Справа № 820/10972/15
Суддя: Курило Л.В.
Дата ухвалення: 2016-02-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 лютого 2016 р.Справа № 820/10972/15
Колегія суддів Харківського апеляційного адміністративного суду у складі:

Головуючого судді: Курило Л.В.,

Суддів: Русанової В.Б. , Присяжнюк О.В. ,

за участю секретаря судового засідання - Дудки О.А.,

представника позивача - Даниленко І.В.,

представника відповідача - Забайрачної С.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Державної податкової інспекції у Київському районі м.Харкова Головного управління Державної фіскальної служби у Харківській області на постанову Харківського окружного адміністративного суду від 17.12.2015р. по справі № 820/10972/15

за позовом Виробничо - комерційного підприємства "Бетонікс" у формі товариства з обмеженою відповідальністю

до Державної податкової інспекції у Київському районі м.Харкова Головного управління Державної фіскальної служби у Харківській області

про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

ВСТАНОВИЛА:

28.10.2015 року Виробничо - комерційне підприємство "Бетонікс" у формі товариства з обмеженою відповідальністю (далі - ВКП "Бетонікс" у формі ТОВ, позивач) звернулось до суду з адміністративним позовом до Державної податкової інспекції у Київському районі м.Харкова Головного управління Державної фіскальної служби у Харківській області (далі - ДПІ у Київському районі м.Харкова ГУ ДФС у Харківській області, відповідач), в якому просило суд визнати протиправними податкове повідомлення-рішення ДПІ у Київському районі м. Харкова від 21.10.2015 року № про збільшення грошового зобов'язання з податку на прибуток підприємств на суму 237745 грн., (у тому числі: за основним платежем - 190196 грн., за штрафними санкціями - 47549 грн.) та податкове повідомлення-рішення від 21.10.2015 р. № в частині збільшення грошового зобов'язання з податку на додану вартість (ПДВ) за липень 2013 р. у сумі 250257,50 грн., (у тому числі: за основним платежем - 200206 грн., за штрафними санкціями - 50051,50 грн.) і скасувати їх.

Постановою Харківського окружного адміністративного суду від 17.12.2015р. адміністративний позов Виробничо-комерційного підприємства "Бетонікс" у формі товариства з обмеженою відповідальністю задоволено у повному обсязі.

Скасовано податкове повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Київському районі м. Харкова Головного управління ДФС у Харківській області від 21.10.2015 року № про збільшення грошового зобов'язання з податку на прибуток підприємств на суму 237745 грн., (у тому числі: за основним платежем - 190196 грн., за штрафними санкціями - 47549 грн.) та податкове повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Київському районі м. Харкова Головного управління ДФС у Харківській області від 21.10.2015 р. № в частині збільшення грошового зобов'язання з податку на додану вартість (ПДВ) за липень 2013 р. у сумі 250257,50 грн., (у тому числі: за основним платежем - 200206 грн., за штрафними санкціями - 50051,50 грн.).

Не погодившись з постановою суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просив скасувати оскаржувану постанову та прийняти нову постанову, якою відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

В письмових запереченнях на апеляційну скаргу відповідача, ВКП "Бетонікс" у формі ТОВ, посилаючись на законність та обґрунтованість постанови суду першої інстанції, просить апеляційну скаргу відповідача залишити без задоволення, постанову суду першої інстанції залишити без змін.

Представник відповідача в судовому засіданні суду апеляційної інстанції вимоги апеляційної скарги підтримала в повному обсязі, просила постанову суду першої інстанції скасувати та прийняти нову постанову, якою відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог.

Представник позивача в судовому засіданні суду апеляційної інстанції просила постанову суду першої інстанції залишити без змін, а апеляційну скаргу відповідача залишити без задоволення.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, вислухавши представників сторін, переглянувши в межах апеляційної скарги постанову суду та доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено в суді апеляційної інстанції, що ТОВ "ВПК "Бетонікс" зареєстровано в якості юридичної особи та перебуває на обліку в ДПІ у Київському районі м. Харкова Головного Управління ДФС у Харківській області.

