Справа № 802/4056/15-а
Суддя: Альчук Максим Петрович
Дата ухвалення: 2016-02-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

26 лютого 2016 р. Справа № 802/4056/15-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді: Альчука Максима Петровича,

за участю секретаря судового засідання: Шевченка Р.В.

представника позивача: Спесивцева В.В.

представника третьої особи: ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовом: приватного підприємства "Агропромислова фірма "Іззія"

до: реєстраційної служби Тульчинського районного управління юстиції Вінницької області, треті особи без самостійних вимог на предмет спору приватне акціонерне товариство "Продовольча компанія "Поділля", ОСОБА_3

про: визнання протиправним та скасування рішення

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького окружного адміністративного суду звернулось приватне підприємство "Агропромислова фірма "Іззія" з адміністративним позовом до реєстраційної служби Тульчинського районного управління юстиції Вінницької області, треті особи без самостійних вимог на предмет спору приватне акціонерне товариство "Продовольча компанія "Поділля", ОСОБА_3 про визнання протиправним та скасування рішення.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що ПП "Агропромислова фірма "Іззія" є орендарем земельної ділянки сільськогосподарського призначення строком на 15 років, що знаходиться на території Торканівської сільської ради Тростянецького району Вінницької області, за наслідком укладання договору оренди землі у 2005 році з власником земельної ділянки ОСОБА_4. Однак, у серпні 2015 року, на думку позивача, внаслідок неправомірних дій посадових осіб реєстраційної служби Тульчинського районного управління юстиції Вінницької області здійснено подвійну реєстрацію права оренди вказаної земельної ділянки за ПАТ "ПК "Поділля", що порушує його право користування орендованою землею.

В судовому засіданні представник позивача підтримав заявлені позовні вимоги у повному обсязі та надав суду пояснення, що відтворюють зміст позовної заяви.

Відповідач в судове засідання представника не направив, однак надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності. Одночасно зазначив, що при вирішенні спору покладається на розсуд суду. Його неявка згідно ст. 128 КАС України не перешкоджає розгляду та вирішенню справи.

Представник третьої особи ПАТ "ПК "Поділля" в судовому засіданні просив відмовити в задоволенні позову, вказавши на законність дій державного реєстратора.

Третя особа ОСОБА_3 в судове засідання не з'явилась, хоча була належним чином повідомлена про дату, час та місце судового розгляду справи, її неявка також не перешкоджає вирішенню справи.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази в їх сукупності, суд доходить висновку, що заявлені позовні вимоги підлягають задоволенню, з наступних мотивів.

Під час розгляду справи судом встановлено, що ОСОБА_4 є власником земельної ділянки площею 1,4858 га, кадастровий номер НОМЕР_1, яка розташована на території Торканівської сільської ради Тростянецького району Вінницької області, відповідно до державного акту на право власності на земельну ділянку від 01.04.2005 року (а.с. 21). Згідно розпорядження Тростянецької районної державної адміністрації Вінницької області № 546 від 23.12.2008 року вказана земельна ділянка передана на праві власності ОСОБА_3 на підставі договору дарування права на земельну ділянку, частку (пай), посвідченого сертифікатом, укладеного між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 20.09.2000 року (а.с. 113-114). Право власності на вказану земельну ділянку ОСОБА_3 також підтверджується державним актом від 23.11.2009 року (а.с. 115).

Між ОСОБА_4 та ПП "АФ"Іззія" 20.10.2005 року укладено договір оренди зазначеної земельної ділянки для сільськогосподарського використання строком на 15 років, який зареєстровано 13.06.2007 року за № 65 Вінницькою регіональною філією Центру ДЗК.

Матеріали справи свідчать, що між ОСОБА_3 та ПАТ "ПК "Поділля" 24.09.2014 року укладено договір оренди зазначеної земельної ділянки строком на 20 років. Даний договір зареєстрований 20.08.2015 року згідно рішення реєстраційної служби Тульчинського районного управління юстиції Вінницької області № 23943286 від 27.08.2015 року, яке одночасно є предметом оскарження у даній справі (а.с. 70).

