Справа № 804/15774/15
Суддя: Ляшко Олег Борисович
Дата ухвалення: 2016-01-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючий суддя Ляшко О.Б.,
розглянувши у письмовому провадженні у місті Дніпропетровську адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Західно-Донбаської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, -
ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до Західно-Донбаської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 11.06.2015 року № 14-17/1.
Представник позивача заявив клопотання про розгляд справи в письмовому провадженні.
Відповідач уповноваженого представника у судове засідання не направив, про причини неприбуття суд не повідомив, з клопотанням про відкладення розгляду справи не звертався.
Відповідно до ч. 6 ст. 128 Кодексу адміністративного судочинства України якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.
Дослідивши матеріали справи, з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.
Згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу САЕ 456321, виданого Дніпропетровсьим відділом РЕР УДАІ ГУМВС України в Дніпропетровській області, ОСОБА_2 є власником легкового автомобіля TOYOTA LAND CRUISER, державний номер НОМЕР_1, 2011 року випуску, об'єм двигуна 3956 куб.см.
Не погодившись з зазначеним податковим повідомленням-рішенням Західно-Донбаської ОДПІ ГУ ДФС у Дніпропетровській області від 11.06.2015 року № 14-17/1, позивач - ОСОБА_2 звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовною заявою про визнання його протиправним та скасування.
Як встановлено з матеріалів справи, 08 листопада 2012 року в період часу з 16:20 год. по 16:30 год. невідома особа, знаходячись біля відділення "ПриватБанк", розташованого за адресою вул. К. Маркса, 35 м. Павлограда Дніпропетровської області, шляхом підбору електронного ключа, з місця стоянки, таємно викрала автомобіль марки «Тойота Ленд Крузер Прадо» чорного кольору, державний номер НОМЕР_1, який належить ОСОБА_2, чим спричинила останньому значної матеріальної шкоди.
У зв'язку з чим, 08.11.2012 року ОСОБА_2 звернувся до Павлоградського МВ ГУ МВС України в Дніпропетровській області із заявою про викрадення даного транспортного засобу, за результатами розгляду якої 09 листопада 2012 року слідчим СВ Павлоградського МВ ГУ МВС України в Дніпропетровській області капітаном міліції Овсієнко А.І. порушено кримінальну справу за фактом незаконного заволодіння транспортного засобу за ознаками злочину, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України, про що свідчить наявна у матеріалах справи копія постанови про порушення кримінальної справи та прийняття до свого провадження.
Відповідно до вимог пп.267.1.1 п.267.1, пп.267.2.1 п.267.2 ст.267 Податкового кодексу України платниками транспортного податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які мають зареєстровані в Україні згідно з чинним законодавством власні легкові автомобілі, які використовувалися до 5 років і мають об'єм циліндрів двигуна понад 3000куб.см.
Таким чином, з вищевикладеного встановлено, що податкові органи обчислюють податкове зобов'язання платникам транспортного податку на підставі отриманих відомостей про зареєстровані транспортні засоби, згідно критеріїв, визначених Податковим кодексом України, за такими платниками податку (фізичними та юридичними особами).
Як встановлено судом, за позивачем - ОСОБА_2 зареєстровано автомобіль марки TOYOTA LAND CRUISER, державний номер НОМЕР_1, об'ємом двигуна понад 3000 куб.см.
Водночас, як з'ясовано судом, та зазначено вище, вищезазначений автомобіль позивача 08 листопада 2012 року було викрадено невідомою особою. Зазначена обставина, як і та, що викрадений автомобіль позивачем не знятий з реєстрації, сторонами у справі не заперечується.
Таким чином, автомобіль марки TOYOTA LAND CRUISER, державний номер НОМЕР_1, об'ємом двигуна понад 3000 куб.см., котрий належить ОСОБА_2, не перебуває у користуванні позивача з 08 листопада 2012 року.
Відповідно до п.п.267.1.1 п.267.1 ст.267 Податкового кодексу України платниками транспортного податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які мають зареєстровані в Україні згідно з чинним законодавством власні легкові автомобілі, що відповідно до підпункту 267.2.1 пункту 267.2 цієї статті є об'єктами оподаткування.
Так, за своїм призначенням Податковий кодекс України визначає правила оподаткування, при цьому його положення побудовані таким чином, що презюмують наявність всіх необхідних елементів для встановлення та, відповідно, виконання платниками податку свого обов'язку. Законодавець не зобов'язаний спеціально для контролюючих органів визначати випадки, за яких визначення податкового зобов'язання та відповідно вимога його сплати, є незаконним.
Транспортний податок є різновидом податку на майно, який встановлюється для власників такого майна (транспортних засобів) або осіб, що використовують його на відповідній правовій підставі.
Норми Податкового кодексу України про оподаткування конкретним податком не можуть суперечити нормам загальної частини вказаного Кодексу, у зв'язку з чим для правильного вирішення спірного питання необхідно досліджувати загальні положення Податкового кодексу України, а також вимоги інших нормативно-правових актів.
