Справа № 815/6482/14
Суддя: Сірош М.В.
Дата ухвалення: 2016-02-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 лютого 2016 року м. Київ К/800/16016/15

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі:

головуючого судді: Сіроша М.В.,

суддів: Голубєвої Г.К.,

Юрченко В.П.,

розглянувши у порядку попереднього розгляду касаційну скаргу

Державної податкової інспекції у Біляївському районі Головного управління Міндоходів в Одеській області на постанову Одеського окружного адміністративного суду від 19.12.2014 та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 18.03.2015 у справі № 815/6482/14 за позовом ОСОБА_2 до Державної податкової інспекції у Біляївському районі Головного управління Міндоходів в Одеській області,

про скасування податкового повідомлення - рішення, рішення про застосування штрафних санкцій та податкової вимоги, -

В С Т А Н О В И Л А :

ОСОБА_2 звернувся до Одеського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом про скасування податкових повідомлень - рішень № від 30.10.2014, № від 30.10.2014, якими збільшено позивачу суми податкового зобов'язання з податку з доходів фізичних осіб у загальному розмірі 2741, 78 грн., застосовано штрафні санкції за несвоєчасно нарахований єдиний внесок у загальному розмірі 507, 43 грн. та вимогу Державної податкової інспекції у Біляївському районі Головного управління Міндоходів в Одеській області №Ф- від 30.10.2014 про сплату боргу (недоїмки) у загальному розмірі 5074, 29 грн.

Постановою Одеського окружного адміністративного суду від 19.12.2014, яку залишено без змін ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 18.03.2015, позовні вимоги задоволено, скасовано податкові повідомлення - рішення № від 30.10.2014, № від 30.10.2014 та вимогу №Ф- від 30.10.2014.

Відповідач звернувся із касаційною скаргою про скасування постанови Одеського окружного адміністративного суду від 19.12.2014 та ухвали Одеського апеляційного адміністративного суду від 18.03.2015, посилаючись на порушення судами норм матеріального права.

В скарзі просить скасувати постанову суду першої інстанції та ухвалу суду апеляційної інстанції, прийняти нове рішення, в задоволенні адміністративного позову відмовити у повному обсязі.

Перевіривши правильність застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, обговоривши доводи касаційної скарги, колегія суддів вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Судами встановлено, що відповідачем здійснено документальну планову виїзну перевірку діяльності позивача з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.07.2011 до 31.12.2013, правильності нарахування обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування за період з 01.01.2011 до 31.12.2013, валютного та іншого законодавства за період 01.01.2011 до 31.12.2013 та складено акт перевірки № 1870/15-09-17-01/ від 16.10.2014.

За результатами перевірки відповідачем прийнято податкові повідомлення-рішення № від 30.10.2014, яким збільшено позивачу податкове зобов'язання з податку з доходів фізичних осіб у розмірі 2741, 78 грн.: (2193, 43 грн. основний платіж, 548, 35 грн. штрафні (фінансові) санкції); № від 30.10.2014, яким до позивача застосовано штрафні санкції за донарахування територіальним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску у загальному розмірі 507, 43 грн., а також прийнято вимогу №Ф- про сплату боргу (недоїмки) у загальному розмірі 5074, 29 грн.

Проведеною перевіркою встановлено заниження позивачем суми податку з доходів фізичних осіб від підприємницької діяльності за перше півріччя 2011 року, 2012 рік, 2013 рік; порушено вимоги п. 177.2 ст. 177 Податкового кодексу України, донараховано 2193, 43 грн. податку з доходів фізичних осіб за результатами річного декларування; занижено суму єдиного внеску, нарахованого з чистого оподатковуваного доходу на суму 5074, 29 грн., що призвело до порушення вимог п. 2 ст. 4, п. 4 ч. 2 ст. 6 Закону України „Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування", п. 3.2 Порядку формування та подання страхувальниками звіту щодо сум нарахованого єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, затвердженого Постановою правління Пенсійного фонду України №22-2 від 08.10.2010.

