Справа № 813/5635/14
Суддя: Обрізко Ігор Михайлович
Дата ухвалення: 2016-02-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 лютого 2016 року Справа № 876/9186/14

Львівський апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Обрізко І.М.,

суддів Левицької Н.Г., Сапіги В.П.

за участю секретаря судового засідання Сідельник Г.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові апеляційну скаргу державної податкової інспекції у Сихівському районі міста Львова Головного управління Міндоходів у Львівській області на постанову Львівського окружного адміністративного суду від 26 серпня 2014 року по справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Львівська ізоляторна компанія» до державної податкової інспекції у Сихівському районі міста Львова Головного управління Міндоходів у Львівській області про скасування податкового повідомлення-рішення,-

В С Т А Н О В И В :

Товариство з обмеженою відповідальністю «Львівська ізоляторна компанія» (надалі - ТзОВ «Львівська ізоляторна компанія») звернулося з адміністративним позовом до державної податкової інспекції у Сихівському районі міста Львова Головного управління Міндоходів у Львівській області про скасування податкового повідомлення-рішення.

В обґрунтування позовних вимог позивач покликається на протиправність нарахування відповідачем суми штрафної санкції у розмірі 7327,65 грн. за несвоєчасну сплату орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності згідно податкового повідомлення-рішення від 21.07.2014 року №, оскільки ТзОВ «Львівська ізоляторна компанія» у встановлені чинним податковим законодавством строки була сплачена плата за землю в сумі 73276,49 грн. (платіжне доручення від 24.09.2013 року №84984). Дане платіжне доручення від 24.09.2013 року було оформлене у відповідності до вимог встановлених чинним законодавством, зокрема: із заповненням всіх необхідних реквізитів та призначення платежу (зокрема, відповідного коду бюджетної класифікації), із зазначенням рахунку, призначеного для сплати плати за землю. Таким чином, на думку позивача, ТзОВ «Львівська ізоляторна компанія» цілком дотрималося свого обов'язку як платника податку щодо повної і своєчасної сплати податку, а тому, як наслідок, спірне податкове повідомлення-рішення від 21.07.2014 року № підлягає скасуванню як протиправне.

Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 26 серпня 2014 року задоволено позовні вимоги. Суд виходив з того, що причиною винесення ППР було порушення позивачем п.57.1 ст.57 ПК України, що полягало в тому, що позивачем в платіжному дорученні замість реквізитів рахунку плати за землю у формі орендної плати, вказав реквізити плати за землю у формі земельного податку. Разом з тим, подібне не може бути підставою для застосування штрафу, адже позивач вчасно провів платіж з плати за землю, кошти зараховані до Держбюджету у визначений законом строк, а це свідчить про виконання податкового обов'язку своєчасно та в повному обсязі. Аналогічна позиція Вищого адміністративного суду України викладена в судових рішеннях, перелік яких наведений.

Не погодившись із вказаним судовим рішенням, сторона відповідача подала апеляційну скаргу, з якої із-за порушення норм матеріального та процесуального права, невідповідності висновків суду обставинам справи просить його скасувати та відмовити в задоволенні позовних вимог.

Покликання маються на те, що сплата самостійно визначеного податкового зобов'язання по орендній платі за землю за серпень 2013 року не відбулася у встановлені терміни. У податковій системі існує розмежування по податках та окремі коди бюджетної класифікації, окремі рахунки для кожного іншого виду податків. Таким чином, платник податків не може перераховувати кошти на будь - який рахунок, а лише на той, який призначений для окремого виду податку.

Не погодившись з апеляційною скаргою, позивач скерував до суду свої заперечення, де зазначив, що своєчасна сплата плати за землю, однак із помилковим зазначенням реквізитів плати за землю «у формі земельного податку» замість «у формі орендної плати» не може бути підставою для застосування штрафу.

У відповідності до вимог ч.1 ст. 41 КАС України у разі неявки у судове засідання осіб, які беруть учать у справі, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Відповідно до ст. 200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Розглядаючи спір, судова колегія вважає, що місцевий суд повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Судом встановлено, що 13.09.2013 року за вх. №22158 ТзОВ «Львівська ізоляторна компанія» подало податкову декларацію з плати за землю у формі орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності. Згідно з графою 16 декларації сума до сплати за серпень становила 73276,49 грн.

