Справа № 461/15669/13а
Суддя: Довга Ольга Іванівна
Дата ухвалення: 2016-02-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 лютого 2016 року Справа № 876/6533/14

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі колегії:

головуючого-судді Довга О.І.,

судді Ліщинський А.М.,

судді Запотічний І.І.

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу Львівської міської ради на постанову Галицького районного суду Львівської області від 05.06.2014 року у справі № 461/15669/13а за позовом ОСОБА_1 до Львівської міської ради , третя особа - управління природних ресурсів та регулювання земельних відносин Департаменту містобудування Львівської міської ради про визнання протиправними дій, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 (позивач) звернувся з адміністративним позовом до Львівської міської ради (відповідач), третя особа управління природних ресурсів та регулювання земельних відносин Департаменту містобудуванння про визнання протиправними дій.

В обґрунтування позовних вимог посилається на наступне. Позивач звернувся до відповідача з заявою і додатками про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 0,0310 га для будівництва та обслуговування жилого будинку за адресою: АДРЕСА_1 Управління природних ресурсів та регулювання земельних відносин Департаменту містобудування, відмовив позивачу, посилаючись на Рішення виконавчого комітету Львівської міської ради від 28.05.2010 № 613 «Про затвердження стандартів адміністративних послуг, які надаються управлінням природних ресурсів та регулювання земельних відносин департаменту містобудування». Просить визнати незаконним і скасувати Рішення виконавчого комітету Львівської міської ради № 613 від 28.05.2010р. «Про затвердження стандартів адміністративних послуг, які надаються управлінням природних ресурсів та регулювання земельних відносин департаменту містобудування» в частині додатку 3 «Стандарт погодження вибору місця розташування земельної ділянки фізичним особам для надання у власність або оренду» та визнати незаконною відмову Львівської міської ради щодо не розгляду заяви позивача про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 0,0310 га для будівництва та обслуговування жилого АДРЕСА_1

Постановою Галицького районного суду Львівської області від 05.06.2014 року у справі № 461/15669/13а адміністративний позов задоволено. Визнано незаконним та скасовано рішення виконавчого комітету Львівської міської ради № 613 від 28.05.2010 року «Про затвердження стандартів адміністративних послуг, які надаються управлінням природних ресурсів та регулювання земельних відносин департаменту містобудування» в частині додатку 3 «Стандарт погодження вибору місця розташування земельної ділянки фізичним особам для надання у власність або оренду». Визнано незаконною відмову Львівської міської ради щодо не розгляду заяви ОСОБА_1 про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею0,0310 га для будівництва та обслуговування жилого АДРЕСА_1.

Не погодившись із постановою суду першої інстанції Львівська міська рада подала апеляційну скаргу. З посиланням на невірне застосування судом першої інстанції норм матеріального права проси ь таку скасувати, та прийняти нову, якою у задоволені позову відмовити.

За відсутності клопотань від усіх осіб, які беруть участь у справі, про розгляд справи за їх участю, суд апеляційної інстанції розглядає справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, оскільки таку може бути вирішено на основі наявних у ній доказів (ч. 1 ст. 197 КАС України із змінами і доповненнями, внесеними згідно із Законом України від 07.07.2010 року N 2453-VI), що є достатнім для розгляду даної справи.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги та заперечень на неї, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає виходячи з наступного.

Задовольняючи позов суд першої інстанції виходив з його обґрунтованості.

Колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції виходячи з наступного.

Закон України «Про місцеве самоврядування в Україні» (далі-Закон) відповідно до Конституції України визначає систему та гарантії місцевого самоврядування в Україні, засади організації та діяльності, правового статусу і відповідальності органів та посадових осіб місцевого самоврядування.

Відповідно до ч.3 ст.24 Закону органи місцевого самоврядування та їх посадові особи діють лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією і законами України, та керуються у своїй діяльності Конституцією і законами України, актами Президента України, Кабінету Міністрів України, а в Автономній Республіці Крим - також нормативно-правовими актами Верховної Ради і Ради міністрів Автономної Республіки Крим, прийнятими у межах їхньої компетенції.

Відповідно до ст.12 Земельного кодексу України до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить розпорядження землями територіальних громад; надання земельних ділянок у користування із земель комунальної власності відповідно до цього Кодексу.

Відповідно до ч.2 ст.77 Закону спори про поновлення порушених прав юридичних і фізичних осіб, що виникають в результаті рішень, дій чи бездіяльності органів або посадових осіб місцевого самоврядування, вирішуються в судовому порядку.

