Справа № 816/4646/15
Суддя: Р.І. Молодецький
Дата ухвалення: 2016-02-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 лютого 2016 року м. Полтава Справа № 816/4646/15

Полтавський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Молодецького Р.І.,

за участю:

секретаря судового засідання - Мекенченко М.А.,

представника позивача - ОСОБА_1,

представника відповідача - Прокопчука О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом фізичної особи - підприємця ОСОБА_3 до Державної податкової інспекції у м. Полтаві Головного управління ДФС у Полтавській області про визнання неправомірними та скасування податкових повідомлень - рішень, вимоги про сплату боргу (недоїмки), рішення про застосування штрафних санкцій, -

В С Т А Н О В И В:

24 листопада 2015 року фізична особа - підприємець ОСОБА_3 звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Державної податкової інспекції у м. Полтаві Головного управління ДФС у Полтавській області про визнання неправомірними та скасування податкових повідомлень-рішень від 24 вересня 2015 року №, від 18 червня 2015 року №, вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 29 травня 2015 року №Ф- та рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним фіскальним органом або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску від 18 червня 2015 року №.

В обґрунтування позовних вимог позивач наполягає на тому, що контролюючий орган протиправно ставить йому у вину заниження податку на додану вартість, заниження суми податку на доходи фізичних осіб у зв'язку із завищенням витрат, пов'язаних з господарською діяльністю, та як наслідок зобов'язань зі сплати єдиного внеску, а відтак визначення суми недоїмки, податкових зобов'язань та застосування штрафу за несвоєчасне нарахування єдиного внеску вважає безпідставним.

У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити в повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві.

Представник відповідача позов не визнав, просив суд відмовити у його задоволенні. Свої заперечення мотивував тим, що позивачем допущено порушення правил формування податкового кредиту, а також витрат, пов'язаних з господарською діяльністю, що призвело до заниження податку на додатну вартість та податку з доходів фізичних осіб та негативно вплинуло на визначення розміру єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування.

Суд, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, встановив наступні факти та відповідні до них правовідносини.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1), зареєстрований як фізична особа-підприємець 11.03.2010, номер запису про реєстрацію НОМЕР_2, перебуває на податковому обліку в ДПІ у м. Полтаві та є платником податку на додану вартість.

У період з 29.04.2015 по 22.05.2015 (строк проведення перевірки продовжувався на 5 робочих днів з 18.05.2015 по 22.05.2015) працівниками ДПІ у м. Полтаві проведено документальну планову виїзну перевірку ФО-П ОСОБА_3 щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків і зборів за період з 01.01.2012 по 31.15.2014, дотримання законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками, правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, виконання вимог валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2012 по 31.12.2014.

За результатами перевірки складено акт від 29.05.2015 №2024/16-01-17-01-10/НОМЕР_1 (том 1 а.с. 58-94), яким, зокрема, зафіксовано порушення позивачем вимог:

- п.198.3, п.198.6 ст.198 Податкового кодексу України, у результаті чого занижено податок на додану вартість у періоді, що перевірявся, на загальну суму 28165,00 грн, у тому числі за періоди: за січень 2012 року у сумі 983,00 грн, за лютий 2012 року у сумі 934,00 грн, за травень 2012 року у сумі 2133,00 грн, за липень 2012 року у сумі 1250,00 грн, за серпень 2012 року у сумі 1200,00 грн, за лютий 2013 року у сумі 5732,00 грн, за листопад 2013 року у сумі 4550,00 грн, за січень 2014 року у сумі 8183,00 грн, за березень 2014 року у сумі 1067,00 грн та за серпень 2014 року у сумі 2133,00 грн;

- пп.139.1.9 п.139.1 ст.139, п.177.2, п.177.4 ст.177, п.44.1 ст.44 Податкового кодексу України, в результаті чого занижено податок з доходів фізичних осіб на загальну суму 34379,53 грн, у тому числі за 2012 рік у сумі 13197,67, за 2013 рік у сумі 13120,12 грн та за 2014 рік у сумі 8061,74 грн;

- п.2 ч.1 ст.7 та ч.11 ст.8 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування", у результаті чого занижено єдиний соціальний внесок за 2012-2014 роки в сумі 79531,29 грн, у тому числі за 2012 рік у сумі 30530,62 грн, за 2013 рік у сумі 30351,21 грн та за 2014 рік у сумі 18649,46 грн.

