Справа № 2а/1570/7846/11
Суддя: Штульман І.В.
Дата ухвалення: 2016-02-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 лютого 2016 року м. Київ К/9991/39687/12

Вищий адміністративний суд України в складі колегії суддів:

головуючого:Штульман І.В. (доповідач),
суддів:Малиніна В.В., Рецебуринського Ю.Й., -

провівши в порядку касаційного провадження попередній розгляд справи за позовом ОСОБА_4 до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Одеській області, за участю третіх осіб - ОСОБА_5, ОСОБА_6, про скасування наказів про звільнення та поновлення на посаді, за касаційною скаргою Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Одеській області на постанову Одеського апеляційного адміністративного суду від 24 травня 2012 року, -

в с т а н о в и в :

ОСОБА_4 звернувся в суд з позовом, у якому, після уточнення позовних вимог, просив: скасувати накази начальника Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Одеській області від 29 березня 2011 року № 413 та від 31 березня 2011 року № 138 о/с; поновити його на службі в органах внутрішніх справ на посаді старшого оперуповноваженого сектора карного розшуку Київського РВ ОМУ Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Одеській області; зобов'язати відповідача внести відповідні записи в особову справу.

Позовні вимоги ОСОБА_4 обґрунтовує тим, що висновки службового розслідування не відповідають дійсності та зроблені на підставі неперевірених даних. Позивач стверджує, що порушень дисципліни, за що його звільнено з органів внутрішніх справ, він не допускав.

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 25 листопада 2011 року в задоволенні клопотання Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Одеській області про залишення позовної заяви ОСОБА_4 без розгляду в зв'язку з пропуском строку звернення до суду - відмовлено.

Постановою Одеського окружного адміністративного суду від 24 січня 2012 року в задоволенні позовних вимог відмовлено.

Постановою Одеського апеляційного адміністративного суду від 24 травня 2012 року постанову Одеського окружного адміністративного суду від 24 січня 2012 року скасовано, прийнято нову постанову про задоволення позовних вимог. Скасовано накази начальника Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Одеській області від 29 березня 2011 року № 413 та від 31 березня 2011 року № 138 о/с в частині звільнення ОСОБА_4 в запас Збройних Сил України за підпунктом «є» пункту 64 (за порушення дисципліни) Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів

внутрішніх справ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів УРСР від 29 липня 1991 року № 114 (далі - Положення № 114). Поновлено позивача на службі в органах внутрішніх справ на посаді старшого оперуповноваженого сектора карного розшуку Київського РВ ОМУ Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Одеській області. Зобов'язано відповідача внести відповідні записи в особову справу ОСОБА_4

У касаційній скарзі Головне управління Міністерства внутрішніх справ України в Одеській області, посилаючись на порушення судом апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права, просить Вищий адміністративний суд України скасувати постанову Одеського апеляційного адміністративного суду від 24 травня 2012 року та залишити в силі постанову Одеського окружного адміністративного суду від 24 січня 2012 року.

Касаційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до частини 1 статті 220 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі і не може досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини,

що не були встановлені в судовому рішенні, та вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Судами встановлено, що ОСОБА_4 проходив службу в органах внутрішніх справ з серпня 2006 року. З 7 квітня 2010 року перебував на посаді старшого оперуповноваженого сектора карного розшуку Київського РВ ОМУ Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Одеській області.

Наказом начальника Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Одеській області від 29 березня 2011 року № 413 «Про покарання співробітників Київського РВ ОМУ ГУМВС України в Одеській області», за порушення статті 7 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України, затвердженого Законом України від 22 лютого 2006 року № 3460-IV (далі - Дисциплінарний статут), пункту 5 статті 11 Закону України «Про міліцію» від 20 грудня 1990 року № 565-XII, вказівки Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Одеській області від 31 травня 2010 року № 456, наказів Міністерства внутрішніх справ України від 15 травня 2007 року № 157 та від 26 березня 2010 року № 90, що виразилося у безвідповідальному ставленні до виконання своїх посадових обов'язків, незаконному утриманні ОСОБА_7 у службовому кабінеті, несвоєчасному направленні вилученої у вказаного громадянина наркотичної речовини до НДЕКЦ при Головному управлінні Міністерства внутрішніх справ України в Одеській області та вступі в неділові стосунки з громадянкою ОСОБА_8, проявленні нещирості при проведенні службового розслідування, наказано звільнити старшого оперуповноваженого сектора карного розшуку Київського РВ ОМУ Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в області, старшого лейтенанта міліції ОСОБА_4 з органів внутрішніх справ за підпунктом «є» пункту 64 (за порушення дисципліни) Положення № 114.