Зокрема, відповідно до ст.15 Податкового кодексу України платниками податків визнаються фізичні особи (резиденти і нерезиденти України), юридичні особи (резиденти і нерезиденти України) та їх відокремлені підрозділи, які мають, одержують (передають) об'єкти оподаткування або провадять діяльність (операції), що є об'єктом оподаткування згідно з цим Кодексом або податковими законами, і на яких покладено обов'язок зі сплати податків та зборів згідно з цим Кодексом.
Згідно зі ст.22 Податкового кодексу України об'єктом оподаткування може бути майно, товари, дохід (прибуток) або його частина, обороти з реалізації товарів (робіт, послуг), операції з постачання товарів (робіт, послуг) та інші об'єкти, визначені податковим законодавством, з наявністю яких податкове законодавство пов'язує виникнення у платника податкового обов'язку.
Тобто, ознаками платника податку є дотримання всіх або принаймні однієї правомочності, що становлять зміст права власності: володіння та/або користування та/або розпорядження (довірча власність).
Відповідно до вимог ст.ст.316-321 Цивільного кодексу України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Зміст права власності складають права володіння, користування та розпоряджання своїм майном на розсуд власника, якщо такі дії не суперечать закону. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Власність зобов'язує. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні інакше як у випадках і в порядку, встановлених законом. Вказані норми фактично розкривають та деталізують зміст ст.41 Конституції України.
Таким чином, із системного аналізу вищезазначених вимог основного акту цивільного законодавства встановлено, що обов'язок власника сплачувати податок на майно (власність зобов'язує) кореспондується з можливістю такого власника володіти, користуватися та розпоряджатися таким майном.
Згідно зі ст.267 Податкового кодексу України платником транспортного податку є особа, за якою зареєстровано транспортний засіб (ПК України), тобто - власник майна, який має можливість ним володіти, користуватися та розпоряджатися (ЦК України). Об'єкт оподаткування - автомобіль, який використовується до 5-ти років, та який має об'єм двигуна понад 3000см3 (ПК України), тобто - майно, володіння, користування та розпорядження яким здійснює власник відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ЦК України).
Отже, визначальним, як для вимог Податкового кодексу України, так і для Цивільного кодексу України є встановлення обставин, які б, зокрема, встановлювали обов'язок власника нести тягар утримання майна, у даному випадку, сплачувати податок за дане майно. Водночас, у разі протиправного вибуття майна з володіння власника у останнього припиняється обов'язок і щодо утримання даного майна аж до моменту його повернення власнику.
Між тим, посилання на норми Цивільного кодексу України є правомірним, та не суперечить вимогам ч.2 ст.1 Цивільного кодексу України про незастосування до податкових відносин цивільного законодавства, оскільки в даному випадку йдеться про визначення критеріїв суб'єкта та об'єкта оподаткування, які, в свою чергу, встановлені Податковим кодексом України на підставі актів цивільного законодавства.
Крім того, правильність позиції щодо відсутності обов'язку сплати транспортного податку в особи, за якою зареєстрований транспортний засіб, котрий викрадено також підтверджується системним аналізом положень Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, затвердженого (зі змінами та доповненнями), абзацом 2 пункту 7 якого передбачена обов'язкова державна реєстрація транспортних засобів, без якої експлуатація таких транспортних засобів заборонена. Так, власники транспортних засобів та особи, що експлуатують такі засоби на законних підставах, або їх представники зобов'язані зареєструвати (перереєструвати) транспортні засоби протягом десяти діб після придбання (одержання) цих транспортних засобів.
Таким чином, державній реєстрації підлягає майнове право особи - власника транспортного засобу, реєстрація котрого, згідно вищенаведених вимог Порядку, є обов'язковою. Проте, сам по собі факт державної реєстрації не може бути підставою для покладання на власника зареєстрованого за ним майна обов'язку сплати податків, якщо вказане майно вибуло з володіння власника внаслідок викрадення, оскільки таке твердження суперечило б цілям, які переслідувала держава, встановлюючи обов'язковість державної реєстрації транспортних засобів.
Зокрема, мета з якою здійснюється державна реєстрація транспортних засобів визначена у п.3 Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 07 вересня 1998року №1388, а саме: здійснення контролю за відповідністю конструкції та технічного стану транспортних засобів установленим вимогам стандартів, правил і нормативів; дотримання законодавства, що визначає порядок сплати податків і зборів (обов'язкових платежів); використання транспортних засобів в умовах воєнного і надзвичайного стану; ведення їх обліку та запобіганню вчиненню щодо них протиправних дій.
Отже, державна реєстрація транспортного засобу хоча і використовується для вимог податкового законодавства, оскільки відповідно до даних, внесених до реєстру, визначаються платники транспортного податку, разом з тим не може бути визначальною для покладення обов'язку сплати податку особами, які внаслідок вчинених стосовно них злочинних дій позбавлені правомочностей (володіння, користування, розпорядження) власника майна, яке є об'єктом оподаткування.
Більше того, інші положення Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, не лише не зобов'язують власників зняти з обліку викрадені у них транспортні засоби, але й фактично унеможливлюють такі дії.