На підставі акта перевірки від 29.05.2015 №2024/16-01-17-01-10/НОМЕР_1 ДПІ у м. Полтаві прийнято:

- вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 29.05.2015 №Ф- (том 1 а.с. 25), якою позивача зобов'язано сплатити суму недоїмки зі сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування у розмірі 79531,29 грн;

- рішення від 18.06.2015 № (том 1 а.с. 26-27) про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним фіскальним органом або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску в розмірі 8547,18 грн;

- податкове повідомлення-рішення від 18.06.2015 № (том 1 а.с. 23-24), яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання за платежем "податок з доходів фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування" на загальну суму 42974,41 грн, в тому числі: за основним платежем 34379,53 грн, за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) 8594,88 грн;

- податкове повідомлення-рішення від 18.06.2015 № (том 1 а.с. 104-105), яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання за платежем "податок на додану вартість із вироблених в Україні товарів (робіт, послуг)" на загальну суму 42247,50 грн, в тому числі: за основним платежем 28165,00 грн, за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) 14082,50 грн.

В результаті оскарження вказаних вище податкових повідомлень-рішень в адміністративному порядку до ГУ ДФС у Полтавській області, рішенням контролюючого органу від 27.08.2015 №465/Ш/16-31-10-04-11 скаргу ФО-П ОСОБА_3 задоволено частково: - скасовано податкове повідомлення-рішення ДПІ у м. Полтаві від 18.06.2015 № в частині нарахованого оскаржуваного платежу в сумі 1917,00 грн, в частині нарахованої штрафної санкції в сумі 958,50 грн, в іншій частині вказане податкове повідомлення-рішення залишено без змін; - залишено без змін податкове повідомлення-рішення ДПІ у м. Полтаві від 18.06.2015 № (том 1 а.с. 15-22).

З огляду на це, 24.09.2015 на підставі акта перевірки від 29.05.2015 №2024/16-01-17-01-10/НОМЕР_1 та рішення ГУ ДФС у Полтавській області від 27.08.2015 №465/Ш/16-31-10-04-11 ДПІ у м. Полтаві прийнято податкове повідомлення-рішення № (том 1 а.с. 13), яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання за платежем "податок на додану вартість із вироблених в Україні товарів (робіт, послуг)" на загальну суму 39372,00 грн, в тому числі: за основним платежем 26248,00 грн, за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) 13124,00 грн.

Позивач, не погоджуючись з вимогою про сплату боргу (недоїмки) від 29.05.2015 №Ф-, рішенням від 18.06.2015 № про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним фіскальним органом або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску, податковими повідомленнями-рішеннями від 18.06.2015 № та від 24.09.2015 №, звернувся до суду з позовом про їх скасування.

Відповідно до частини 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Надаючи оцінку податковому повідомленню-рішенню від 18.06.2015 №, яким ФО-П ОСОБА_3 збільшено суму грошового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб, що сплачуються фізичними особами за результатами річного декларування, у розмірі 42974,41 грн, в тому числі за основним платежем - 34379,53 грн, та штрафними (фінансовими) санкціями - 8594,88 грн, суд виходить з наступного.

Зміст акта перевірки від 29.05.2015 №2024/16-01-17-01-10/НОМЕР_1 свідчить, що підставою для збільшення позивачу суми грошового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб послугував висновок контролюючого органу про завищення позивачем витрат, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування, за 2012-2014 роки на загальну суму 229196,86 грн у зв'язку з включенням до їх складу витрат, використання яких у господарській діяльності платника податків не підтверджується первинними документами (калькуляціями, розрахунками, відомостями, квитанціями, тощо), а саме, витрат по оренді у ПП "Дружба", ФО-П ОСОБА_4 та ФО-П ОСОБА_5 нежитлових торгівельних приміщень.

Згідно з пп.14.1.27 п.14.1 ст.14 Податкового кодексу України (в редакції на момент виникнення спірних правовідносин) витрати - сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних для провадження господарської діяльності платника податку, в результаті яких відбувається зменшення економічних вигод у вигляді вибуття активів або збільшення зобов'язань, внаслідок чого відбувається зменшення власного капіталу (крім змін капіталу за рахунок його вилучення або розподілу власником).

