Справа № 817/4186/13-а
Суддя: Шарапа В.М.
Дата ухвалення: 2016-02-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа №817/4186/13-а

12 лютого 2016 року 10 год. 35хв. м. Рівне

Рівненський окружний адміністративний суд у складі судді Шарапи В.М. за участю секретаря судового засідання Климчук В.В. та сторін і інших осіб, які беруть участь у справі:

позивача: представник Янок Т.М.,

відповідача: представник Вовчук Р.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом

Сарненської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Рівненській області
доТовариства з обмеженою відповідальністю "Сарним'ясопром"
про стягнення заборгованості,
ВСТАНОВИВ:

Сарненська об'єднана державна податкова інспекція Головного управління Міндоходів у Рівненській області звернулась до суду з адміністративним позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Сарним'ясопром" про стягнення податкового боргу у розмірі 499666,04 грн. з рахунків платника податків у банках, обслуговуючих такого платника податків та за рахунок готівки, що належить такому платнику податків.

Постановою Рівненського окружного адміністративного суду від 17.07.2014 року, яку залишено без змін ухвалою Житомирського апеляційного адміністративного суду від 16.09.2014 року, позов задоволено повністю.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 02.12.2015 року постанову Рівненського окружного адміністративного суду від 17.07.2014 року та ухвалу Житомирського апеляційного адміністративного суду від 16.09.2014 року скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвалою суду від 25.01.2016 року замінено неналежного позивача по справі на Сарненську об'єднану державну податкову інспекцію Головного управління ДФС у Рівненській області.

Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримала. Пояснила суду на їх обґрунтування, що за відповідачем обліковується податковий борг 499666,04 грн., а саме з податку на додану вартість у сумі 297681,04 грн., зі сплати фінансових санкцій за порушення норм з регулювання обігу готівки у національній валюті у розмірі 201985,00 грн., яка виникла на підставі уточнюючого розрахунку за вересень 2013 року та податкових повідомлень-рішень від 13.12.2006 року №/0, №/0. Позивач вважає, що існування вказаної суми податкового боргу обґрунтовується достатніми доказами. Просить позов задовольнити повністю.

Представник відповідача у судовому засіданні проти позовних вимог заперечив. Пояснив суду на обґрунтування своїх заперечень, що заборгованість у сумі 499666,04 грн. станом на час звернення позивача до суду не набула статусу податкового боргу, оскільки податкові повідомлення-рішення від 13.12.2006 року №/0, №/0 оскаржувались у судовому порядку. Крім того, представник відповідача вказує на порушення позивачем строків стягнення такої заборгованості, визначених законодавством, а також посилається на ту обставину, що заборгованість зі сплати фінансових санкцій за порушення норм з регулювання обігу готівки у національній валюті не є податковою та має інший порядок узгодження. Просить у задоволенні позову відмовити повністю.

Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, повно та всебічно з'ясувавши всі обставини справи в їх сукупності на підставі чинного законодавства, перевіривши їх дослідженими у судовому засіданні доказами, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення частково.

Судом встановлено, що Товариство з обмеженою відповідальністю "Сарним'ясопром" зареєстроване в якості юридичної особи та перебуває на обліку як платник податків (а.с. 6-9).

За даними обліку позивача за відповідачем рахується податкова заборгованість у загальній сумі 499666,04 грн., в тому числі:

-з податку на додану вартість у розмірі 297681,04 грн., яка виникла на підставі уточнюючого розрахунку податкових зобов'язань з податку на додану вартість у зв'язку з виправленням самостійно виявлених помилок за вересень 2013 року, яким виправлено помилки у податковій декларації за серпень 2012 року та податкового повідомлення-рішення від 13.12.2006 року №/0 (а.с. 10-13, 236);

-зі сплати фінансових санкцій за порушення норм з регулювання обігу готівки у національній валюті у розмірі 201985,00 грн., яка виникла на підставі податкового повідомлення-рішення від 13.12.2006 року №/0 (а.с. 237).

Зокрема, вказані обставини підтверджуються дослідженими судом доказами, а саме: витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців №17305517 від 03.10.2013 року; довідкою про взяття на облік платника податків від 14.11.2013 року №073; уточнюючим розрахунком податкових зобов'язань з податку на додану вартість у зв'язку з виправленням самостійно виявлених помилок за вересень 2013 року від 01.08.2013 року №J0217005; податковими повідомленнями-рішеннями від 13.12.2006 року №/0, №/0 з доказами їх надіслання (вручення) платнику податків; актом перевірки від 29.11.2006 року №49/23/32256351; витягом з картки особового рахунку платника податків (а.с. 5-21, 236-250).

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.

Відповідно до пп. 16.1.4 п. 16.1 ст. 16 Податкового кодексу України, платник податків зобов'язаний сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.

Згідно з п. 54.1 ст. 54 Податкового кодексу України, крім випадків, передбачених податковим законодавством, платник податків самостійно обчислює суму податкового та/або грошового зобов'язання та/або пені, яку зазначає у податковій (митній) декларації або уточнюючому розрахунку, що подається контролюючому органу у строки, встановлені цим Кодексом. Така сума грошового зобов'язання та/або пені вважається узгодженою.

Пунктом 57.1 статті 57 Податкового кодексу України передбачено, що платник податків зобов'язаний самостійно сплатити суму податкового зобов'язання, зазначену у поданій ним податковій декларації, протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого цим Кодексом для подання податкової декларації, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

В свою чергу, відповідно до пп. "б" пп. 4.2.2. п. 4.2 ст. 4 Закону України "Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами" від 21.12.2000 року №2181-III (чинного на час спірних правовідносин, надалі - Закон України №2181-III), контролюючий орган зобов'язаний самостійно визначити суму податкового зобов'язання платника податків у разі якщо дані документальних перевірок результатів діяльності платника податків свідчать про заниження або завищення суми його податкових зобов'язань, заявлених у податкових деклараціях.

Згідно з пп. 4.2.1 п. 4.2 ст. 4 Закону України №2181-III, що у разі якщо за нормами цього пункту сума податкового зобов'язання розраховується контролюючим органом, платник податків не несе відповідальності за своєчасність, достовірність та повноту нарахування такої суми, проте несе відповідальність за своєчасне і повне погашення нарахованого податкового зобов'язання та має право на оскарження цієї суми у порядку, встановленому цим Законом.

Абзацом 3 підпункту 5.3.1 пункту 5.3 статті 5 Закону України №2181-III передбачено, що у разі визначення податкового зобов'язання контролюючим органом за підставами, зазначеними у підпунктах "а" - "в" підпункту 4.2.2 пункту 4.2 статті 4, платник податків зобов'язаний погасити нараховану суму податкового зобов'язання протягом десяти календарних днів від дня отримання податкового повідомлення, крім випадків коли протягом такого строку такий платник податків розпочинає процедуру апеляційного узгодження.

Підпунктом 5.3.2 пункту 5.3 статті 5 Закону України №2181-III встановлено, що у випадках апеляційного узгодження суми податкового зобов'язання платник податків зобов'язаний самостійно погасити її узгоджену суму, а також пеню та штрафні санкції за їх наявності протягом десяти календарних днів, наступних за днем такого узгодження.

Абзацом 6 підпункту 5.2.4 пункту 5.2 статті 5 Закону України №2181-III визначено, що при зверненні платника податків до суду з позовом щодо визнання недійсним рішення контролюючого органу податкове зобов'язання вважається неузгодженим до розгляду судом справи по суті та прийняття відповідного рішення.

Товариство з обмеженою відповідальністю "Сарним'ясопром" оскаржувало податкові повідомлення-рішення від 13.12.2006 року №/0, №/0 до Господарського суду Рівненської області та Рівненського окружного адміністративного суду.

Ухвалою Господарського суду Рівненської області від 06.02.2013 року в справі №10/30, залишеною без змін ухвалою Житомирського апеляційного адміністративного суду від 22.01.2014 року, позовну заяву було залишено без розгляду на підставі пункту 4 частини 1 статті 155 КАС України у зв'язку із повторним неприбуттям позивача у судове засідання (а.с. 14-16, 35-38, 47-51, 56-58, 64-66, 74-75).

Ухвалою Рівненського окружного адміністративного суду від 03.04.2014 року в справі №817/384/14, залишеною без змін ухвалою Житомирського апеляційного адміністративного суду від 10.06.2014 року, позовну заяву залишено без розгляду на підставі пункту 9 частини 1 статті 155 КАС України у зв'язку із пропуском строків звернення до суду (а.с. 87-88, 94-99).

Отже, в матеріалах справи відсутні рішення судів за наслідками розгляду по суті справи про оскарження зазначених податкових повідомлень-рішень, тому визначені в них податкові зобов'язання вважаються узгодженими.

За змістом пунктів 59.1, 59.5 статті 59 Податкового кодексу України, у разі коли платник податків не сплачує узгодженої суми грошового зобов'язання в установлені законодавством строки, контролюючий орган надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення. Якщо після направлення (вручення) податкової вимоги сума податкового боргу змінилася, але податковий борг не був погашений в повному обсязі, податкова вимога додатково не надсилається (не вручається).

Позивачем надіслано (вручено) відповідачу податкову вимогу форми "Ю" від 22.08.2013 року №12-22 на суму податкового боргу у розмірі 297423,04 грн. (а.с. 17, 52-54).

Оскільки податковий борг відповідача виник після 01.01.2011 року, тобто після набрання чинності Податковим кодексом України, норми останнього повинні застосовуватись при визначенні строків звернення позивача до суду з метою його стягнення.

Відповідно до п. 102.4 ст. 102 Податкового кодексу України, у разі, якщо грошове зобов'язання нараховане контролюючим органом до закінчення строку давності, визначеного у пункті 102.1 цієї статті, податковий борг, що виник у зв'язку з відмовою у самостійному погашенні такого грошового зобов'язання, може бути стягнутий протягом наступних 1095 календарних днів з дня виникнення податкового боргу.

Тому, суд відхиляє твердження відповідача щодо пропуску позивачем строків стягнення податкового боргу з податку на додану вартість у сумі 297681,04 грн., який виник на підставі уточнюючого розрахунку податкових зобов'язань з податку на додану вартість у зв'язку з виправленням самостійно виявлених помилок від 01.08.2013 року №J0217005 та податкового повідомлення-рішення від 13.12.2006 року №/0.

Позовні вимоги в цій частині є обґрунтованими та підлягають до задоволення.

Стосовно строків стягнення з відповідача заборгованості зі сплати фінансових санкцій за порушення норм з регулювання обігу готівки у національній валюті у сумі 201985,00 грн., яка виникла на підставі податкового повідомлення-рішення від 13.12.2006 року №/0, то суд зазначає наступне, як вбачається з акту перевірки від 29.11.2006 року №49/23/32256351 в основу прийняття даного податкового повідомлення-рішення покладено висновки про порушення п. 2.15 Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні, що затверджене Постановою Правління Національного банку України від 19.02.2001 року №72, зареєстроване в Міністерстві юстиції України 15.03.2001 року за №237/5428 та п. 2.11 Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні, що затверджене Постановою Правління Національного банку України від 15.12.2004 року №637, зареєстроване в Міністерстві юстиції України 13.01.2005 року за №40/10320, яке полягало у відсутності підтвердження закупівлі ВРХ у населення за готівку.

Фінансові санкції у сумі 201985,00 грн. застосовані до відповідача на підставі пункту 1 Указу Президента України "Про застосування штрафних санкцій за порушення норм з регулювання обігу готівки" від 12.06.1995 року №436/95, в якому передбачено, що у разі порушення юридичними особами всіх форм власності, фізичними особами - громадянами України, іноземними громадянами та особами без громадянства, які є суб'єктами підприємницької діяльності, а також постійними представництвами нерезидентів, через які повністю або частково здійснюється підприємницька діяльність, норм з регулювання обігу готівки у національній валюті, що встановлюються Національним банком України, до них застосовуються фінансові санкції у вигляді штрафу за перевищення встановлених строків використання виданої під звіт готівки, а також за видачу готівкових коштів під звіт без повного звітування щодо раніше виданих коштів - у розмірі 25 відсотків виданих під звіт сум.

За своєю суттю передбачені нормами даного Указу фінансові санкції є адміністративно-господарськими, відтак їх застосування регулюється Господарським кодексом України.