Надаючи правову оцінку вказаним рішенням, суд виходить з того, що правовідносини, пов'язані з набуттям права оренди на земельні ділянки, укладенням договорів оренди землі та їх реєстрацією на час прийняття відповідачем оскаржених рішень регулювалися Земельним кодексом України, Законом України "Про оренду землі", Законом України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень", Законом України "Про Державний земельний кадастр", Порядком державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 17.10.2013 року № 868.

Відповідно до ч. 4 ст. 124 Земельного кодексу України передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, здійснюється за договором оренди між власником земельної ділянки і орендарем.

Статтею 125 Земельного кодексу України передбачено, що право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Згідно із ст. 2 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", державна реєстрація речових прав на нерухоме майно - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Державний реєстр речових прав на нерухоме майно єдина державна інформаційна система, що містить відомості про права на нерухоме майно, їх обтяження, а також про об'єкти та суб'єктів цих прав.

В силу вимог приписів ч. 2 ст. 9 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" державний реєстратор встановлює відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями, зокрема: відповідність обов'язкового дотримання письмової форми правочину та його нотаріального посвідчення (у випадках, встановлених законом); відповідність повноважень особи, яка подає документи на державну реєстрацію прав та їх обтяжень; відповідність відомостей про нерухоме майно, наявних у Державному реєстрі прав та поданих документах; наявність обтяжень прав на нерухоме майно, зареєстрованих відповідно до вимог цього Закону; наявність факту виконання умов правочину, з якими закон та/або договір (угода) пов'язує можливість проведення державної реєстрації виникнення, переходу, припинення прав на нерухоме майно або обтяження таких прав.

Статтею 15 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" визначено, що державна реєстрація прав та їх обтяжень проводиться в такому порядку: прийняття і перевірка документів, що подаються для державної реєстрації прав та їх обтяжень, реєстрація заяви; встановлення факту відсутності підстав для відмови в державній реєстрації прав та їх обтяжень, зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та/або їх обтяжень; прийняття рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, відмову в ній або зупинення державної реєстрації; внесення записів до Державного реєстру прав; видача свідоцтва про право власності на нерухоме майно у випадках, встановлених статтею 18 цього Закону; надання витягів з Державного реєстру прав про зареєстровані права та/або їх обтяження.

Згідно з ч. 4 ст. 15 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" державній реєстрації підлягають виключно заявлені права та їх обтяження за умови їх відповідності законодавству і поданим документам.

Відповідно до ст. 24 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" у державній реєстрації прав та їх обтяжень може бути відмовлено у разі, якщо: заявлене право, обтяження не підлягає державній реєстрації відповідно до цього Закону; об'єкт нерухомого майна, розміщений на території іншого органу державної реєстрації прав; із заявою про державну реєстрацію прав та їх обтяжень звернулася неналежна особа; подані документи не відповідають вимогам, встановленим цим Законом, або не дають змоги встановити відповідність заявлених прав документам, що їх посвідчують; заяву про державну реєстрацію прав, пов'язаних з відчуженням нерухомого майна, подано після державної реєстрації обтяжень, встановлених щодо цього майна, крім випадків, встановлених частиною дев'ятою статті 15 цього Закону; заяву про державну реєстрацію обтяжень речових прав на нерухоме майно щодо попереднього правонабувача подано після державної реєстрації права власності на таке майно за новим правонабувачем; заяву про державну реєстрацію речових прав, похідних від права власності, подано за відсутності державної реєстрації права власності, крім випадків, установлених частиною дев'ятою статті 15 цього Закону; під час подання заяви про державну реєстрацію права власності на підприємство як єдиний майновий комплекс, житловий будинок, будівлю, споруду (їх окремі частини), що виникло на підставі документа, за яким правонабувач набуває також право власності на земельну ділянку, не подано заяву про державну реєстрацію права власності на земельну ділянку; після завершення п'ятиденного строку з дня отримання заявником письмового повідомлення про зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав не усунено обставин, що були підставою для прийняття такого рішення; заяву про державну реєстрацію прав та їх обтяжень під час вчинення нотаріальної дії з нерухомим майном, об'єктом незавершеного будівництва подано не до нотаріуса, який вчинив таку дію; заяву про державну реєстрацію прав та їх обтяжень в електронній формі подано особою, яка не є державним кадастровим реєстратором або державним виконавцем; заявником подано ті самі документи, на підставі яких заявлене право та обтяження такого права вже зареєстровано у Державному реєстрі прав.