Порядок оподаткування доходів, отриманих фізичною особою-підприємцем від провадження господарської діяльності, крім осіб, що обрали спрощену систему оподаткування, визначено статтею 177 Податкового кодексу України.

Відповідно до п.177.1. ст.177 Податкового кодексу України доходи фізичних осіб - підприємців, отримані протягом календарного року від провадження господарської діяльності, оподатковуються за ставками, визначеними в пункті 167.1 статті 167 цього Кодексу.

Пунктом 177.2. ст.177 Податкового кодексу України визначено, що об'єктом оподаткування є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та негрошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов'язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи - підприємця.

В силу приписів п.177.4. ст.177 Податкового кодексу України до переліку витрат, безпосередньо пов'язаних з отриманням доходів, належать документально підтверджені витрати, що включаються до витрат операційної діяльності згідно з розділом III цього Кодексу.

Аналіз наведених норм свідчить, що розмір чистого оподатковуваного доходу фізичної особи-підприємця залежить від суми витрат, які мають бути документально підтверджені, пов'язані з провадженням господарської діяльності платника податків, а також відноситися до категорії витрат операційної діяльності згідно із розділом ІІІ Податкового кодексу України.

Відповідно до п.138.1 ст.138 Податкового кодексу України витрати, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування, складаються із: витрат операційної діяльності, які визначаються згідно з пунктами 138.4, 138.6 - 138.9, підпунктами 138.10.2 - 138.10.4 пункту 138.10, пунктом 138.11 цієї статті: інших витрат, визначених згідно з пунктом 138.5, підпунктами 138.10.5, 138.10.6 пункту 138.10, пунктами 138.11, 138.12 цієї статті, пунктом 140.1 статті 140 і статтею 141 цього Кодексу; крім витрат, визначених у пунктах 138.3 цієї статті та у статті 139 цього Кодексу.

Згідно із пунктом 138.2. статті 138 Податкового кодексу України витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

Статтею 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" визначено, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи - це письмові свідоцтва, що фіксують та підтверджують господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації на їх проведення. Такі первинні документи повинні мати обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

В силу вимог підпункту 138.1.1. пункту 138.1. статті 138 Податкового кодексу України витрати операційної діяльності включають, зокрема, собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг.

Згідно пункту 138.8. статті 138 Податкового кодексу України собівартість виготовлених та реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг складається з витрат, прямо пов'язаних з виробництвом таких товарів, виконанням робіт, наданням послуг, зокрема: загальновиробничих витрат, які відносяться на собівартість виготовлених та реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг відповідно до положень (стандартів) бухгалтерського обліку.

Підпунктом 138.8.5. пункту 138.8. статті 138 Податкового кодексу України визначено, що до складу загальновиробничих витрат включаються, в тому числі: витрати на утримання, експлуатацію та ремонт, страхування, оперативну оренду основних засобів, інших необоротних активів загальновиробничого призначення; витрати на опалення, освітлення, водопостачання, водовідведення та інші послуги з утримання виробничих приміщень.

За приписами підпункту 138.10.2 пункту 138.10. статті 138 Податкового кодексу України адміністративні витрати, спрямовані на обслуговування та управління підприємством, які належать до витрат операційної діяльності, включають витрати на утримання основних засобів, інших необоротних матеріальних активів загальногосподарського використання (оперативна оренда (у тому числі оренда легкових автомобілів), придбання пально-мастильних матеріалів, стоянка, паркування легкових автомобілів, страхування майна, амортизація, ремонт, опалення, освітлення, водопостачання, водовідведення, охорона).

Відповідно до підпункту 138.10.3 пункту 138.10 ст. 138 Податкового кодексу України передбачено, що витрати на збут, які включають витрати, пов'язані з реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг включають витрати на утримання основних засобів, інших необоротних матеріальних активів, пов'язаних зі збутом товарів, виконанням робіт, наданням послуг (оперативна оренда, страхування, амортизація, ремонт, опалення, освітлення, охорона).

З огляду на викладене, документально підтверджені витрати на оплату послуг оренди основних засобів, які використовуються у господарській діяльності, є витратами операційної діяльності, які можуть бути включені фізичною особою-підприємцем до складу витрат згідно із вимогами пункту 177.4. статті 177 Податкового кодексу України.