Частиною 1 статті 250 Господарського кодексу України визначено, що адміністративно-господарські санкції можуть бути застосовані до суб'єкта господарювання протягом шести місяців з дня виявлення порушення, але не пізніш як через один рік з дня порушення цим суб'єктом встановлених законодавчими актами правил здійснення господарської діяльності, крім випадків, передбачених законом.

Зі змісту наведеної норми випливає, що законодавець встановив граничні строки застосування уповноваженими органами державної влади або органами місцевого самоврядування адміністративно-господарських санкцій до суб'єктів господарювання за порушення зазначеними суб'єктами встановлених законодавчими актами правил здійснення господарської діяльності. Фактично у наведеній статті містяться два строкові обмеження. Одне з них полягає у тому, що адміністративно-господарські санкції не можуть застосовуватися після спливу одного року з дня вчинення порушення суб'єктом господарювання встановлених законодавчими актами правил здійснення господарської діяльності, зокрема, порушення норм з регулювання обігу готівки. Другий обмежувальний строк, встановлений у цій статті, полягає у тому, що адміністративно-господарські санкції не можуть бути застосовані пізніше шести місяців з дня виявлення порушення встановлених правил здійснення господарської діяльності уповноваженим органом державної влади або органом місцевого самоврядування. Таким чином, другий обмежувальний строк у застосуванні адміністративно-господарських санкцій за порушення норм з регулювання обігу готівки полягає у тому, що їх не може бути застосовано пізніше шести місяців із дня виявлення правопорушення.

Аналіз приписів наведеної статті дає підстави для висновку про те, що при виявленні факту вчинення суб'єктом господарювання порушення норм з регулювання обігу готівки контролюючий орган, приймаючи рішення про застосування фінансових санкцій, має діяти в межах граничних строків, встановлених ч. 1 ст. 250 Господарського кодексу України. Закінчення будь-якого зі встановлених зазначеною статтею строків застосування адміністративно-господарських санкцій виключає їх застосування.

Висновки аналогічного характеру наведені у постанові Верховного Суду України від 04.11.2014 року по справі №21-466а14, які в силу вимог статті 244-1 КАС України є обов'язковими для врахування судом при розгляді і вирішення даної справи.

Судом досліджено, що порушення відповідачем норм з регулювання обігу готівки у національній валюті мало місце протягом березня 2004 року - листопада 2005 року (а.с. 249).

Враховуючи, що строк застосування адміністративно-господарських санкцій слід обраховувати починаючи з вказаних дат, то річний строк для застосування таких санкцій за порушення норм з регулювання обігу готівки закінчився у листопаді 2006 року.

Отже, має місце порушення позивачем строку застосування фінансових санкцій у сумі 201985,00 грн. на підставі податкового повідомлення-рішення від 13.12.2006 року №/0, тому у задоволенні позовних вимог про їх стягнення суд відмовляє.

Як закріплено у підпункті 20.1.34 пункту 20.1 статті 20 Податкового кодексу України, контролюючі органи мають право звертатися до суду щодо стягнення коштів платника податків, який має податковий борг, з рахунків у банках, що обслуговують такого платника податків, на суму податкового боргу або його частини.

Пунктами 95.3, 95.4 статті 95 Податкового кодексу України встановлено, що стягнення коштів з рахунків платника податків у банках, обслуговуючих такого платника податків, та з рахунків платників податків у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, відкритих в органі, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, здійснюється за рішенням суду, яке направляється до виконання контролюючим органам, у розмірі суми податкового боргу або його частини. Контролюючий орган на підставі рішення суду здійснює стягнення коштів у рахунок погашення податкового боргу за рахунок готівки, що належить такому платнику податків.

За наведених обставин, позовні вимоги підлягають до задоволення частково.

Судові витрати на користь сторін не присуджуються.

Керуючись статтями 160-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Сарним'ясопром" до Державного бюджету України податковий боргу з податку на додану вартість у сумі 297714 (двісті дев'яносто сім тисяч сімсот чотирнадцять) грн. 00 коп. з рахунків платника податків у банках, обслуговуючих такого платника податків, та за рахунок готівки, що належить такому платнику податків.

В задоволенні решти вимог відмовити.

Постанова суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга подається до Житомирського апеляційного адміністративного суду через Рівненський окружний адміністративний суд. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Житомирського апеляційного адміністративного суду.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 КАС України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 КАС України, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Суддя Шарапа В.М.