Платіжним дорученням №84984 від 24.09.2013 року ТзОВ «Львівська ізоляторна компанія» оплатила на рахунок ГУ ДКСУ у Львівській області №0008 платіж за призначенням « 30823262; 13050100; земельний податок за серпень 2013 року» в сумі 73276,49 грн. Згідно відміток банку даний платіжний документ був прийнятий до виконання та проведений цього ж дня.

Однак, в платіжному дорученні замість реквізитів рахунку плати за землю у формі орендної плати ТзОВ «Львівська ізоляторна компанія» вказало реквізити плати за землю у формі земельного податку (рахунок №0008, код бюджетної класифікації №13050100).

В подальшому ТзОВ «Львівська ізоляторна компанія» звернулася до відповідача з листами №03.04-605 від 17.10.2013 року та №03.04-607 від 18.10.2013 року. У них ТзОВ «Львівська ізоляторна компанія» просило зарахувати оплачені кошти в сумі 73276,49 грн. за серпень 2013 року на рахунок плати за землю у формі орендної плати №0008 код платежу 13050200.

Згодом, 11.07.2014 року ДПІ в Сихівському районі м. Львова проведена перевірка щодо дотримання ТзОВ «Львівська ізоляторна компанія» граничних строків сплати грошового зобов'язання до бюджету, за наслідками якої складений акт перевірки №142/152. Під час проведення такої перевірки працівником відповідача встановлено порушення підприємством норми п. 57.1 ст. 57 Податкового кодексу України, що полягає в порушенні строку сплати узгодженої суми податкового зобов'язання за перевіряємий період. В акті перевірки стверджено, що дата виникнення податкового боргу на суму 73276,49 грн. - 30.09.2013 року. Кількість днів затримки сплати 28, 29 днів. Як наслідок контролюючий орган дійшов висновку про необхідність нарахування штрафу в сумі 10% від оплаченого грошового зобов'язання.

21.07.2014 року на підставі вказаного акта перевірки ДПІ в Сихівському районі м. Львова прийняла спірне у даній справі податкове повідомлення-рішення №, яким на підставі ст. 126 Податкового кодексу України за порушення ТзОВ «Львівська ізоляторна компанія» граничного строку сплати суми грошового зобов'язання в розмірі 732765,00 грн. по орендній платі за земельні ділянки державної та комунальної власності на 28,29 календарних днів, нарахувало підприємству штраф на суму 7327,65 грн. (що складає 10% від суми несвоєчасно сплаченого грошового зобов'язання).

У відповідності до пп. 16.1.4 п. 16.1 ст. ПК України платник податків зобов'язаний сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.

Так, згідно із п. 54.1 ст. 54 ПК України, крім випадків, передбачених податковим законодавством, платник податків самостійно обчислює суму податкового та/або грошового зобов'язання та/або пені, яку зазначає у податковій (митній) декларації або уточнюючому розрахунку, що подається контролюючому органу у строки, встановлені цим Кодексом. Така сума грошового зобов'язання та/або пені вважається узгодженою.

Зокрема, п. 152.1 ст. 152 ПК України податок нараховується платником самостійно за ставкою, визначеною пунктом 151.1 статті 151 цього Кодексу, від податкової бази, визначеної згідно зі статтею 149 цього Кодексу. Податок, отриманий від діяльності, яка підлягає патентуванню відповідно до розділу XII цього Кодексу, підлягає сплаті до бюджету в сумі, яка визначена відповідно до цього розділу, і зменшена на вартість придбаних торгових патентів на право провадження такого виду діяльності.

Пунктом 57.1 ст. 57 ПК України визначено, що платник податків зобов'язаний самостійно сплатити суму податкового зобов'язання, зазначену у поданій ним податковій декларації, протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого цим Кодексом для подання податкової декларації, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Пунктом 14.1.147 ПК України визначено, що плата за землю - загальнодержавний податок, який справляється у формі земельного податку та орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності.

Відповідно до п. 287.3 ПК України податкове зобов'язання щодо плати за землю, визначене у податковій декларації на поточний рік, сплачується рівними частками власниками землі та землекористувачами земельних ділянок за місцезнаходженням земельної ділянки за податковий період, який дорівнює календарному місяцю, щомісяця протягом 30 календарних днів, що настають за останнім календарним днем податкового (звітного) місяця.