З метою документального підтвердження правомірності включення у 2012-2014 роках до витрат, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування, витрат по оренді нежитлових приміщень, орендованих у ПП "Дружба", ФО-П ОСОБА_4 та ФО-П ОСОБА_5, представником позивача до матеріалів справи представлені належним чином завірені копії:

- договорів оренди, укладених між ФО-П ОСОБА_3 та ПП "Дружба"; податкових накладних, актів здачі-прийняття наданої послуги; рахунків-фактур; платіжних доручень (том 1 а.с. 115-250, том 2 а.с. 1-23, том 3 а.с. 10-11, 19-30);

- договору оренди нежитлового приміщення, укладеного 18.09.2013 між ФО-П ОСОБА_3 та ФО-П ОСОБА_5; квитанцій про оплату послуг оренди; актів виконаних робіт (том 3 а.с. 2-9);

- договору оренди нежитлового приміщення, укладеного 25.01.2012 між ФО-П ОСОБА_3 та ФО-П ОСОБА_4; актів виконаних робіт; платіжного доручення про оплату послуг оренди нежитлового приміщення (том 2 а.с. 49, том 3 а.с. 15-18).

Дослідивши вказані документи судом встановлено, що протягом 2012-2014 років ФО-П ОСОБА_3 дійсно орендував у ПП "Дружба" нежитлове приміщення - магазин "Дружба" за адресою: м. Полтава, вул. Гоголя, 26 та частково відшкодовував експлуатаційні та комунальні послуги по вказаному орендованому приміщенню, оскільки за умовами договорів оренди комунальні послуги мають оплачуватися орендарем окремо.

Як свідчать наявні у матеріалах справи податкові накладні, загальна вартість придбаних позивачем у ПП "Дружба" протягом 2012-2014 років послуг по оренді приміщення та частковому відшкодуванню експлуатаційних та комунальних послуг по оренді становить 251290,00 грн, в тому числі ПДВ 41881,66 грн.

Суд зауважує, що виписані ПП "Дружба" на користь ФО-П ОСОБА_3 податкові накладні відповідають вимогам оформлення первинних документів бухгалтерської та податкової звітності, а саме, податкові накладні містять адресу місцезнаходження покупця та продавця, найменування товару/послуг, ціну продажу. Будь-яких порушень щодо оформлення податкових накладних судом не встановлено, зауваження до змісту та форми зазначених документів у контролюючого органу відсутні.

Оплата вартості придбаних послуг проведена позивачем у повному обсязі, про що свідчать відповідні платіжні доручення.

Перевіряючі у акті перевірки посилаються на те, що підписані між ПП "Дружба" та ФО-П ОСОБА_3 акти здачі-приймання наданих послуг за період з січня 2012 року по грудень 2013 року виписані відповідно до договору оренди приміщення №1/9 від 01.08.2011, проте зазначений договір припинив свою дію 01.09.2012, а відтак вказані акти не можуть підтверджувати реальність спірних господарських операцій.

З цього приводу суд зауважує, що посилання на договір оренди приміщення №1/9 від 01.08.2011 містяться лише у актах здачі-приймання наданої послуги, оформлених сторонами у період з січня по серпень 2012 року, та є логічним з огляду на чинність зазначеного договору протягом вказаного періоду. При цьому, у решті актів здачі-прийняття наданої послуги вказуються реквізити тих договорів, які були чинними на момент оформлення таких актів. Так, у актах здачі-прийняття наданої послуги за період з вересня 2012 року по серпень 2013 року зазначається договір оренди приміщення №1/9 від 14.08.2012, у актах здачі-прийняття наданої послуги за період з вересня 2013 року по серпень 2014 року - договір оренди приміщення №1/9 від 01.08.2013, у актах здачі-прийняття наданої послуги за період з вересня 2014 року по грудень 2014 року - договір оренди приміщення №1/9 від 14.08.2014.

Таким чином, вказана перевіряючими у акті інформація не відповідає дійним обставинам, що встановлені судом в ході розгляду справи.

