Справа № 584/177/16-а
Суддя: Токарєв С. М.
Дата ухвалення: 2016-03-01 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 584/177/16-а
Провадження № 2-а/584/8/16
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.03.2016 року м. Путивль

Путивльський районний суд Сумської області у складі: головуючого судді - Токарєва С.М., розглянувши в порядку скороченого провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в Путивльському районі Сумської області про зобовязання вчинити дії,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом та свої вимоги обґрунтовує тим, що у листопаді 2013 року йому була призначена пенсія по інвалідності ІІ-ї групи внаслідок загального захворювання, відповідно до ч.1 ст.30 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування».

В листопаді 2014 року позивачеві було встановлено ІІІ групу інвалідності внаслідок загального захворювання.

На час призначення пенсії позивач працював на посаді державного службовця землевпорядника в Путивльській міській раді, де він працює і до цього часу.

З 01.04.2015 року виплата пенсії позивачеві була припинена відповідно до Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 року та ст. 47 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування».

Ст. 47 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» було передбачено, що тимчасово, у період з 01.04.2015 року по 31 грудня 2015 року у період роботи особи на посадах, які дають право на призначення пенсії або щомісячного довічного грошового утримання у порядку та на умовах, передбачених Законом України «Про державну службу», призначені відповідно до цього Закону, не виплачуються.

Відповідно до п.5 Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 року у разі неприйняття до 01.06.2015 року закону щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах з 01.06.2015 року скасовуються норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії/щомісячне довічне грошове утримання призначаються відповідно до законів України, у тому числі Закону України «Про державну службу».

Оскільки до 01.06.2015 року Верховною Радою України не було прийнято закону щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах з 01.06.2015 року скасовані норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії/щомісячне довічне грошове утримання призначалися відповідно до ряду Законів України, у тому числі Закону України «Про державну службу».

Таким чином, з 01.06.2015 року відпали підстави для припинення виплати позивачеві пенсії по інвалідності, оскільки з зазначеної дати він не є особою, яка має право на призначення пенсії у порядку спеціального закону.

22.12.2015 року позивач звернувся до Управління Пенсійного фонду України в Путивльському районі Сумської області з заявою про відновлення виплати раніше призначеної пенсії, виплата якої була припинена з 01.04.2015 року.

Однак, листом від 24.12.2015 року відповідачем було відмовлено у відновленні виплати позивачеві раніше призначеної пенсії.

При цьому, відповідачем у якості підстав для такої відмови було зазначено те, що позивач обіймає посаду державного службовця та має право на призначення пенсії відповідно до Закону України «Про державну службу».

З огляду на таке, позивач вважає протиправними такі дії відповідача, та просив суд зобовязати відповідача відновити йому виплату раніше призначеної пенсії по інвалідності з 01.06.2015 року.

25.02.2016 року Управлінням Пенсійного фонду України в Путивльському районі Сумської області було подано до канцелярії суду письмові заперечення проти позову від 25.02.2016 № 555/10-08, в яких відповідач зазначив, що позовні вимоги є необґрунтованими та просив відмовити в їх задоволенні, виходячи з наступного.

З 01.04.2015 року набув чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 року № 213-VIII.

Абзацом другим частини першої ст. 47 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» (зі змінами внесеними Законом України від 02.03.2015 року № 213-VIII) передбачено, що тимчасово, у період з 1 квітня 2015 року по 31 грудня 2015 року: у період роботи особи (крім інвалідів I та II груп, інвалідів війни III групи та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія пункту 1 статті 10 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту") на посадах, які дають право на призначення пенсії у порядку та на умовах, передбачених, зокрема, Законом України "Про державну службу", пенсії, призначені відповідно до цього Закону, не виплачуються.