Відповідно до ст.116 Земельного кодексу України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування та державних органів приватизації щодо земельних ділянок, на яких розташовані об'єкти, які підлягають приватизації, в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом.

Відповідно до п. 5.2.4 Стандарту управління природних ресурсів та регулювання земельних відносин департаменту містобудування здійснює підготовку проекту ухвали міської ради про погодження місця розташування земельної ділянки та надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки і забезпечує процес візування та згідно п. 5.2.9 - у разі відмови у наданні послуги управління природних ресурсів та регулювання земельних відносин департаменту містобудування надає одержувачу обгрунтовану відповідь.

Пунктом 7 вказаного Стандарту передбачено вичерпний перелік підстав для відмови в наданні адміністративної послуги, а саме відсутність у зверненні даних, необхідних для прийняття обґрунтованого рішення, відсутність документів, передбачених у пункті 4 Стандарту та неправильно оформлені документи (незаповнені або заповнені або заповнені частково). Як вбачається з п. 8.1 та 8.2. зазначеного Стандарту у разі позитивного вирішення питання одержувач отримує засвідчену копію ухвали міської ради про погодження місця розташування земельної ділянки та надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки. Рішення про відмову у наданні адміністративної послуги доводиться до відома одержувача у письмовій формі з посиланням на чинне законодавство, мотивацією відмови та роз'ясненням порядку оскарження прийнятого рішення.

Колегія суддів погоджується з думкою суду першої інстанції, що в порушення вимог зазначених норм, управління природних ресурсів та регулювання земельних відносин департаменту містобудування Львівської міської ради, безпідставно, в обумовлений строк надання адміністративної послуги та на час розгляду справи, не прийняло жодного рішення з приводу погодження позивачу місця розташування земельної ділянки та надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки чи відмову у такому погодженні та, на даний час, не надало жодних пояснень та застережень щодо причин неприйняття такого рішення.

У Рішенні Конституційного Суду України від 16 квітня 2009 року № 7-рп/2009, зазначено, що проаналізувавши функції і повноваження органів місцевого самоврядування, врегульовані Конституцією України та іншими законами України, Конституційний Суд України дійшов висновку, що органи місцевого самоврядування, вирішуючи питання місцевого значення‚ представляючи спільні інтереси територіальних громад сіл, селищ та міст, приймають нормативні та ненормативні акти. До нормативних належать акти, які встановлюють, змінюють чи припиняють норми права, мають локальний характер, розраховані на широке коло осіб та застосовуються неодноразово, а ненормативні акти передбачають конкретні приписи, звернені до окремого суб'єкта чи юридичної особи, застосовуються одноразово і після реалізації вичерпують свою дію. Акти органів місцевого самоврядування, крім юридичної форми реалізації завдань і функцій, визначають порядок прийняття і перевірки рішень органів місцевого самоврядування. В Законі встановлено, що ради правомочні розглядати і вирішувати питання, віднесені Конституцією України та законами України до їх відання, і що рішення відповідної ради може бути внесене на повторний розгляд цієї ж ради (стаття 25, частина четверта статті 59). У Законі передбачено, що рішення виконавчого комітету ради з питань, які належать до компетенції виконавчих органів ради, можуть бути скасовані відповідною радою, і що раді належить право скасовувати акти виконавчих органів ради, які не відповідають Конституції чи законам України, іншим актам законодавства, рішенням відповідної ради, прийнятим у межах її повноважень (частина дев'ята статті 59, пункт 15 частини першої статті 26).

Позивач, 28.10.2013 року звернувся до Ради із заявою про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для будівництва та обслуговування жилого АДРЕСА_1, в якій зазначено площа земельної ділянки 0,0310 га, призначення ( для будівництва та обслуговування жилого АДРЕСА_1

Згідно з додатками до заяви було додано, графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, лист Залізничної районної адміністрації від 06.09.13р. №32вих-4502, реєстраційне посвідчення, видане Львівським міжміським бюро технічної інвентаризації 13.02.1995р. №7809.

Листом управління природних ресурсів та регулювання земельних відносин від 26.11.13р. №2403-3вих-2035, позивачу було повернуто його звернення з підстав невідповідності стандарту затвердженого рішенням виконавчого комітету Львівської міської ради № 613 від 28.05.2010р. «Про затвердження стандартів адміністративних послуг, які надаються управлінням природних ресурсів та регулювання земельних відносин департаменту містобудування» .