Окрім цього судом встановлено, що протягом 2012 року ФО-П ОСОБА_3 орендував у ФО-П ОСОБА_4 нежитлове приміщення за адресою: м. Полтава, вул. Пролетарська, 47 на підставі договору оренди нежитлового приміщення від 25.01.2012 (том 3 а.с. 15). Загальний розмір сплаченої позивачем у 2012 році на користь ФО-П ОСОБА_4 орендної плати становить 15000,00 грн, фактична оплата підтверджується платіжним дорученням №29 від 26.01.2012 (том 2 а.с. 49).

Поряд з цим, судовим розглядом встановлено, що у 2013 році ФО-П ОСОБА_3 орендував у ФО-П ОСОБА_5 нежитлове приміщення за адресою: м. Полтава, вул. Баленко, 2 на підставі договору оренди нежитлового приміщення від 18.09.2013 (том 3 а.с. 2-6). Загальний розмір сплаченої позивачем у 2013 році на користь ФО-П ОСОБА_5 орендної плати становить 20000,00 грн, фактична оплата підтверджується квитанціями №260103 від 24.10.2013 та №260104 від 22.11.2013 (том 3 а.с. 7).

Єдиною підставою для висновку перевіряючих про нереальність фінансово-господарських взаємовідносин між позивачем та ФО-П ОСОБА_4, ФО-П ОСОБА_5 є те, що вказані фізичні особи - підприємці не зазначали у своїй податковій звітності за відповідні періоди про отримання доходів від надання позивачу послуг оренди нежитлових приміщень.

З цього приводу суд зазначає, що чинним законодавством України господарюючий суб'єкт не обтяжений обов'язком щоразу здійснювати перевірку своїх контрагентів на предмет дотримання ними вимог податкового законодавства. Навіть якщо контрагент не виконав свого обов'язку зі сплати податку, не знаходиться за місцем державної реєстрації, має взаємовідносини з постачальниками з ознаками сумнівності або подає до контролюючого органу податкову звітність з недостовірними даними, то це тягне відповідальність та негативні наслідки саме відносно цієї особи. Чинне податкове законодавство не ставить право на формування податкового кредиту та витрат операційної діяльності в залежність від правильності податкового обліку інших осіб і фактичної сплати контрагентом податку до бюджету.

З огляду на викладене, а також враховуючи те, що контролюючий орган у акті підтверджує здійснення позивачем у спірних періодах торгівельної діяльності з використанням торгівельних приміщень, розташованих у м. Полтава за адресами: вул. Баленко, 2 (торгівельне приміщення орендоване у ФО-П ОСОБА_5), вул. Гоголя, 26 (торгівельне приміщення орендоване у ПП "Дружба") та вул. Пролетарська, 47 (торгівельне приміщення орендоване у ФО-П ОСОБА_4.), суд доходить висновку, що ФО-П ОСОБА_3 правомірно включено до складу витрат, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування, витрат по оренді нежитлових приміщень, орендованих у ПП "Дружба", ФО-П ОСОБА_4 та ФО-П ОСОБА_5

Враховуючи наведене, податкове повідомлення-рішення від 18.06.2015 №, яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб, що сплачуються фізичними особами за результатами річного декларування, у розмірі 42974,41 грн, в тому числі за основним платежем - 34379,53 грн та штрафними (фінансовими) санкціями - 8594,88 грн, є протиправним та підлягає скасуванню.

Надаючи оцінку вимозі про сплату боргу (недоїмки) від 29.05.2015 №Ф-, якою позивача зобов'язано сплатити суму недоїмки зі сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування у розмірі 79531,29 грн, суд виходить з наступного.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.7 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування", єдиний внесок нараховується для платників, зазначених у пункті 4 (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування) та 5 частини першої статті 4 цього Закону, - на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску за кожну особу за місяць, у якому отримано дохід (прибуток).

Відповідно до п.11 ст.8 вказаного Закону, єдиний внесок для платників, зазначених у пунктах 4 та 5 частини першої статті 4 цього Закону, встановлюється у розмірі 34,7 відсотка визначеної пунктами 2 та 3 частини першої статті 7 цього Закону бази нарахування єдиного внеску.

За змістом акту перевірки висновок про заниження позивачем суми єдиного внеску на 79531,29 грн ґрунтується лише на твердженні про заниження позивачем суми доходу за 2012-2014 роки в загальній сумі 229196,86 грн, в тому числі за 2012 рік на суму 87984,50 грн, за 2013 рік на суму 87467,46 грн, за 2014 рік на суму 53744,90 грн.