Як роз'яснила Державна реєстраційна служба України у своєму листі № 2951/05-15-13 від 06.08.2013 року "Щодо запобігання випадків подвійної реєстрації прав оренди на земельну ділянку за різними набувачами", з метою недопущення одночасного існування державної реєстрації декількох прав оренди на одну земельну ділянку, у випадку проведення державної реєстрації права оренди на земельну ділянку, сформовану у результаті виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв), державному реєстратору слід запитувати інформацію про наявність або відсутність зареєстрованих договорів у органів, що здійснювали таку реєстрацію до 01.01.2013 року, зокрема виконавчих комітетів сільської, селищної, міської ради за місцем розташування земельної частки (паю).

Разом із тим, в порушення вимог чинного законодавства, відповідач, при проведенні державної реєстрації речового права за договором оренди землі, укладеного між ПАТ "ПК "Поділля" та ОСОБА_3, належним чином не перевірив, чи вже зареєстроване право оренди на дану земельну ділянку, внаслідок чого неправомірно здійснив повторну реєстрацію договору оренди однієї і тієї самої земельної ділянки, що є недопустимим, оскільки зумовлює ситуацію, за якої одну і ту ж земельну ділянку було передано в оренду різним орендарям, адже право оренди в них виникло з моменту реєстрації договорів оренди земельних ділянок.

З огляду на викладене, суд приходить до переконання, що реєстрацію права оренди земельних ділянок за договором від 24.09.2014 року між ПАТ "ПК "Поділля" та ОСОБА_3, відповідачем проведено без дотримання вимог чинного законодавства, внаслідок чого істотно порушено законні права та інтереси позивача як правомірного орендаря землі.

Аналогічний висновок щодо застосування норм матеріального права міститься у постанові Верховного Суду України від 29.09.2015 року (справа № 21-760а15), копія якої долучена до матеріалів справи.

Згідно з ч. 2 ст. 161 КАС України при виборі і застосуванні правової норми до спірних правовідносин суд враховує висновки Верховного Суду України, викладені у постановах, прийнятих за результатами розгляду заяв про перегляд судового рішення з підстав, передбачених пунктом 1 частини першої статті 237 цього Кодексу.

В силу вимог ч. 1 ст. 244-2 КАС України, висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 237 цього Кодексу, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Крім того, суд звертає увагу на той факт, що державну реєстрацію за вказаним договором, а саме 24.09.2014 року, вчинено на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, яке було прийнято пізніше ніж проведено реєстрацію, а саме 27.08.2015 року, що додатково свідчить про протиправність такої реєстрації.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Якщо особа, яка бере участь у справі, без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які вона посилається, суд вирішує справу на основі наявних доказів (ч. 6 ст. 71 КАС України).

Оскільки відповідачем не доведено правомірності прийнятого рішення, суд дійшов висновку про визнання його протиправним та скасування.

Керуючись ст.ст. 70, 71, 79, 86, 94, 128, 158, 162, 163, 167, 255, 257 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень реєстраційної служби Тульчинського районного управління юстиції Вінницької області № 23943286 від 27.08.2015 року.

Стягнути з Державного бюджету України на користь приватного підприємства "Агропромислова фірма "Іззія" () сплачений при зверненні до суду судовий збір у розмірі 1218 грн. за рахунок бюджетних асигнувань реєстраційної служби Тульчинського районного управління юстиції Вінницької області.

Постанова набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 254 КАС України.

Відповідно до ст. 186 КАС України апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 цього Кодексу, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Суддя Альчук Максим Петрович