Так, відповідно до п.40 вищезазначеного Порядку (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) зняття з обліку транспортних засобів проводиться після їх огляду в підрозділах Державтоінспекції на підставі заяви власника тощо. Такий огляд оформляється відповідним актом, засвідчується підписом посадової особи, що скріплюється печаткою підрозділів Державтоінспекції.
Згідно положень п.45 Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, зняття з обліку транспортних засобів без їх огляду уповноваженою особою Державтоінспекції можливе лише внаслідок вибракування (знищення) цих транспортних засобів. В такому випадку до підрозділів Державтоінспекції здаються номерні знаки та реєстраційні документи на такий транспортний засіб.
Таким чином, є очевидним, що позивач внаслідок викрадення у нього транспортного засобу позбавлений можливості виконати вимоги Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів, та надати до підрозділу Державтоінспекції автомобіль, та номерні знаки на нього.
За таких обставин, зважаючи на системний аналіз вищевикладених вимог законодавства України, встановлено, що платником податку на майно має бути власник даного майна, який має можливість в повному обсязі реалізувати своє право власності. При цьому, використання законодавцем в нормі Податкового кодексу України терміну «зареєстроване право власності» не змінює даної обставини, а лише є наслідком того, що дані про об'єкти оподаткування, які відповідають критеріям, встановленим Податковим кодексом України, беруться податковими органами з відомостей, сформованих за допомогою реєстру зареєстрованих транспортних засобів, ведення якого, на момент виникнення спірних правовідносин, здійснювали органи МВС.
Крім того, як було зазначено вище, 08 листопада 2012 року в період часу з 16:20 год. по 16:30 год. невідома особа, знаходячись біля відділення "ПриватБанк", розташованого за адресою вул. К. Маркса, 35 м. Павлограда Дніпропетровської області, шляхом підбору електронного ключа, з місця стоянки, таємно викрала автомобіль марки «Тойота Ленд Крузер Прадо» чорного кольору, державний номер НОМЕР_1, який належить ОСОБА_2, чим спричинила останньому значної матеріальної шкоди, у зв'язку з чим, 08.11.2012 року ОСОБА_2 звернувся до Павлоградського МВ ГУ МВС України в Дніпропетровській області із заявою про викрадення даного транспортного засобу, за результатами розгляду якої 09 листопада 2012 року слідчим СВ Павлоградського МВ ГУ МВС України в Дніпропетровській області капітаном міліції Овсієнко А.І. порушено кримінальну справу за фактом незаконного заволодіння транспортного засобу за ознаками злочину, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України, про що свідчить наявна у матеріалах справи копія постанови про порушення кримінальної справи та прийняття до свого провадження.
Згідно п.63.3 ст.63 Податкового кодексу України об'єктами оподаткування і об'єктами, пов'язаними з оподаткуванням, є майно та дії, у зв'язку з якими у платника податків виникають обов'язки щодо сплати податків та зборів. Такі об'єкти за кожним видом податку та збору визначаються згідно з відповідним розділом цього Кодексу.
Таким чином, судом з'ясовано, що у зв'язку з викраденням транспортного засобу, позивач був позбавлений об'єкта оподаткування, внаслідок чого розрахунок транспортного податку повинен бути здійснений по дату фактичного володіння транспортним засобом. Даний висновок повністю кореспондується з положеннями п.п.267.6.5 п.267.6 ст.267 Податкового кодексу України, відповідно до якого у разі переходу права власності на об'єкт оподаткування від одного власника до іншого протягом звітного року податок обчислюється попереднім власником за період з 1 січня цього року до початку того місяця, в якому він втратив право власності на зазначений об'єкт оподаткування, а новим власником - починаючи з місяця, в якому він набув право власності на цей об'єкт.
Отже, з урахуванням вищевикладеного, судом встановлено, що контролюючим органом неправомірно застосовано до ОСОБА_2 норми Податкового кодексу України для нарахування транспортного податку, а тому оскаржене податкове повідомлення-рішення Західно-Донбаської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Дніпропетровській області від 11 червня 2015 року № 14-17/1 винесено протиправно, у зв'язку з чим підлягає скасуванню.
Частиною 2 ст. 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до ч. 1 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення, а за приписами ч. 2 цієї статті передбачено, що в адміністративних правах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.
Згідно ст.86 Кодексу адміністративного судочинства України оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.
Відповідно до ч. 3 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України; з використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення, своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Враховуючи вище наведені факти та докази, наявні в матеріалах справи, суд вважає вимоги позивача такими, що підлягають задоволенню.
Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд виходить із того, що відповідно до ч.1 ст. 94 Кодексу адміністративного судочинства України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.
Керуючись ст.ст. 2, 8-12, 69, 71, 128, 158-163 Кодексу адміністративного судочинства України, -
Адміністративний позов ОСОБА_2 - задовольнити.
Стягнути на користь ОСОБА_2 (номер НОМЕР_3) за рахунок бюджетних асигнувань Західно-Донбаської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Дніпропетровській області сплачений судовий збір у розмірі 487,20 грн. за подання адміністративного позову.
Апеляційна скарга на постанову суду подається до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд протягом десяти днів з дня отримання копії повного тексту постанови. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.
Постанова суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова суду, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Суддя О.Б. Ляшко