Фахівцями ДПІ у Київському районі м. Харкова Головного Управління ДФС у Харківській області в період з 17.08.2015р. по 28.09.2015р. проведена планова виїзна документальна перевірка ВПК "Бетонікс" ТОВ, код за , з питання дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.01.2012 р. по 31.12.2014 р., валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2012 р. по 31.12.2014 р., за результатами якої складено акт від 05.10.2015 року №526/20-31-23-01/32871501.

В акті перевірки містяться висновки контролюючого органу про порушення ВПК "Бетонікс" ТОВ, зокрема:

- п.138.1, п.138.2 ст.138, п.п.139.1.9 п.139.1 ст.139 Податкового кодексу України внаслідок чого підприємством занижено податок на прибуток за 2013 р. у сумі 190196 грн.;

- п.198.1,п.198.3,п.198.6 ст.198, п.201.1, ст.201 Податкового кодексу України, внаслідок чого підприємством занижено податок на додану вартість на загальну суму 212343 грн.(т.1 а.с. 12-78).

Позивач на акт перевірки подав заперечення від 12.10.2015 р. вих.№39, в яких просив висновки акту від 05.10.2015 року №526/20-31-23-01/32871501 в частині правомірності відображення в податковому обліку формування податкових витрат з податку на прибуток та податкового кредиту з ПДВ за операцією з придбання товару у ТОВ "ГАЗУКРАЇНА-2020", () за період липень 2013 р. та його використання у господарській діяльності, визнати такими, що суперечать чинному законодавству (т.1 а.с. 97-101).

За результатами розгляду контролюючим органом заперечень, висновки Акту перевірки залишено без змін, про що повідомлено позивача листом від 20.10.2015 р. № 3822/9/526/20-31-23-01/32871501 (т.1 а.с. 102-104).

На підставі акту перевірки від 05.10.2015 року №526/20-31-23-01/32871501 контролюючим органом прийнято податкове повідомлення-рішення від 21.10.2015 року № , яким збільшено суму грошового зобов'язання з податку на прибуток підприємств у розмірі 237745 грн., (у тому числі: за основним платежем - 190196 грн., за штрафними санкціями - 47549 грн.) та податкове повідомлення-рішення від 21.10.2015 р. № , яким збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість із вироблених в Україні товарів (робіт, послуг) у розмірі 264 843 грн. 75 коп., (у тому числі: за основним платежем - 211875 грн., за штрафними санкціями - 52968,75 грн.) (т.1 а.с. 105, 106).

Вважаючи неправомірними податкове повідомлення - рішення від 21.10.2015 року № та податкове повідомлення - рішення від 21.10.2015 р. № в частині збільшення грошового зобов'язання з податку на додану вартість за липень 2013р. в сумі 250257,50 грн. (у тому числі: за основним платежем - 200206 грн., за штрафними санкціями - 50051,50 грн.), позивач звернувся із зазначеним позовом до суду.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що укладений між позивачем та ТОВ "ГАЗУКРАЇНА-2020" правочин є дійсним, виконаним в повному обсязі, що підтверджується первинними бухгалтерськими та податковими документами, у зв'язку з чим позивач правомірно включив до складу валових витрат та податкового кредиту витрати по взаємовідносинам з ТОВ "ГАЗУКРАЇНА-2020" .

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції з наступних підстав.

Підпунктом 138.1.1 п.138.1 ст.138 Податкового кодексу України ( в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) визначено, що витрати, які враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування, складаються із: витрат операційної діяльності, які визначаються згідно з пунктами 138.4, 138.6 - 138.9, підпунктами 138.10.2 - 138.10.4 пункту 138.10, пунктом 138.11 цієї статті: інших витрат, визначених згідно з пунктом 138.5, підпунктами 138.10.5, 138.10.6 пункту 138.10, пунктами 138.11, 138.12 цієї статті, пунктом 140.1 статті 140 і статтею 141 цього Кодексу; крім витрат, визначених у пунктах 138.3 цієї статті та у статті 139 цього Кодексу.