Наказом начальника Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Одеській області від 31 березня 2011 року № 138 о/с старшого лейтенанта міліції ОСОБА_4, старшого оперуповноваженого сектора карного розшуку Київського РВ ОМУ Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в області, з 31 березня 2011 року звільнено у запас Збройних Сил України за підпунктом «є» пункту 64 (за порушення дисципліни) Положення № 114.

Підставою звільнення позивача стали матеріали службового розслідування, якими встановлено порушення ОСОБА_4 службової дисципліни, що полягало у безвідповідальному ставленні до виконання своїх службових обов'язків, незаконному утриманні ОСОБА_7 у службовому кабінеті, несвоєчасному направленні вилученої у вказаного громадянина наркотичної речовини до НДЕКЦ при Головному управлінні Міністерства внутрішніх справ України в Одеській області та вступі в неділові стосунки з громадянкою ОСОБА_8, проявленні нещирості при проведенні службового розслідування.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив з того, що факт порушення позивачем дисципліни повною мірою підтверджено висновком службового розслідування, отже підстави для скасування оскаржуваних наказів та поновлення останнього на роботі відсутні.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення про задоволення позовних вимог, апеляційний суд дійшов висновку, що висновок службового розслідування від 27 березня 2011 року за фактом порушення позивачем службової дисципліни, як і обґрунтованість накладення дисциплінарного стягнення за наказами від 29 березня 2011 року та від 31 березня 2011 року, не підтверджені належними доказами, а тому доводи суду першої інстанції про правомірність застосування відповідачем до ОСОБА_4 дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби за підпунктом «є» пункту 64 (за порушення дисципліни) Положення № 114 є помилковими.

Так, відповідно до підпункту «є» пункту 64 Положення № 114 особи середнього, старшого і вищого начальницького складу звільняються зі служби в запас (з постановкою на військовий облік) за порушення дисципліни.

У статті 2 Дисциплінарного статуту визначено, що дисциплінарний проступок - невиконання чи неналежне виконання особою рядового або начальницького складу службової дисципліни.

Службова дисципліна - дотримання особами рядового і начальницького складу Конституції і законів України, актів Президента України і Кабінету Міністрів України, наказів та інших нормативно-правових актів Міністерства внутрішніх справ України, підпорядкованих йому органів і підрозділів та Присяги працівника органів внутрішніх справ України (стаття 1 Дисциплінарного статуту).

Як вбачається з висновку службового розслідування від 27 березня 2011 року, 24 березня 2011 року до чергової частини Київського РВ ОМУ Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Одеській області надійшов рапорт старшого оперуповноваженого ОПС УКР Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Одеській області про те, що співробітниками зазначеного підрозділу в ході проведення оперативно-розшукових заходів затримано громадянина ОСОБА_7, у якого при особистому огляді виявлено та вилучено два поліетиленових пакунки з речовиною рослинного походження, яка зі слів затриманого є наркотичною речовиною марихуаною.

Вищевказаний рапорт зареєстровано до ЖРЗПЗ Київського РВ і разом із зібраними матеріалами та затриманим ОСОБА_7 передано оперуповноваженому сектора карного розшуку Київського РВ ОМУ Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Одеській області ОСОБА_9, про що свідчить відповідна резолюція начальника райвідділу.

Судом першої інстанції встановлено, що при затриманні ОСОБА_7, співробітники ОПС УКР Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Одеській області не склали протокол затримання та передали матеріали до Київського РВ ОМУ Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Одеській області без зазначеного протоколу. Крім цього, в порушення вказівки Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Одеській області від 31 травня 2010 року № 456, вилучена у ОСОБА_7 наркотична речовина не була впродовж трьох годин з моменту затримання особи направлена до НДЕКЦ при Головному управлінні Міністерства внутрішніх справ України в Одеській області.

Судом також встановлено, що 24 березня 2011 року ОСОБА_4 перебував у добовому чергуванні у складі слідчо-оперативної групи Київського РВ Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Одеській області та повернувся до приміщення Київського РВ близько 23 години 10 хвилин. Прямуючи до свого кабінету позивач зайшов до кабінету № 503, де працює співробітник РВ ОСОБА_9, та ознайомився з матеріалами, які надійшли у відношенні ОСОБА_7

За висновками службового розслідування, з якими погодився суд першої інстанції, під час ознайомлення з вказаними матеріалами ОСОБА_4 бачив відсутність протоколу затримання ОСОБА_7 та виявив факт ненаправлення на експертизу вилученої у затриманого речовини, проте, в порушення статті 7 Дисциплінарного статуту щодо захисту та охорони прав і свобод громадянина від протиправних посягань, не доповів про виявлені порушення безпосередньому або старшому прямому начальникові. Вказана бездіяльність зі сторони позивача призвела до того, що ОСОБА_9 протримав ОСОБА_7 у своєму кабінеті у наручниках з 23 години 25 хвилин 24 березня 2011 року до 22 години 30 хвилин 25 березня 2011 року.