Вказані норми Закону України від 02.03.2015 року № 213-VIII є діючими, рішеннями Конституційного Суду України чи іншим законом скасовані не були, а отже підлягають обовязковому застосуванню органами Пенсійного фонду України та всіма органами державної влади на території України. Отже, дія вказаного закону розповсюджується на позивача, як на особу, яка працює на посаді, яка дає право на призначення пенсії/щомісячного грошового утримання у порядку і на умовах, передбачених Законом України «Про державну службу».

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про необхідність відмови у задоволенні позовних вимог, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Частиною 2 ст. 71 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дій чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

З матеріалів справи вбачається, що позивач на час виникнення спірних правовідносин працював на посаді землевпорядника в Путивльській міській раді Путивльського району Сумської області, яка давала йому право на призначення пенсії у порядку та на умовах, передбачених Законом України «Про державну службу», а також продовжує обіймати вказану посаду і по теперішній час.

У листопаді 2013 року позивачеві було призначено пенсію по інвалідності, як інваліду ІІ групи, що підтверджується копією розпорядження про призначення пенсії Управління Пенсійного фонду України в Путивльському районі Сумської області від 22.11.2013 року № 41 (а.с.11).

11.11.2014 року позивачеві було встановлено ІІІ групу інвалідності, що підтверджується фотокопією виписки з акту огляду медико-соціальною експертною комісією серії 10 ААВ № 920412 від 11.11.2014 року (а.с.9).

З 01.04.2015 року позивачу тимчасово припинено виплату пенсії по інвалідності, призначеної відповідно до ч.1 ст. 30 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» у листопаді 2013 року, у звязку із тим, що станом на 01.04.2015 року він працював на посаді землевпорядника в Путивльській міській раді Путивльського району Сумської області, яка давала йому право на призначення пенсії у порядку та на умовах, передбачених Законом України «Про державну службу».

22.12.2015 року ОСОБА_1 звернувся до Управління Пенсійного фонду України в Путивльському районі Сумської області з заявою про відновлення йому виплати пенсії по інвалідності з 01.06.2015 року, однак, листом від 24.12.2015 року № 13/К-1 у задоволенні вказаної заяви йому було відмовлено (а.с.10).

Відповідно до п.6 ст. 92 Конституції України основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно Законами України.

Так, з 01.04.2015 року набув чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 року № 213-VIII.

Вказаним законом у Законі України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» було внесено зміни до абзацу другого частини першої статті 47 такого змісту: "Тимчасово, у період з 1 квітня 2015 року по 31 грудня 2015 року: у період роботи особи (крім інвалідів I та II груп, інвалідів війни III групи та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія пункту 1 статті 10 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту") на посадах, які дають право на призначення пенсії або щомісячного довічного грошового утримання у порядку та на умовах, передбачених законами України "Про статус народного депутата України", "Про державну службу", "Про прокуратуру", "Про судоустрій і статус суддів", пенсії, призначені відповідно до цього Закону, не виплачуються.‹…›Після звільнення з роботи виплата пенсії відповідно до цього Закону поновлюється».

Крім того, Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 24.12.2015 року № 911-VIII у Законі України "Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування" у частині першій статті 47 абзаци другий і третій викладено в такій редакції: "Тимчасово, у період з 1 січня 2016 року по 31 грудня 2016 року: особам (крім інвалідів I та II груп, інвалідів війни III групи та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія пункту 1 статті 10 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту"), які працюють на посадах та на умовах, передбачених законами України "Про державну службу", "Про прокуратуру", "Про судоустрій і статус суддів", призначені пенсії/щомісячне довічне грошове утримання не виплачуються".

Також Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 року № 213-VIII частину сьому статті 21 Закону України "Про службу в органах місцевого самоврядування" доповнено реченням такого змісту: "Тимчасово, у період з 1 квітня 2015 року по 31 грудня 2015 року, посадовим особам місцевого самоврядування (крім інвалідів I та II груп, інвалідів війни III групи та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія пункту 1 статті 10 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту"), у період служби в органах місцевого самоврядування, пенсії, призначені відповідно до законодавства України, не виплачуються".