За приписами п. 138.2. ст.138 цього ж Кодексу передбачено, що витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу. У разі якщо платник податку здійснює виробництво товарів, виконання робіт, надання послуг з довготривалим (більше одного року) технологічним циклом виробництва за умови, що договорами, укладеними на виробництво таких товарів, виконання робіт, надання послуг, не передбачено поетапної їх здачі, до витрат звітного податкового періоду включаються витрати, пов'язані з виробництвом таких товарів, виконанням робіт, наданням послуг у цьому періоді.

Відповідно до п.п.139.1.9. п.139.1 ст.139 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), не включаються до складу валових витрат витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

Згідно із пп.14.1.181 п.14.1 ст.14 Податкового кодексу України податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

В силу приписів п.198.1. ст.198 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.

Відповідно до п.198.3 ст.198 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) податковий кредит звітного періоду визначається, виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Згідно з п. 198.6 ст. 198 Податкового кодексу України, не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

У разі, коли на момент перевірки платника податку органом державної податкової служби суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними цим пунктом документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу.

Положеннями п.201.10 ст.201 ПК України передбачено, що податкова накладна видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

З огляду на вищезазначені норми, колегія суддів дотримується позиції, що необхідною умовою для віднесення сплачених цін за товари (послуги) до валових витрат та сплачених у ціні товарів (послуг) сум податку на додану вартість є факт придбання товарів та послуг з метою їх використання в господарській діяльності.

Господарські операції для визначення податкового кредиту для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на додану вартість та податком на прибуток мають бути фактично здійснені і підтверджені належним чином складеними первинними документами, що відображають реальність таких операцій.

Фактичною підставою для прийняття спірних податкових повідомлень - рішень слугували висновки контролюючого органу, викладені в акті перевірки, про сумнівність реальності здійснення господарських операцій, зокрема, з ТОВ "ГАЗУКРАЇНА-2020".

Позиція відповідача, грунтується, зокрема, на тому, що за даними ІC "Податковий блок" постачальником дизельного палива (отримувачем якого є ВКП "БЕТОНІКС" у формі ТОВ) на адресу ТОВ "ГАЗУКРАЇНА-2020" (код за ) було ТОВ "Гатіора" (код за ) (податкова накладна № 501 від 16.07.2013р. в кількості 114,622 т. на загальну суму 1198946,12 грн., в тому числі ПДВ 199824,35 грн.). Так, відповідно до податкової інформації, яка надійшла до відповідача від ДПІ у Подільському районі ГУ Міндоходів у м. Києві, ТОВ "Гатіора" (код за ) та посадові особи Товариства відсутні за фактичною адресою: м. Київ, вул. Червонопільська, буд.5. За результатами аналізу діяльності ТОВ "ГАТІОРА" (код за ), контролюючим органом встановлено, що основними контрагентами постачальниками за період з 01.06.2012 р. по 30.06.2014 р. були ТОВ "ЮРАЙ" (код за ) та ТОВ "СМТ ТАЙМ" (код за ). ТОВ "ЮРАЙ" (код за ) за період з 01.01.2013р. по 31.12.2013р. задекларувало податкові зобов'язання з ТОВ "ГАТІОРА" (код за ). Крім того, відповідно до акту ДПІ в Оболонському районі ГУ Міндоходів у м. Києві від 07.08.2014 р. №874/26-54-22-05/22886866, в ході проведення звірки не встановлено факт взаємовідносин (передачі товарів робіт/послуг) між ТОВ "ЮРАЙ" та контрагентами-постачальниками, у зв'язку з відсутністю (не наданням для звірки) договорів про господарську діяльність, актів приймання-передачі товару, довіреностей, документів, що засвідчують транспортування, зберігання товарів, а також інших первинних документів. Крім того, відповідно до наданої підприємством податкової звітності, ТОВ "ЮРАЙ" не декларувало взаємовідносин з контрагентами-постачальниками платниками ПДВ. Також, в акті ДПІ у Дніпровському районі ГУ Міндоходів у м. Києві від 24.06.2014 № 363/26-53-22-01-21/38133584 про неможливість проведення зустрічної звірки суб'єкта господарювання ТОВ "СМТ ТАЙМ" () щодо підтвердження господарських відносин з контрагентами за період: з 01.01.2013 р. по 31.12.2013 р., зазначено про відсутність реального факту здійснення господарських операцій ТОВ "СМТ ТАЙМ" () за період з 01.01.2013 по 31.12.2013 за адресою реєстрації.