Як встановлено судами, будівля загальною площею 65, 50 кв.м., була зареєстрована як робоче місце приватного нотаріуса Біляївського районного нотаріального округу Головного управління юстиції в Одеській області та використовується ним, що підтверджується Договорами оренди будинку від 01.06.2011, від 01.08.2011, від 01.01.2012, від 01.01.2013.

Комунальні послуги за спожиті електроенергію та природний газ позивачем повністю сплачувались.

Робоче місце приватного нотаріуса ОСОБА_2 згідно з Реєстраційним посвідченням про реєстрацію приватної нотаріальної діяльності № НОМЕР_1 від 05.11.2007 зареєстроване в АДРЕСА_1.

Відповідно до пункту 138.1. статті 138 ПК України витрати, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування, складаються із витрат операційної діяльності, які визначаються згідно з пунктами 138.4, 138.6 - 138.9, підпунктами 138.10.2 - 138.10.4 пункту 138.10, пунктом 138.11 цієї статті:

- інших витрат, визначених згідно з пунктом 138.5, підпунктами 138.10.5, 138.10.6 пункту 138.10, пунктами 138.11, 138.12 цієї статті, пунктом 140.1 статті 140 і статтею 141 цього Кодексу;

- крім витрат, визначених у пунктах 138.3 цієї статті та у статті 139 цього Кодексу.

Витрати операційної діяльності включають собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг та інші витрати беруться для визначення об'єкта оподаткування з урахуванням пунктів 138.2, 138.11 статті 138, пунктів 140.2 - 140.5 статті 140, статей 142 і 143 та інших статей цього Кодексу, які прямо визначають особливості формування витрат платника податку (підпункт 138.1.1. пункту 138.1. статті 138 ПК України).

Згідно абзацу 1 пункту 138.2. статті 138 названого Кодексу витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом ІІ цього Кодексу.

У той же час, підпунктом 139.1.9. пункту 139.1. статті 139 ПК України закріплено, що не включаються до складу витрат витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

Наведені правові норми дозволяють платнику податку формувати витрати у зв'язку з реальним придбанням товарів (робіт, послуг) з метою їх використання в своїй господарській діяльності що, в першу чергу, має підтверджуватись належним чином оформленими первинними документами. Документи, які не мають статус первинних, самі по собі не можуть підтверджувати реальність здійснення господарської операції та, відповідно, валові витрати. При цьому неодмінною характерною рисою господарської діяльності в рамках податкових відносин є її направлення на отримання доходу в грошовій, матеріальній або нематеріальній формах.

Отже, виходячи з положень Податкового кодексу України, до складу валових витрат включаються будь-які витрати, які пов'язані з господарською діяльністю платника податку та підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими документами.

Судами встановлено, що віднесення 14623, 30 грн. до складу валових витрат повністю підтверджено позивачем наявними у матеріалах справи відповідними первинними документами, а тому платник податку мав підстави для віднесення до складу валових витрат вище зазначеної суми.

Колегія суддів касаційної інстанції погоджується з висновком суду першої та апеляційної інстанцій про те, що документально підтверджено валові витрати позивача у загальному розмірі 14623, 30 грн. та правомірно віднесені ним до складу валових витрат.

Згідно з ч. 1 ст. 224 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили порушень норм матеріального і процесуального права під час ухвалення судових рішень чи вчинення процесуальних дій.

Колегія суддів дійшла висновку, що судові рішення прийнято з дотриманням норм матеріального та процесуального права, правова оцінка обставинам у справі дана правильно, підстав для їх скасування з мотивів, викладених в касаційній скарзі, немає.

Керуючись ст., ст. 220-1, 223, 224, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України,

У Х В А Л И Л А :

Касаційну скаргу Державної податкової інспекції у Біляївському районі Головного управління Міндоходів в Одеській області відхилити.

Постанову Одеського окружного адміністративного суду від 19.12.2014 та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 18.03.2015 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі і оскарженню не підлягає, але може бути переглянута Верховним Судом України з підстав, визначених ст. 237 Кодексу адміністративного судочинства України.

Судді: Сірош М.В.

Голубєва Г.К.

Юрченко В.П.