У відповідності до ст.118 ЗК України громадянин, зацікавлений у приватизації земельної ділянки, яка перебуває у його користуванні, подає заяву до відповідної районної, Київської чи Севастопольської міської державної адміністрації або сільської, селищної, міської ради за місцезнаходженням земельної ділянки. Рішення органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування щодо приватизації земельних ділянок приймається у місячний строк на підставі технічних матеріалів та документів, що підтверджують розмір земельної ділянки. Відповідний орган місцевого самоврядування або орган виконавчої влади в місячний термін розглядає клопотання і надає дозвіл підприємствам, установам та організаціям на розробку проекту приватизації земель.

Ця стаття ЗК України надає можливість усім громадянам, у користуванні яких є відповідні земельні ділянки, здійснити їх приватизацію. До цього часу приватизація земельних ділянок зазначеними громадянами здійснювалася місцевими радами із земель державної власності, оскільки розмежування земель державної і комунальної власності ще не була здійснена. З прийняттям закону про розмежування земель державної і комунальної власності, приватизація земельних ділянок із земель комунальної власності проводиться за рішенням сільської, селищної, міської ради, а із земель державної власності - за рішенням районної, Київської чи Севастопольської міської державної адміністрації. Рішення органів виконавчої влади, органів місцевого самоврядування щодо приватизації земельних ділянок цією групою громадян приймається у місячний строк на підставі технічних документів та матеріалів, що підтверджують розмір земельної ділянки.

Ч.1 та 2 статті 118 ЗК України регламентують спрощену процедуру приватизації - у випадку приватизації земельної ділянки, що знаходиться в користуванні громадянина України. Зазначена процедура має наступні стадії: подача заяви з доданими до неї технічними матеріалами та документами, що підтверджують розмір земельної ділянки, до відповідної ради або адміністрації (ч. 1, 2 ст. 118 ЗКУ). Виходячи з загальних положень про звернення громадян (ст. 5 Закону України «Про звернення громадян»), а також положень статті заява має містити прізвище, ім'я, по батькові, місце проживання громадянина, суть порушеного питання, підпис заявника із зазначенням дати; розгляд заяви відповідним органом (протягом місяця) та прийняття рішення про приватизацію земельної ділянки (ч. 2 ст. 118 ЗКУ); замовлення, виготовлення, заповнення бланку, реєстрація та видача державного акта ст. 125 ЗКУ, ст. 56 Закону України «Про землеустрій». У зв'язку із тим, що земельна ділянка, якою особа користується, визначена в натурі, за даною процедурою немає потреби у замовленні, розробці, погодженні, експертизі, затвердженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, що значно спрощує приватизацію (пор. з ч. ч. 7 - 10 ст. 118 ЗКУ).

Враховуючи положення ч. 2 ст. 118 ЗКУ, за яким рішення приймається «на підставі технічних матеріалів та документів, що підтверджують розмір земельної ділянки», органи приватизації повинні виходити із презумпції правомірності фактичного користування, проте у разі виявлення відсутності у заявника права користування відповідною земельною ділянкою спрощена процедура застосована бути не може, оскільки у ч. ч. 1 та 2 ст. 118 ЗКУ мається на увазі саме правомірне (на підставі права) користування земельною ділянкою.

Для з'ясування того, чи набула свого часу певна особа право користування земельною ділянкою, а отже, чи може вона приватизувати її за спрощеною процедурою, необхідним буває звернення до актів законодавства, що на даний момент втратили чинність - ЗКУ УРСР 1970 р. та ЗКУ 1990 р. Таким чином, факт користування може підтверджуватись правовстановлюючим документом (державний акт на право користування земельною ділянкою - ст. 23 ЗКУ в ред. 1992 року, витяг із земельно-шнурової книги, реєстрової книги, погосподарської книги - ст. 20 ЗКУ 1970 року) або документом, що підтверджує фактичне користування земельною ділянкою (матеріали інвентаризації земель, дані бюро технічної інвентаризації тощо).

Громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідної районної, Київської чи Севастопольської міської державної адміністрації або сільської, селищної, міської ради за місцезнаходженням земельної ділянки. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та висновки конкурсної комісії (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства).

Як вбачається з матеріалів справи позивач звернувся із відповідною заявою (клопотанням) до Львівської міської ради в якій зазначив, що ділянка площею 0,0310 га та цільове призначення для будівництва та обслуговування жилого будинку з додатками, зокрема графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, а також документ, що підтверджує фактичне користування земельною ділянкою реєстраційне посвідчення Львівського міжміського бюро технічної інвентаризації від 13.02.1995р. №7809.