З матеріалів справи убачається, що 15.07.2013 р. між ТОВ "ВКП "БЕТОНІКС" (Покупець) та ТОВ "ГАЗУКРАЇНА-2020" (Постачальник) (код за ) укладено договір поставки нафтопродуктів № 1507/13-ГСМ-1, Згідно з п. 1.1 якого Постачальник зобов'язується передати, а Покупець прийняти і оплатити на умовах, викладених в Договорі, нафтопродукти, іменовані далі за текстом - Товар, найменування, кількість, ціна яких вказується в накладних документах на Товар, які оформлюються на кожну окрему партію Товару. ( т.1 а.с.107-111).

Фактичне отримання позивачем від ТОВ "ГАЗУКРАЇНА-2020", (код за ) дизельного палива підвищеної якості (ЄВРО) в кількості 114,622 т. підтверджується видатковою накладною № 10315 від 16.07.2013 р. та податковою накладною № 604 від 16.07.2013р. на загальну суму 1201238,56 грн., в тому числі ПДВ - 200206,43 грн. ( т.1 а.с. 112-113).

Крім того, на підтвердження факту придбання товару позивач також надав паспорт якості № 219Ф-13 від 06.06.2013 р., сертифікат відповідності на отримане паливо серії ВГ № UA 1.145.0120735-13 та залізничну накладну від 16.07.2013 р. на транспортування дизельного палива зі ст. Черноморська Одеської залізниці на ст. Дергачі Південної залізниці ( т.1 а.с. 114-117).

Суму ПДВ за податковою накладною №604 від 16.07.2013 р. позивачем включено до складу податкового кредиту відповідного періоду, відображено у реєстрі отриманих податкових накладних, що відповідає даним додатку 5 до податкової декларації з ПДВ, даним декларації з ПДВ за липень 2013 р., (арк.23 Акту перевірки), господарська операція відображена в бухгалтерському обліку ВКП "БЕТОНІКС" у формі ТОВ.

В якості доказу на підтвердження факту оплати за товар позивачем надано копію банківської виписки, відповідно до якої ВКП "БЕТОНІКС" у формі ТОВ за отримане дизельне паливо на розрахунковий рахунок ТОВ "ГАЗУКРАЇНА-2020" сплатило 1201238,56 грн. ( т.1 а.с.118-121).

Зберігання отриманого дизпалива відбувалося на підставі договору суборенди № 07-12/13 від 12.07.2013 р., укладеного між ТОВ "ВКП "БЕТОНІКС" (Суборендар) та ФОП ОСОБА_3 (Орендар) , згідно з п. 1.1. якого Орендар передає, а Суборендар приймає в строкове платне користування ємкості для зберігання нафтопродуктів, зазначені в Акті прийому - передачі (далі - Майно), яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.( т.1 а.с.126-127).

