Справа № К/9991/75950/11-С
Суддя: Амєлін С.Є.
Дата ухвалення: 2016-01-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 січня 2016 року м. Київ К/9991/75950/11

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України в складі:

Амєліна С.Є. - головуючого,

Ємельянової В.І.,

Загороднього А.Ф.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні адміністративну справу за касаційною скаргою ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_5 на по-станову Донецького апеляційного адміністративного суду від 06 жовтня 2011 року в справі за позовом ОСОБА_5 до відділу державної виконавчої служби Сніжнянського міського управління юстиції Донецької області, третя особа управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Сніжнянської міської ради Донецької області про зобов'язання здійснити виплату одноразової компенсації,

в с т а н о в и л а :

У червні 2011 року представник позивача звернулася в суд з вказаним адміністративним позовом й зазначала, що на виконанні у відділі державної виконавчої служби Сніжнянського міського управління юстиції Донецької області знаходиться виконавчий лист про стягнення з управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Сніжнянської міської ради Донецької області на користь ОСОБА_5 одноразової компенсації у сумі 22 500 грн., виконавче провадження за яким відкрито 03 листопада 2009 року. На час звернення до суду заборгованість була погашена частково - в сумі 3 900 грн., та виконання виконавчого документа триває.

Посилаючись на те, що відповідач впродовж двох років не вжив усіх передбачених Законом України «Про виконавче провадження» заходів, спрямованих на повне виконання судового рішення, просила суд визнати бездіяльність державного виконавця відділу державної виконавчої служби Сніжнянського міського управління юстиції Донецької області, що виразилась у невиконанні постанови Сніжнянського міського суду від 05 травня 2009 року, та зобов'язати здійснити впродовж місяця виплату одноразової компенсації у зв'язку з втратою годувальника на підставі частини шостої статті 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Постановою Сніжнянського міського суду Донецької області від 18 серпня 2011 року позов задоволено частково: визнано неправомірною бездіяльність відділу державної виконавчої служби Сніжнянського міського управління юстиції Донецької області щодо невиконання постанови Сніжнянського міського суду Донецької області від 05 травня 2009 року по справі №2а-61 протягом листопада 2009 року-травня 2010 року.

Постановою Донецького апеляційного адміністративного суду від 06 жовтня 2011 року рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове про відмову у задоволенні позову.

У касаційній скарзі, посилаючись на порушення судами норм матеріального і процесуального права, представник позивача просила скасувати рішення апеляційного суду та ухвалити нове про задоволення позову.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що постановою державного виконавця відділу державної виконавчої служби Сніжнянського міського управління юстиції Донецької області від 03 листопада 2009 року відкрито виконавче провадження щодо примусового виконання виконавчого листа №2а-61, виданого 28 жовтня 2009 року Сніжнянським міським судом Донецької області про стягнення з управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Сніжнянської міської ради Донецької області на користь ОСОБА_5 22 500 грн.

На рахунок позивача за виконавчим документом відповідачем були перераховані грошові кошти платіжними вимогами від 22 червня №88, від 27 серпня №172, від 29 жовтня №280, від 29 листопада 2010 року №345, від 31 січня №46, від 28 лютого №157 та від 30 травня 2011 року №282 на суму 3 900 грн.

27 травня 2010 року, 06 грудня 2010 року та 10 травня 2011 року ОСОБА_4 зверталась до відповідача з письмовими запитами про хід виконавчого провадження, на що листами від 28 грудня 2010 року та від 09 червня 2011 року відділ державної виконавчої служби Сніжнянського міського управління юстиції Донецької області її повідомив про здійснені виконавчі дії та перераховані кошти. Також зазначив, що часткове виконання судового рішення обумовлене недостатнім надходженням відкритих асигнувань загального фонду державного бюджету, у разі надходження коштів їх розподіл відбувається у пропорційному порядку між стягувачами за виконавчими документами, які знаходяться на виконанні.