Нормою п. 126.1 ст. 126 ПК України визначено, що у разі якщо платник податків не сплачує узгоджену суму грошового зобов'язання та/або авансових внесків з податку на прибуток підприємств протягом строків, визначених цим Кодексом, такий платник податків притягується до відповідальності у вигляді штрафу у таких розмірах: при затримці до 30 календарних днів включно, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов'язання, - у розмірі 10 відсотків погашеної суми податкової боргу; при затримці більше 30 календарних днів, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов'язання, - у розмірі 20 відсотків погашеної суми податкової боргу.

Як вбачається з матеріалів справи, причиною винесення спірного податкового повідомлення-рішення від 21.07.2014 року № було порушення позивачем норм п. 57.1 ст. 57 ПК України, що полягало у наступному: позивачем в платіжному дорученні замість реквізитів рахунку плати за землю у формі орендної плати вказано реквізити плати за землю у формі земельного податку (рахунок №0008, код бюджетної класифікації №13050100).

Пунктами 4 і 5 ст. 45 Бюджетного кодексу України встановлено, що податки і збори (обов'язкові платежі) та інші доходи державного бюджету зараховуються безпосередньо на єдиний казначейський рахунок і не можуть акумулюватися на рахунках органів, що контролюють справляння надходжень бюджету (за винятком установ України, які функціонують за кордоном). Податки та збори (обов'язкові платежі) рахуються зачисленими в дохід Державного бюджету з дня їх зарахування на єдиний казначейський рахунок.

Зі змісту пунктів 2.2 і 2.3 Положення про Єдиний казначейський рахунок слідує, що всі сплачені податки і збори (обов'язкові платежі), не залежно від того, до якого бюджету вони сплачені, в будь-якому випадку зараховуються та акумулюються на один консолідований рахунок - єдиний казначейський рахунок, а зарахування податку на відповідний рахунок має значення лише для обліку коштів.

Колегія суддів вважає, що здійснення помилки під час перерахування узгодженої суми грошового зобов'язання до державного бюджету в строк, встановлений пунктом 57.1 статті 57 ПК України, має кваліфікуватися як дія, хоча й помилкова. Відтак дії, які не містять ознак бездіяльності платника податків при сплаті узгодженої суми грошового зобов'язання, не можуть бути підставою для застосування штрафів, передбачених пунктом 126.1 статті 126 ПК України.

Крім того, для підтвердження факту несплати узгодженої суми грошового зобов'язання необхідно встановити, що у строк, передбачений пунктом 57.1 статті 57 ПК України, платник податків не вчинював дії, спрямовані на перерахування узгодженої суми грошового зобов'язання до державного бюджету. А оскільки такі суми зараховуються на єдиний казначейський рахунок, то помилкове визначення коду бюджетної класифікації у платіжному дорученні під час сплати суми податкового зобов'язання не є достатньою правовою підставою для висновку про несплату необхідної суми грошового зобов'язання у визначений вказаною нормою ПК України строк, а відтак і для застосування на підставі пункту 126.1статті 126 ПК України штрафних (фінансових) санкцій.

Зазначена вище правова позиція суду апеляційної інстанції в досліджуваних правовідносинах відповідає судовій практиці Верховного Суду України (постанова від 16.06.2015 року), яка з урахуванням вимог ст.244-2 КАС України є обов'язковою для врахування судами при розгляді справ у подібних спорах.

З огляду на викладене, судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і не складають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, які призвели до неправильного вирішення справи, а також відсутня невідповідність висновків суду обставинам справи.

Керуючись ст.ст. 160 ч.3, 195, 198, 200, 205, 206, 254 КАС України, Львівський апеляційний адміністративний суд,-

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу державної податкової інспекції у Сихівському районі міста Львова Головного управління Міндоходів у Львівській області залишити без задоволення, постанову Львівського окружного адміністративного суду від 26 серпня 2014 року по справі № 813/5635/14 - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня виготовлення ухвали в повному обсязі, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя І.М. Обрізко

Судді Н.Г. Левицька

В.П. Сапіга

Повний текст виготовлено 02.03.2016 року