представник відповідача до судового засідання не з'явився, про розгляд справи був повідомлений належним чином, через канцелярію суду надав письмові заперечення до справи, відповідно змісту яких просив відмовити у задоволенні позовних вимог.

Дослідивши матеріали справи, з'ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд встановив наступне.

З наказу від 07.10.2014 року № 361 о/с вбачається, що вислуга років позивача станом на 27.08.2014 року складає 16 років 00 місяців 12 днів.

Постановою окружного адміністративного суду міста Києва від 28.05.2015 року яка набула чинності 11.11.2015 року, адміністративний позов ОСОБА_1 задоволено повністю; визнано протиправними та скасовано накази Міністерства внутрішніх справ України №865 від 07.08.2014р., №1680 о/с від 27.08.2014р. в частині звільнення ОСОБА_1 з органів внутрішніх справ за п. 66 "Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ" за скоєння вчинків, що дискредитують звання рядового і начальницького складу; визнано протиправним та скасовано наказ Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області №361 о/с від 07.10.2014р., в частині нарахування вислуги років ОСОБА_1; поновлено ОСОБА_1 на посаді старшого оперуповноваженого в особливо важливих справах відділу розкриття злочинів проти особи управління карного розшуку Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області у званні майор міліції, з 27 серпня 2014 року; стягнуто на користь ОСОБА_1 середньомісячний заробіток за час вимушеного прогулу з 01.10.2014р. до дня поновлення на посаді.

Відповідно витягу з наказу від 06.11.2015 року № 354 о/с, згідно з пунктами 10 та 11 розділу XI Закону України "Про національну поліцію" та відповідно до Положення про проходження служби рядовим та начальницьким складом ОВС майора міліції ОСОБА_1 старшого оперуповноваженого в ОВС відділу розкриття злочинів проти особи УКР ГУМВС в області з 06.11.2015 року звільнено з ОВС у запас ЗС (із постановкою на військовий облік) за пунктом 64 "г" (через скорочення штатів).

З листа відповідача від 01.09.2015 року № 15/90 вбачається, що середній розмір грошового забезпечення позивача (із розрахунку за період з серпня 2014 року по вересень 2014 року) складає 7309, 52 грн.

Листом від 24.09.2015 року позивача повідомлено, що його особиста справа знаходиться на непідконтрольній території, а відновлення її матеріалів не є доцільним з огляду на те, що позивача було звільнено зі служби.

З листа відповідача від 28.12.2015 року № 10/Г-72 (Г-73) разом з іншим вбачається, що розрахунок коштів з позивачем буде проведено після здачі службового посвідчення.

Разом з цим наказом від 01.02.2016 року № 8 о/с лк унесено зміни до наказу від 06.11.2015 року № 354 о/с в частині звільнення позивача, прийнято вважати вислугу років станом на 06.11.2015 року у календарному обчисленні та для виплати грошової допомоги -17 років 02 місяці 21 день, у пільговому обчисленні 20 років 09 місяців 23 дні з виплатою компенсації за 33 доби невикористаної чергової відпустки за фактично відпрацьований час у 2015 році.

З довідки відповідача від 11.02.2016 року № 150/01/26-2016 вбачається, що одноразова грошова допомога при звільненні та компенсація за невикористану відпустку будуть виплачені позивачу у повному обсязі після надходження відповідного фінансування з Державного бюджету України на рахунок установи відповідача.

З приводу спірних правовідносин суд зазначає наступне.

Преамбулою Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", цей Закон визначає умови, норми і порядок пенсійного забезпечення громадян України із числа осіб, які перебували на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ, Національній поліції, осіб начальницького і рядового складу Державної служби спеціального зв'язку та захисту інформації України, державній пожежній охороні, Державній службі спеціального зв'язку та захисту інформації України, органах і підрозділах цивільного захисту, податковій міліції чи Державній кримінально-виконавчій службі України, та деяких інших осіб, які мають право на пенсію за цим Законом.

Згідно положень ч. 1 ст. 9 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", особам рядового, сержантського, старшинського та офіцерського складу та деяким іншим особам, які мають право на пенсію за цим Законом та звільняються зі служби за станом здоров'я працівникам міліції (особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ), які на момент опублікування Закону України "Про Національну поліцію" проходили службу в органах внутрішніх справ, мали календарну вислугу не менше п'яти років і до 7 листопада 2015 року були звільнені із служби в органах внутрішніх справ незалежно від підстав звільнення та продовжили роботу в Міністерстві внутрішніх справ або Національній поліції (їхніх територіальних органах, закладах і установах) на посадах, що заміщуються державними службовцями відповідно до Закону України "Про державну службу", а в навчальних, медичних закладах та науково-дослідних установах - на будь-яких посадах, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби. У разі звільнення зі служби за віком, у зв'язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, закінченням строку контракту, у зв'язку з безпосереднім підпорядкуванням близькій особі, систематичним невиконанням умов контракту командуванням, а також у зв'язку з настанням особливого періоду та небажанням продовжувати військову службу військовослужбовцем-жінкою, яка має дитину (дітей) віком до 16 років, одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби виплачується за наявності вислуги 10 років і більше.

Таким чином, у відповідності до вимог вищезазначеної статті, суд вважає що позивач, перебуваючи у статусі особи, звільненої за скороченням штату та маючи станом на 06.11.2015 року більше 10 років вислуги, має право на одноразову грошову допомогу в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.

Таким чином суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог в цій частині.

Щодо позовних вимог про стягнення з відповідача середнього заробітку за увесь час затримки, а саме: з 07.11.2015 року по день винесення судового рішення суд зазначає наступне.

Згідно пп. 2 п. 2 Постанови Пленуму Верховного суду України N 13 від 24.12.1999 року «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», передбачені законодавством про працю норми її оплати і порядок вирішення спорів про останню не поширюються на військовослужбовців та прирівняних до них осіб (рядовий і начальницький склад органів внутрішніх справ тощо).

Відповідно наведеного суд зазначає, що норми ст. 117 КзпПУ, на які посилається позивач при обґрунтуванні даної позовної вимоги, не розповсюджуються на працівників органів внутрішніх справ.

Таким чином суд приходить до висновку про відмову в задоволення позовних вимог в частині стягнення з відповідача середнього заробітку за увесь час затримки.

Щодо заявлених позовних вимог про зобов'язання відповідача відновити особову справу суд зазначає наступне. Як вже зазначалось вище, листом від 24.09.2015 року позивача повідомлено, що його особиста справа знаходиться на непідконтрольній території.

Натомість суд звертає увагу, що з наданих сторонами доказів неможливо встановити факт існування або відсутність такого факту щодо особової справи позивача станом на час прийняття рішення за даною адміністративною справою.

За таких обставин у суду відсутні правові підстави для задоволення позову стосовно зобов'язання суб'єкта владних повноважень здійснити певні дії щодо об'єкту матеріального світу, про який взагалі немає відомостей щодо його реального існування на час розгляду справи, а тому позовні вимоги в цієї частині задоволенню не підлягають.

Суд зазначає, що відповідно до ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з пп. 1, 2 ч. 3 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою повноваження надано.

Крім того, відповідно до ч.1 ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України, суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно ч. 1 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Згідно з ч. 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Таким чином, виходячи з вищенаведених правових норм та досліджених обставин, суд вважає, що відповідачем не доведений факт правомірності не нарахування позивачу грошової допомоги при звільненні через скорочення штатів у розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.

Отже, суд вважає за необхідне зобов'язати Головне управління МВС України в Донецькій області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову допомогу при звільненні через скорочення штатів у розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.

Разом з цим суд зазначає, що відповідачем доведено правомірність своїх дій щодо іншої частини позовних вимог.

Отже, виходячи з вищенаведених правових норм та досліджених обставин, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 17, 18, 19, 20, 51, 69, 70, 71, 72, 86, 94, 121, 158, 159, 160, 161, 162, 163, 164, 167 КАС України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління МВС України в Донецькій області про зобов*язання вчинити певні дії, стягнення коштів - задовольнити частково.

Зобов'язати Головне управління МВС України в Донецькій області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову допомогу при звільненні через скорочення штатів у розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби відповідно ст. 9 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" від 09.04.1992 року № 2262-XII.

В решті позовних вимог-відмовити.

Постанова набирає законної сили у строк та у порядку, що визначені статтею 254 КАС України, і може бути оскаржена до Донецького апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції у порядку, визначеному статтею 186 КАС України. Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Суддя Козаченко А.В.