Частково задовольняючи позов районний суд виходив з того, що у період часу з листопада 2009 року по травень 2010 року державним виконавцем не вживалися заходи щодо виконання судового рішення відносно позивача та не надано доказів неможливості проведення виконавчих дій у цей період, тобто допущено протиправну бездіяльність.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та відмовляючи у задоволенні позову, апеляційний суд виходив з того, що відповідачем вжито усіх передбачених законодавством заходів щодо виконання рішення суду та надані позивачу відповіді з повідомленням про здійснені виконавчі дії. Також позивачем не дотримано строку звернення до суду, встановленого статтею 181 Кодексу адміністративного судочинства України.

Перевіривши правильність застосування судами норм матеріального й процесуального права, правової оцінки обставин справи колегія суддів приходить до висновку про те, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до статті 11 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Державний виконавець здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення, у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що з метою забезпечення виконання судового рішення державним виконавцем було накладено арешт на рахунок боржника, з якого передбачалося здійснення безспірного списання коштів відповідно до виконавчого документа. Грошові суми, які були стягнуті з боржника, перераховувалися на рахунок позивача (стягувача), що підтверджується копіями платіжних вимог.

Тобто відповідачем вживалися передбачені Законом України «Про виконавче провадження» заходи щодо виконання рішення суду з урахуванням того, що боржник є бюджетною установою, діяльність якого залежить від видатків Держаного бюджету.

Статтею 44 Закону України «Про виконавче провадження» визначено черговість задоволення вимог стягувачів у разі недостатності стягнутої суми для задоволення всіх вимог стягувачів, яку відповідач не має права порушувати.

За таких обставин, висновок апеляційного суду щодо відсутності підстав для визнання неправомірною бездіяльності державного виконавця відділу державної виконавчої служби Сніжнянського міського управління юстиції Донецької області є обґрунтованим та не суперечить вимогам закону.

Разом з тим, Законом України «Про виконавче провадження» визначено умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку.

Вказаним законом не передбачений обов'язок органів виконавчої служби виплачувати кошти, замість особи, з якої їх стягнуто (боржника), у випадку затримки виконання судового рішення.

Отже, спосіб захисту прав, обраний позивачем, не відповідає нормам чинного законодавства, так як відділ державної виконавчої служби Сніжнянського міського управління юстиції Донецької області не є стороною у справі, за якою відкрито виконавче провадження.

Статтею 181 Кодексу адміністративного судочинства України, у редакції чинній на час звернення до суду, визначені особливості провадження у справах з приводу рішень, дій або бездіяльності державної виконавчої служби. Учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб. Позовну заяву може бути подано до суду у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи інтересів.

03 листопада 2009 року позивач звернуся за примусовим виконанням виконавчого документу та протягом 2009-2011 років відповідачем вчинялися виконавчі дії по його виконанню, з якими позивач не погоджується. Проте до суду представник позивача звернулася 24 червня 2011 року після отримання чергової відповіді від 09 червня 2011 року, тобто з пропуском спеціального процесуального строку.

Посилання представника позивача на частину шосту статті 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» у обґрунтування позовних вимог щодо обов'язку державного виконавця здійснити у місячний термін виплату одноразової грошової компенсації у зв'язку з втратою годувальника, є неправомірним у зв'язку з відсутністю такої правової норми.

Також у обґрунтування касаційної скарги представник позивача посилалась на недотримання державним виконавцем вимог Закону України «Про виконавче провадження» щодо арешту, вилучення та примусової реалізації майна боржника з метою задоволення вимог стягувача. Проте таке посилання є помилковим, оскільки державним виконавцем 10 січня 2011 року при примусовому виконанні, зокрема виконавчого листа № 2а-61/09, було накладено арешт на кошти боржника відповідно до статті 50 Закону України «Про виконавче провадження».

За таких обставин висновки апеляційного суду не суперечать обставинам справи та вимогам закону, ухвалені з додержанням норм процесуального та матеріального права, передбачених статтею 229 Кодексу адміністративного судочинства України підстав для їх скасування та ухвалення нового судового рішення не вбачається.

Керуючись статтями 220-1, 223, 224, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_5 залишити без задоволення, а постанову Донецького апеляційного адміністративного суду від 06 жовтня 2011 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню не підлягає.

Судді: