Справа № 802/61/16-а
Суддя: Мультян Марина Бондівна
Дата ухвалення: 2016-02-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

22 лютого 2016 р. Справа № 802/61/16-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді: Мультян М.Б.,

за участі секретаря судового засідання: Щербацької О.С.

позивача: ОСОБА_1

представника відповідача: Шубенка Д.Ю.

третьої особи: ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовом: ОСОБА_1

до: реєстраційної служби Вінницького міського управління юстиції Вінницької області, третя особа яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_3

про: скасування державної реєстрації

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького окружного адміністративного суду з адміністративним позовом звернувся ОСОБА_1 до реєстраційної служби Вінницького міського управління юстиції Вінницької області, третя особа яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_3 про скасування державної реєстрації.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначив, що 29 грудня 2015 року він звернувся із заявою до державного реєстратора прав на нерухоме майно реєстраційної служби Вінницького міського управління юстиції Вінницької області з проханням здійснити державну реєстрацію прав на 13/25 часток житлового будинку та нежитлових споруд з прибудовами, господарськими будівлями, що розташовані за адресою АДРЕСА_1. Рішенням № 27800214 від 13 січня 2016 року відмовлено у державній реєстрації права власності. Тому позивач звернувся до суду та просить визнати протиправним та скасувати рішення про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень.

15 лютого 2016 року ОСОБА_1 було уточнено позовні вимоги, а саме позивач просив скасувати державну реєстрацію права власності на 13/50 часток житлового будинку та нежитлових прибудов з господарськими будівлями, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 зареєстрованого на ОСОБА_3.

З урахуванням статей 51 та 137 Кодексу адміністративного судочинства України, судом прийнято заяву.

В судовому засіданні позивач заявлений адміністративний позов підтримав у повному обсязі та просив його задовольнити посилаючись на обставини викладені у позовній заяві.

Представник відповідача у судовому засіданні проти задоволення адміністративного позову заперечував та просив відмовити у його задоволенні.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_3 у судовому засіданні також проти задоволення адміністративного позову заперечував та просив відмовити у його задоволенні.

Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши подані сторонами документи, з'ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову з наступних підстав.

29 грудня 2015 року ОСОБА_1 звернувся із заявою до державного реєстратора прав на нерухоме майно реєстраційної служби Вінницького міського управління юстиції Вінницької області з проханням здійснити державну реєстрацію прав на 13/25 часток житлового будинку та нежитлових споруд з прибудовами, господарськими будівлями, що розташовані за адресою АДРЕСА_1.

Рішенням № 27800214 від 13 січня 2016 року відмовлено у державній реєстрації права власності, оскільки встановлено наявні суперечності між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями, а саме зареєстровано право власності на житловий будинок, що знаходиться по АДРЕСА_1.

Даючи правову оцінку заявленим позовним вимогам суд виходить з наступного.

Спірні правовідносини, пов'язані з державною реєстрацією прав на нерухоме майно та їх обтяжень врегульовані, зокрема, Законом України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" (далі - Закон), Порядком державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України № 868 від 17 жовтня 2013 року (далі - Порядок).

Відповідно до Закону, державна реєстрація речових прав на нерухоме майно це - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Державний реєстр речових прав на нерухоме майно - єдина державна інформаційна система, що містить відомості про права на нерухоме майно, їх обтяження, а також про об'єкти та суб'єктів цих прав.

Пунктом 1 ч.1 ст.4 Закону передбачено, що обов'язковій державній реєстрації підлягають речові права та обтяження на нерухоме майно, розміщене на території України, що належить фізичним та юридичним особам, державі в особі органів, уповноважених управляти державним майном, іноземцям та особам без громадянства, іноземним юридичним особам, міжнародним організаціям, іноземним державам, а також територіальним громадам в особі органів місцевого самоврядування, зокрема право власності на нерухоме майно.

Відповідно до ст. 8 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" орган державної реєстрації прав зокрема проводить державну реєстрацію прав та їх обтяжень або відмовляє у їх реєстрації.

Повноваження державного реєстратора встановлені ч.2 ст.9 Закону, до яких, зокрема, належать прийняття рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень та про відмову в державній реєстрації.

Відповідно до п.п. 7-9 вказаного Порядку підставою для реєстрації прав є заява заявника, особа якого посвідчується документом.

Як вказано в п. 10 Порядку, заявник разом із заявою про державну реєстрацію подає органові державної реєстрації прав, нотаріусові необхідні для такої реєстрації документи, визначені цим Порядком, їх копії, документ, що підтверджує внесення плати за надання витягу з Державного реєстру прав, та документ про сплату державного мита

Відповідно до п. 12 Порядку, під час розгляду заяви про державну реєстрацію і документів, що додаються до неї, державний реєстратор встановлює відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно, їх обтяженнями, зокрема щодо:

1) обов'язкового дотримання письмової форми правочину та його нотаріального посвідчення (у встановлених законом випадках);

2) повноважень заявника;

3) відомостей про нерухоме майно, речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, наявних у Державному реєстрі прав та поданих документах;

4) наявності обтяжень прав на нерухоме майно, зареєстрованих відповідно до закону;

5) наявності факту виконання умов правочину, з якими закон та/або договір (угода) пов'язує можливість проведення державної реєстрації виникнення, переходу, припинення прав на нерухоме майно або обтяження таких прав.