Беручи до уваги те, що в ході розгляду справи не знайшов підтвердження факт заниження позивачем суми доходу за період, що перевірявся, в розмірі 229196,86 грн, донарахування позивачу єдиного внеску у сумі 79531,29 грн є безпідставним.

За таких обставин, вимога від 29.05.2015 №Ф- про сплату боргу (недоїмки) зі сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування в розмірі 79531,29 грн є необґрунтованою, у зв'язку з чим підлягає визнанню протиправною та скасуванню.

З огляду на те, що рішення від 18.06.2015 № про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним фіскальним органом або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску у розмірі 8547,18 грн прийняте ДПІ у м. Полтаві у зв'язку з донарахуванням суми єдиного внеску в розмірі 79531,29 грн згідно статті 25 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування", суд вважає останнє таким, що підлягає визнанню протиправним та скасуванню.

Надаючи оцінку податковому повідомленню-рішенню від 24.09.2015 №, відповідно до якого ФО-П ОСОБА_3 збільшено суму грошового зобов'язання за платежем "податок на додану вартість із вироблених в Україні товарів (робіт, послуг)" на загальну суму 39372,00 грн, в тому числі: за основним платежем 26248,00 грн, за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) 13124,00 грн, суд виходить з наступного.

Як слідує зі змісту акта перевірки від 29.05.2015 №2024/16-01-17-01-10/НОМЕР_1, висновок про заниження податку на додану вартість у період 2012-2014 років перевіряючі обґрунтовують нереальністю фінансово-господарських взаємовідносин між ФО-П ОСОБА_3 та ПП "Дружба" з надання в оренду нежитлового приміщення-магазину "Дружба" за адресою АДРЕСА_1.

Згідно з пунктом 198.3 статті 198 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з:

- придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку;

- придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Беручи до уваги те, що в ході розгляду справи позивач документально підтвердив реальність фінансово-господарських операцій по оренді протягом 2012-2014 років нежитлових приміщень у ПП "Дружба", суд доходить висновку, що ФО-П ОСОБА_3 правомірно включено відповідні суми податку на додану вартість до складу податкового кредиту відповідних податкових періодів.

За таких обставин, податкове повідомлення-рішення від 24.09.2015 №, на думку суду, прийняте контролюючим органом необґрунтовано, у зв'язку з чим підлягає визнанню протиправним та скасуванню.

Відповідно до ч.1 ст.9 Кодексу адміністративного судочинства України суд вирішує справи відповідно до Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, та застосовує інші нормативно-правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, у межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч.1 ст.11 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ст.71 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а суд згідно із статтею 86 цього ж Кодексу, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Таким чином, суд перевіривши матеріали справи, оцінивши надані докази, дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню.

За приписами ст.94 Кодексу адміністративного судочинства України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

На підставі викладеного, керуючись статтями 7, 8, 9, 10, 11, 71, 160-163 Кодексу адміністративного судочинства України, -

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов фізичної особи - підприємця ОСОБА_3 до Державної податкової інспекції у м. Полтаві Головного управління ДФС у Полтавській області про визнання неправомірними та скасування податкових повідомлень - рішень, вимоги про сплату боргу (недоїмки), рішення про застосування штрафних санкцій задовольнити.

Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у м. Полтаві Головного управління ДФС у Полтавській області від 24 вересня 2015 року №, від 18 червня 2015 року №, вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 29 травня 2015 року №Ф- та рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним фіскальним органом або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску від 18 червня 2015 року №.

Присудити ОСОБА_3 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1) за рахунок бюджетних асигнувань Державної податкової інспекції у м. Полтаві Головного управління ДФС у Полтавській області судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 1704,25 грн (одна тисяча сімсот чотири гривні двадцять п'ять копійок).

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена до Харківського апеляційного адміністративного суду через Полтавський окружний адміністративний суд шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення постанови з одночасним надісланням її копії до суду апеляційної інстанції. У разі застосування судом частини третьої статті 160 Кодексу адміністративного судочинства України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Повний текст постанови складено 29 лютого 2015 року.

Суддя Р.І. Молодецький