Придбаний товар в подальшому було реалізовано у кількості 85,0 т. на суму 1202568,10 грн. покупцю - ТОВ "Сільськогосподарське підприємство "Вікторія" (код за ) за договором №25/07-13 від 25.07.2013 р., що підтверджується видатковою накладною №3762 від 29.07.2013 р., податковою накладною №364 від 29.07.13 р., відповідними товарно-транспортними накладними на перевезення (№ 678352 від 23.10.13 р., № 409249 від 23.10.13 р., № 409248 від 30.09.13 р., № 409230 від 02.09.13 р., № 409227 від 12.08.13 р., № 409234 від 12.08.13 р., № 409232 від 06.08.13 р., № 409244 від 06.08.13 р., № 409239 від 23.07.13 р., № 409238 від 23.07.13 р., № 409242 від 20.07.13 р.).

Перевезення товару відбувалося як безпосередньо покупцем, так і перевізником - ФОП ОСОБА_3 на підставі договору на транспортні послуги № 72-ТР від 12.07.2013 р.

Залишок дизпалива у кількості 29,622 т. було вивезено ТОВ "ВКП "БЕТОНІКС" з місця зберігання (ТТН №б/н від 23.10.13 р., № 409240 від 25.07.13 р., № 409241 від 25.07.13 р., 3 409243 від 02.08.13 р., № 409233 від 09.08.13 р., № 409235 від 20.08.2013 р., № 409231 від 29.08.13 р.) та використано для заправки власного та орендованого автотранспорту (автоміксери), який використовується у господарській діяльності ТОВ "ВКП "БЕТОНІКС", що підтверджується наданими у ході перевірки подорожніми листами, актами на списання використаного у господарській діяльності палива (№ 415 від 30.09.2013 р., № 355 від 31.08.2013 р., № 305 від 31.07.2013 р.), регістрами бухгалтерського обліку за б/рах.23 "Виробництво" та б/рах.203 "Паливо".

Колегія суддів зазначає, що вказані первинні документи за своєю формою та змістом відповідають вимогам чинного законодавства, засвідчують факт виконання позивачем зобов'язань з оплати вартості товарів за вказаним правочином шляхом перерахування грошових коштів.

Відповідно до ч. 4 ст. 70 Кодексу адміністративного судочинства України, обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування, крім випадків, коли щодо таких обставин не виникає спору.

Предметом доказування у відповідній категорії спорів є реальність господарських операцій, що є підставою для виникнення права на податковий кредит та/або бюджетне відшкодування; добросовісність дій платника податку, яка полягає у відповідності вчинених ним дій, а також реальність усіх даних, наведених у документах, що надають право на податковий кредит та/або бюджетне відшкодування.

Надані позивачем докази транспортування товару, оприбуткування товару та подальше його використання в сукупності спростовують висновки відповідача про не підтвердження реальності здійсненої позивачем господарської операції.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку про те, що господарська операція між позивачем та його контрагентом мала реальний характер, діяльність позивача була спрямована на отримання економічної вигоди від підприємницької діяльності, підприємства ознак фіктивності на час здійснення господарської операції не мали, що зумовлює хибність висновків контролюючого органу.

Колегія суддів зазначає, що в силу закону отримання контролюючим органом акту перевірки, довідки зустрічної звірки або акту про неможливість проведення зустрічної звірки, в яких викладені висновки про наявність ознак фіктивної господарської діяльності, відсутність факту реального вчинення господарських операцій, вчинення контрагентом платника податків нікчемного правочину або відображення в звітності показників господарських операцій, які фактично не відбулись, не звільняє такий податковий орган від виконання обов'язку по самостійному встановленню та доведенню факту вчинення платником податків порушення закону, акт перевірки контрагента або акт про неможливість проведення зустрічної звірки тощо, не має преюдиціального значення при розгляді справи судом та не є документом, що достовірно та безсумнівно підтверджують обставини фактичної дійсності.

Юридична відповідальність має індивідуальний характер, позивач не може нести відповідальність за можливі протиправні дії інших юридичних осіб. Крім того, порушення контрагентом позивача вимог законодавства про порядок здійснення господарської діяльності не може бути підставою для висновку щодо безтоварності відповідних господарських операцій.