Відповідно до п. 26 Порядку, для проведення державної реєстрації права власності та інших речових прав на нерухоме майно необхідними документами є документи, що підтверджують виникнення, перехід або припинення права власності та інших речових прав на нерухоме майно та інші документи, визначені цим Порядком.

Відповідно до ч. 2 ст. 9 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", державний реєстратор:

1) встановлює відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями, зокрема: відповідність повноважень особи, яка подає документи на державну реєстрацію прав та їх обтяжень; відповідність відомостей про нерухоме майно, наявних у Державному реєстрі прав та поданих документах; наявність факту виконання умов правочину, з якими закон та/або договір (угода) пов'язує можливість проведення державної реєстрації виникнення, переходу, припинення прав на нерухоме майно або обтяження таких прав;

2) приймає рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, про відмову в державній реєстрації, про її зупинення, внесення змін до Державного реєстру прав.

Судом встановлено, що ухвалою Ленінського районного суду м. Вінниці від 22 лютого 2007 року затверджено мирову угоду по цивільній справі між позивачами ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_1, а саме ОСОБА_1 згоден віддати і оформити як приватну власність ОСОБА_4 та ОСОБА_5 13/25 частини житлового будинку (квартира № 1) будинковолодіння АДРЕСА_2, а також земельну ділянку площею 0,0589 га, що являється їхньою земельною ділянкою з ОСОБА_5 сумісною власністю (а.с. 105).

Рішенням Ленінського районного суду м. Вінниці від 02 листопада 2007 року цивільну справу за позовом ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_7 задоволено та визнано за ОСОБА_7 право власності на 1/2 частку в 13/25 частці будинковолодіння, яке знаходиться за адресою АДРЕСА_1; визнано право власності за ОСОБА_7 право власності на 1/2 частки присадибної земельної ділянки площею 0, 0244 га, яка знаходиться за адресою АДРЕСА_1.

Ухвалою Оратівського районного суду Вінницької області від 18 грудня 2013 року визнано мирову угоду у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_7 про стягнення боргу шляхом визнання права власності на частку нерухомого майна, зустрічним позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_3 про визнання незаконним та скасування свідоцтва про право власності згідно з умовами якої: ОСОБА_3 приймає від ОСОБА_7 виконання зобов'язань згідно договору позики від 12 жовтня 2010 року, вважає зобов'язання ОСОБА_7 за даним договором позики виконаними, а наявний борг погашеним у повному обсязі; ОСОБА_7 визнає за ОСОБА_3 на 13/50 часток житлового будинку з господарськими будівлями розташованого у АДРЕСА_1, які він придбав з прилюдних торгів щодо реалізації нерухомого майна, яке належало ОСОБА_1, на підставі акту про проведення прилюдних торгів з реалізації арештованого нерухомого майна, затвердженого 13.07.2012 року Вишенським відділом ДВС Вінницького міського управління юстиції; ОСОБА_7 визнає за ОСОБА_3 право власності на 13/50 часток житлового будинку з господарськими будівлями розташованого у АДРЕСА_1, як на майно на яке звернуто стягнення у забезпечення виконання зобов'язання за договором позики укладеного між сторонами 12 жовтня 2012 року; ОСОБА_7 визнає за ОСОБА_3 право власності на право власності загалом на 13/25 часток житлового будинку з господарськими будівлями розташованого у АДРЕСА_1.

25 лютого 2014 року державним реєстратором прав на нерухоме майно Урус Анастасією Ігорівною реєстраційної служби Вінницького міського управління юстиції Вінницької області проведено державну реєстрацію права власності на розмір частки 13/25 на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що розташований за адресою АДРЕСА_1 за ОСОБА_3 (а.с. 51).