На думку суду першої інстанції, дії позивача щодо неповідомлення керівництву Київського РВ Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Одеській області про виявлені порушення свідчать про безвідповідальне ставлення до своїх посадових обов'язків та порушення службової дисципліни.

Відповідно до частини 2 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Ухвалюючи рішення апеляційний суд вірно зазначив, що висновок суду першої інстанції щодо виявлення позивачем порушення з боку іншого співробітника райвідділу та подальше неповідомлення про це порушення керівництва зроблений на припущеннях і не доведений жодним належним доказом. Матеріали цієї справи не містять беззаперечних доказів того, що ОСОБА_4 достеменно було відомо про відсутність у матеріалах відносно ОСОБА_7 протоколу затримання, а також того, що наркотична речовина, вилучена у затриманої особи, не направлена на експертизу.

Суд апеляційної інстанції правильно вказав, що ознайомлення із зазначеними матеріалами та перевірка їх відповідності вимогам чинного законодавства, так само як і направлення вилученої речовини до НДЕКЦ, не входило до безпосереднього обов'язку позивача, адже за резолюцією начальника райвідділу ці матеріали були передані саме ОСОБА_9, і як встановлено судом, ОСОБА_4 не є безпосереднім або старшим прямим начальником ОСОБА_9, отже не наділений повноваженнями контролювати роботу зазначеного працівника та давати йому будь-які вказівки стосовно опрацювання матеріалів в порядку статті 97 Кримінально-процесуального кодексу України.

Що стосується незаконного утримання ОСОБА_7 у службовому кабінеті, то апеляційний суд, як і суд першої інстанції, обґрунтовано зазначили, що вказану провину позивачеві ставлять безпідставно.

Постановою старшого слідчого прокуратури Київського району міста Одеси від 12 листопада 2011 року в порушенні кримінальної справи відносно оперуповноваженого сектора карного розшуку Київського РВ ОМУ Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Одеській області ОСОБА_4 було відмовлено за відсутністю в його діях складу злочину, передбаченого статтею 368 Кримінального кодексу України.

Суд апеляційної інстанції вірно вказав, що використання зазначеної постанови про відмову в порушенні кримінальної справи судом першої інстанції як доказ у справі про правомірність звільнення ОСОБА_4 за порушення дисципліни є помилковим.

Оскільки, як встановлено апеляційним судом, висновок службового розслідування від 27 березня 2011 року за фактом порушення ОСОБА_4 службової дисципліни, як і обґрунтованість накладення на позивача дисциплінарного стягнення за наказами від 29 березня 2011 року № 413 та від 31 березня 2011 року № 138 о/с, не підтверджені належними і допустимими доказами, то колегія суддів Вищого адміністративного суду України погоджується із висновками суду апеляційної інстанції про неправомірність застосування Головним управлінням Міністерства внутрішніх справ України в Одеській області до позивача дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби за підпунктом «є» пункту 64 (за порушення дисципліни) Положення № 114 та про задоволення позовних вимог ОСОБА_4

Доводи, викладені у касаційній скарзі, не спростовують встановлених обставин справи та висновків апеляційного суду, підстави для призначення справи до розгляду в судовому засіданні відсутні.

Відповідно до частини 3 статті 2201 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Згідно частини 1 статті 224 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

У відповідності до частини 2 статті 224 Кодексу адміністративного судочинства України не може бути скасовано судове рішення з мотивів порушення судом норм процесуального права, якщо це не призвело і не могло призвести до неправильного вирішення справи.

Керуючись статтями 220, 2201, 223, 224, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

у х в а л и в :

Касаційну скаргу Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Одеській області - залишити без задоволення.

Постанову Одеського апеляційного адміністративного суду від 24 травня 2012 року у справі за позовом ОСОБА_4 до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Одеській області, за участю третіх осіб - ОСОБА_5, ОСОБА_6, про скасування наказів про звільнення та поновлення на посаді - залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає, і може бути переглянута Верховним Судом України з підстав, у строк та у порядку, визначеними статтями 237-2391 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий: Штульман І.В.

Судді: Малинін В.В.

Рецебуринський Ю.Й.