Крім того, Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 24.12.2015 року № 911-VIII у частині сьомій статті 21 Закону України "Про службу в органах місцевого самоврядування" цифри і слова "1 квітня 2015 року по 31 грудня 2015 року" замінено цифрами і словами "1 січня 2016 року по 31 грудня 2016 року".

Вказані норми Закону є діючими, рішенням Конституційного суду України чи іншим законом скасовані не були, а отже підлягають обовязковому застосуванню органами Пенсійного фонду України та всіма органами державної влади на території України.

Рішенням Конституційного Суду України від 26.12.2011 року № 20-рп/2011, визначено, що одним з визначальних елементів у регулюванні суспільних відносин у соціальній сфері є додержання принципу пропорційності між соціальним захистом громадянина та фінансовими можливостями держави, а також гарантування права кожного на достатній життєвий рівень (абзац сьомий підпункту 2.1 пункту 2 Рішення). При цьому Конституційним Судом України взято до уваги статтю 22 Загальної декларації прав людини, за якою розміри соціальних виплат і допомоги встановлюються з урахуванням фінансових можливостей держави. Європейський суд з прав людини у рішенні від 09.10.1979 року у справі «Ейрі проти Ірландії» констатував, що здійснення соціально-економічних прав людини значною мірою залежить від становища в державах, особливо фінансового. Такі положення поширюються й на питання допустимості зменшення соціальних виплат, про що зазначено і рішенні цього суду у справі «Кйартан Асмундсон проти Ісландії» від 21.10.2004 року (абзац шостий підпункту 2.1 пункту 2 Рішення).

Отже, одним із визначальних елементів у регулюванні суспільних відносин у соціальній сфері є додержання принципу пропорційності між соціальним захистом громадян та фінансовими можливостями держави, а також гарантування права кожного на достатній життєвий рівень.

Конституційний Суд України також зазначив, що передбачені законами соціально - економічні права не є абсолютними. Механізм реалізації цих прав може бути змінений державою, зокрема, через неможливість їх фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження балансу інтересів усього суспільства. Крім того, такі заходи можуть бути обумовлені необхідністю запобігання чи усунення реальних загроз економічній безпеці України, що згідно з частиною першою статті 17 Конституції України є найважливішою функцією держави.

Відповідно до п. 2 Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 року № 213-VІІІ, порядок виплати пенсії (щомісячного довічного грошового утримання) працюючим пенсіонерам, встановлений цим Законом, поширюється на пенсіонерів (отримувачів щомісячного довічного грошового утримання) незалежно від часу призначення пенсії.

Відповідно до п.5 Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 року у разі неприйняття до 01.06.2015 року закону щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах з 01.06.2015 року скасовуються норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії/щомісячне довічне грошове утримання призначаються відповідно до законів України, у тому числі Закону України «Про державну службу».

Таким чином, пунктом 5 Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 року № 213-VІІІ не передбачено скасування права на пенсію/щомісячне грошове утримання, а лише унормовано проведення обчислення розмірів цих пенсій на загальних підставах.

З огляду на таке, суд приходить до висновку, що позиція позивача відносного того, що правові норми, які надавали право особі, яка працює на посаді державного службовця та інших визначених законом посадах, на призначення пенсії або щомісячного довічного грошового утримання, припинили дію з 01.06.2015 року, не ґрунтується на законі.

Враховуючи викладене, законні підстави для відновлення позивачеві виплати раніше призначеної пенсії по інвалідності з 01.06.2015 року відсутні, тому позов задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 9, 11, 69, 71, 94, 158-163, 183-2 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні позову відмовити за безпідставністю вимог.

Постанова може бути оскаржена до Харківського апеляційного адміністративного суду через Путивльський районний суд Сумської області шляхом подачі апеляційної скарги на постанову суду протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Суддя /підпис/

З оригіналом згідно:

Суддя

Путивльського районного суду ОСОБА_2