Як випливає із матеріалів справи, 05 липня 2012 року в рахунок погашення боргових зобов'язань реалізовано на прилюдних торгах частину будинку по АДРЕСА_1, яка належала ОСОБА_1 на праві власності. Переможцем прилюдних торгів визначено ОСОБА_3.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 12 березня 2014 року позов ОСОБА_1 задоволено частково та визнано недійсними прилюдні торги, що відбулись 05.07.2012 року щодо реалізації нерухомого майна, належного ОСОБА_1, а саме 1/4 частини житлового будинку з прибудовами та господарськими будівлями, який розташований за адресою АДРЕСА_2; частини фундаменту 13/25 часток житлового будинку та нежитлових споруд з прибудовами, господарськими будівлями, що розташовані за адресою АДРЕСА_2 частини земельної ділянки загальною площею 0, 0244 га, переможцем яких є ОСОБА_3; скасовано акт про проведення прилюдних торгів з продажу ОСОБА_3 частини житлового будинку з прибудовами та господарськими будівлями, який розташований за адресою АДРЕСА_2 частини фундаменту 13/25 часток житлового будинку та нежитлових споруд з прибудовами, господарськими будівлями, що розташовані за адресою АДРЕСА_2 частини земельної ділянки загальною площею 0, 0244 га, затверджений 13.07.2012 року начальником Вишенського відділу державної виконавчої служби Вінницького міського управління юстиції; скасовано свідоцтво про придбання майна з прилюдних торгів, видане приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Собканюком П.Л. на ім'я ОСОБА_3 26.07.2012 року, зареєстроване в реєстрі за № 167; в задоволенні позовних вимог в частині визнання акта про проведення прилюдних торгів з продажу ОСОБА_3 частини житлового будинку з прибудовами та господарськими будівлями, який розташований за адресою АДРЕСА_2 частини фундаменту 13/25 часток житлового будинку та нежитлових споруд з прибудовами, господарськими будівлями, що розташовані за адресою АДРЕСА_2 частини земельної ділянки загальною площею 0, 0244 га, затвердженого 13.07.2012 року начальником Вишенського відділу державної виконавчої служби Вінницького міського управління юстиції, та в частині визнання незаконним свідоцтва про придбання майна з прилюдних торгів, виданого приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Собканюком П.Л. на ім'я ОСОБА_3 26.07.2012 року, зареєстрованого в реєстрі за № 167- відмовлено.

У судовому засіданні досліджено копії реєстраційної справи з яких випливає, що відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень за ОСОБА_3 зареєстровано 13/25 частки житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами по АДРЕСА_1 (а.с. 52) на підставі ухвали Оратівського районного суду Вінницької області від 18 грудня 2013 року про затвердження мирової угоди.

Із реєстраційної справи випливає, що за ОСОБА_3 зареєстровано 13/25 замість 13/50 часток будинку, яку ОСОБА_3 отримав відповідно до мирової угоди, а право на 13/50 частини цього будинку, яку ОСОБА_3 придбав на прилюдних торгах до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень не внесено.

Оскільки при визначенні права володіння на частину будинку по АДРЕСА_1 за ОСОБА_3 у мировій угоді затвердженої ухвалою Оратівського районного суду реєстратором зазначено, що ОСОБА_3 належить 13/25 часток будинку то без визначення частки ОСОБА_3 під час заключення мирової угоди неможливо встановити, яка частка належить ОСОБА_1

Окрім того, судом встановлено, що ОСОБА_1 до заяви про реєстрацію долучив свідоцтво НОМЕР_1 від 09 квітня 1992 року в якому ОСОБА_1 належить 100% будинковолодіння, з приміткою приватного нотаріуса, що 26 червня 2000 року за № 1192 посвідчено договір купівлі-продажу на 12/25 частин цього будинку на ім'я ОСОБА_12 тобто позивачу станом на 2000 рік належить 12/25.

Рішенням Ленінського суду від 02 листопада 2007 року цивільну справу за позовом ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_7 задоволено та визнано за ОСОБА_7 право власності на 1/2 частку в 13/25 частці будинковолодіння, яке знаходиться за адресою АДРЕСА_1; визнано право власності за ОСОБА_7 право власності на 1/2 частки присадибної земельної ділянки площею 0, 0244 га, яка знаходиться за адресою АДРЕСА_1. Після переходу 1/2 частки в 13/25 до ОСОБА_7 ОСОБА_1, свідоцтва про право власності на 12/50 позивач не надав.

Враховуючи те, що під час внесення відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень за ОСОБА_3 замість 13/50 зареєстровано 13/25 на виконання мирової угоди від 18 грудня 2013 року виникла невідповідність заявлених прав документам, що їх посвідчують.

З урахуванням зазначеного, суд дійшов висновку, що провести реєстрацію права власності на 13/25 часток житлового будинку та нежитлових споруд з прибудовами, господарськими будівлями, що розташовані за адресою АДРЕСА_1 неможливо так, як право власності на нерухоме майно вже зареєстроване за ОСОБА_3 і тому приймаючи рішення щодо відмови у державній реєстрації права власності державний реєстратор діяв в межах наданих йому повноважень.

Таким чином, в ході судового розгляду не знайшли свого підтвердження обставини, якими позивач обґрунтовує позовні вимоги.

В силу статті 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

При цьому, суд у відповідності до статті 86 цього Кодексу оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

З огляду на встановлені у справі фактичні обставини та досліджені докази, суд вважає, що відповідач діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені законодавством, з дотриманням вимог ч. 3 статті 2 КАС України, в зв'язку з чим позовні вимоги задоволенню не підлягають.

З урахуванням вимог ст. 94 КАС України сплачений при зверненні до суду судовий збір позивачу не присуджується.

Керуючись ст.ст. 70, 71, 79, 86, 94, 128, 158, 162, 163, 167, 255, 257 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Постанова суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 254 КАС України.

Відповідно до ст. 186 КАС України, апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 цього Кодексу, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Суддя Мультян Марина Бондівна