Рада міністрів Автономної Республіки Крим, районна, Київська чи Севастопольська міська державна адміністрація або сільська, селищна, міська рада розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об'єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних утворень, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Отже, нормами Земельного кодексу України чітко визначено форма прийняття рішення за результатами розгляду клопотання, зокрема рада надає дозвіл на розроблення проекту землеустрою або відмову у такому, та не передбачено така форма як повернення звернення заявнику.

Крім того, пунктом 7 ст.118 ЗКУ передбачено вичерпний перелік підстав відмови у наданні такого дозволу, зокрема це може бути лише невідповідність місця розташування об'єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку, та не передбачено зобов'язань заявника щодо приведення у відповідність документів до стандарту встановленого Рішенням виконавчого комітету органу місцевого самоврядування.

Ст.22 Конституції України встановлено, що не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки розробляється за замовленням громадян особами, які мають відповідні дозволи (ліцензії) на виконання цих видів робіт, у строки, що обумовлюються угодою сторін. Розроблений проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки подається Комісії з розгляду питань, пов'язаних з погодженням документації із землеустрою. Комісія протягом трьох тижнів з дня одержання проекту надає відповідному органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування свій висновок щодо погодження проекту або відмови у його погодженні.

У разі відмови у погодженні проект повертається заявнику у зазначений у цій частині строк.

Підставою відмови у погодженні проекту може бути лише невідповідність його положень вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів. Відмова органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування у передачі земельної ділянки у власність або залишення клопотання без розгляду можуть бути оскаржені до суду. У разі відмови органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування у передачі земельної ділянки у власність або залишення заяви без розгляду питання вирішується в судовому порядку.

Таким чином, суд приходить до висновку що чинне законодавство передбачає на етапі розгляду клопотання фізичної особи про виділення земельної ділянки, як вирішення питання по суті.

Земельним кодексом України де встановлено перелік повноважень міських рад не передбачено встановлення стандартів погодження вибору місця розташування земельної ділянки фізичними особами для надання у власність або оренду, а відтак суд приходить до переконання, що Рішення виконавчого комітету Львівської міської ради № 613 від 28.05.2010р. «Про затвердження стандартів адміністративних послуг, які надаються управлінням природних ресурсів та регулювання земельних відносин департаменту містобудування» в частині додатку 3 «Стандарт погодження вибору місця розташування земельної ділянки фізичним особам для надання у власність або оренду» прийняте (вчинене) не на підставі, не у межах повноважень та не у спосіб, що передбачений Конституцією та законами України.

Крім того, Постанова Кабінету Міністрів України від 17.07.2009 року № 737 «Про заходи щодо упорядкування державних, у тому числі адміністративних послуг», яка безпосередньо регулює правовідносини у сфері надання адміністративних послуг, на виконання якої і було прийняте відповідне рішення ЛМР від 28.05.2010 року, втратила свою чинність, а відповідачем не доведено, що до вищезгаданого рішення внесені відповідні зміни.

Отже, рішення виконавчого комітету Львівської міської ради № 613 від 28.05.2010р. «Про затвердження стандартів адміністративних послуг, які надаються управлінням природних ресурсів та регулювання земельних відносин департаменту містобудування» в частині додатку 3 «Стандарт погодження вибору місця розташування земельної ділянки фізичним особам для надання у власність або оренду» не є нормативно - обґрунтованим, прийняте не в межах повноважень та не у спосіб визначений чинним законодавством, а відтак є необґрунтованим, безпідставним та підлягає до скасування.

Враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції зазначає, що судом першої інстанції, при вирішенні даного публічно-правового спору, правильно встановлено обставини справи та ухвалено законне рішення з дотриманням норм матеріального та процесуального права, постанова суду першої інстанції ґрунтується на повно, об'єктивно і всебічно з'ясованих обставинах, доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, тому підстав для скасування постанови суду першої інстанції немає.

Керуючись ст. 160, 195, 197, п.1 ч.1 ст. 198, ст. 200, п. 1 ч.1 ст. 205, ст.ст. 206, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу Львівської міської ради залишити без задоволення, а постанову Галицького районного суду Львівської області від 05.06.2014 року у справі № 461/15669/13а без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі, та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів після набрання законної сили судовим рішенням суду апеляційної інстанції шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя Довга О.І.

Судді Ліщинський А.М.

Запотічний І.І.