Відносини між учасниками попередніх ланцюгів постачань товарів та послуг не мають безпосереднього впливу на дослідження факту реальності господарської операції, вчиненої між останнім у ланцюгу постачань платником податків та його безпосереднім контрагентом.

На підставі доказів, що містяться в матеріалах справи, судом не встановлено будь-яких порушень, допущених позивачем при обчисленні та формуванні податкового кредиту по господарським взаємовідносинам між позивачем та його безпосереднім контрагентом - ТОВ "ГАЗУКРАЇНА-2020".

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що операції позивача у періоді, який підлягав перевірці контролюючим органом, із вище зазначеним контрагентом, мали реальний характер, підтверджені належними та допустимими первинними документами, на підставі яких відбувся рух активів у процесі господарської діяльності, контрагент позивача на час здійснення операцій мав спеціальну податкову правосуб'єктність, а також наявний безумовний зв'язок між фактом придбання товара, понесенням інших витрат із господарською діяльністю позивача, що має відповідні умови для результатів господарської і економічної діяльності.

За таких обставин, колегія суддів вважає правомірним нарахування податкового кредиту та віднесення відповідних сум до складу валових витрат, відповідно до первинних бухгалтерських документів, які виписані на виконання умов викладених вище договірних відносин.

Зважаючи на те, що відсутні підстави для донарахування суми податкового зобов'язання з ПДВ за основним платежем, тому відсутні підстави для застосування відносно позивача штрафних санкцій.

На підставі вищевикладеного колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про скасування податкового повідомлення - рішення від 21.10.2015 року № та податкового повідомлення - рішення від 21.10.2015 р. № в частині збільшення грошового зобов'язання з податку на додану вартість (ПДВ) у сумі 250257,50 грн., у тому числі : за основним платежем -200206 грн. та за штрафними санкціями -50051,50 грн.

Відповідно до ст. 159 Кодексу адміністративного судочинства України, судове рішення повинно бути законним та обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що постанова Харківського окружного адміністративного суду від 17.12.2015 року відповідає вимогам ст. 159 КАС України, а тому відсутні підстави для її скасування та задоволення апеляційних вимог апелянта - відповідача у справі.

Відповідно до ст. 200 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, колегія суддів, погоджуючись з висновками суду першої інстанції, вважає, що суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин сторін норми матеріального та процесуального права.

Враховуючи, що у задоволенні апеляційної скарги відповідачу відмовлено, тому підлягає стягненню на користь Державного бюджету України з Державної податкової інспекції у Київському районі м.Харкова Головного управління Державної фіскальної служби у Харківській області судовий збір за подачу апеляційної скарги в розмірі 8052,04 грн.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, п.1 ч.1 ст. 198, ст.200, п.1 ч.1 ст.205, ст.ст.206, 209, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у Київському районі м.Харкова Головного управління Державної фіскальної служби у Харківській області залишити без задоволення.

Постанову Харківського окружного адміністративного суду від 17.12.2015р. по справі № 820/10972/15 залишити без змін.

Стягнути на користь Державного бюджету України з Державної податкової інспекції у Київському районі м.Харкова Головного управління Державної фіскальної служби у Харківській області судовий збір за подачу апеляційної скарги в розмірі 8052,04 грн. (вісім тисяч п'ятдесят дві грн. 04 коп.) на реквізити: отримувач - УДКСУ у Червонозаводському районі м. Харкова, МФО 851011, , банк : ГУ ДКСУ в Харківській області, рахунок - 1011, код класифікації доходів бюджету - 22030001, код ЄДРПОУ Харківського апеляційного адміністративного суду 34331173.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання ухвали у повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя Курило Л.В.
Судді Русанова В.Б. Присяжнюк О.В.
Повний текст ухвали виготовлений 23.02.2016 р.