Справа № 2а-7625/11/2670
Суддя: Добрянська Я.І.
Дата ухвалення: 2016-02-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 лютого 2016 року м. Київ № 2а-7625/11/2670

Окружний адміністративний суд м. Києва у складі колегії суддів під головуванням судді Добрянської Я.І., суддів - Нагорянського С.І., Аблова Є.В. розглянув у порядку письмового провадження адміністративну справу:

за позовом ОСОБА_1

до Апарату Ради національної безпеки та оборони України

третя особа - 1 - Профспілка працівників державних установ м. Києва,

третя особа - 2 - Первинна профспілкова організація Апарату Ради національної безпеки і оборони України,

про визнання незаконними розпоряджень, зобов'язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

В травні 2011 р. ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Апарату Ради національної безпеки та оборони України, в якому просив визнати незаконними дії щодо його звільнення та поновити його на посаді із виплатою середнього заробітку за час вимушеного прогулу, а також відшкодувати моральну шкоду, обґрунтовуючи позовні вимоги порушенням відповідачем визначеної Кодексом законів про працю України процедури його звільнення.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 09.11.2011р., залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 07.08.2012р. та ухвалою Вищого адміністративного суду України від 19.03.2014р., в задоволенні позову відмовлено.

Постановою Верховного суду України від 10.03.2015 р. ухвалу Вищого адміністративного суду України від 19 березня 2014 року скасовано, справу направлено на новий касаційний розгляд.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 21.05.2015 р. касаційну скаргу позивача задоволено частково, постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 09.11.2011 р. та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 07.08.2012 р. скасовано, а справу направлено до суду першої інстанції на новий розгляд.

Згідно з протоколом повторного розподілу справ між суддями від 10.06.2015 р. дану справу для здійснення нового розгляду розподілено на суддю Добрянську Я.І.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 12.06.2015 р. справу прийнято до провадження головуючим суддею Добрянською Я.І.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 14.07.2015 р. за клопотанням позивача залучено до участі у справі №2а-7625/11/2670 в якості третіх осіб Профспілку працівників державних установ м. Києва та Первинну профспілкову організацію Апарату Ради національної безпеки і оборони України.

Під час судового засідання 14.07.2015 р. позивачем здійснено уточнення позовних вимог та надано до суду уточнену позовну заяву, в якій позивач просить:

- визнати незаконним та скасувати розпорядження Секретаря РНБОУ від 12.05.2011 р №51/2011 «Про реалізацію положень Указу Президента україни від 05.04.2011 р. №353/2011»;

- визнати незаконним та скасувати розпорядження Секретаря РНБОУ від 10.06.2011 р. №394/2011-к в частині звільнення позивача з роботи в Апараті РНБОУ на підставі п. 1 ст. 40 Кодексу законів про правцю України у зв»язку із скороченням чисельності та штату працівників та поновити позивача на роботі;

- зобов»язати Апарат РНБОУ здійснити позивачу виплати за час вимушеного прогулу з компенсацією відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари, тарифи та послуги.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 04.08.2015 р. закінчено підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду колегією суддів.

Під час судового засідання 16.12.2015 р. позивач заявлені позовні вимоги підтримав у повному обсязі з викладених у позовній заяві підстав та просив позов задовольнити.

До судового засідання 16.12.2015 р. відповідач та треті особи не з»явились, повноважних представників не скерували, про причини неявки суд не повідомили. У матеріалах справи наявні заперечення на адміністративний позов, а також письмові пояснення з додатками, надіслані на виконання вимог ухвали суду.

Так, зокрема, як йдеться у письмових запереченнях відповідача від 14.01.2016 р., штатний розпис, затверджений оскаржуваним розпорядженням Секретаря РНБОУ від 12.05.2011 р №51/2011, повністю відповідає затвердженій Указом Президента України від 05.04.2011 р. №353/2011 штатній чисельності працівників та визначеній цим же наказом структурі Апарату РНБОУ.

Попри це відповідачем також зазначено про те, що розпорядження Секретаря РНБОУ від 10.06.2011 р. №394/2011-к «Про надання відпустки ОСОБА_1 з наступним звільненням» ухвалене з дотриманням гарантій, передбачених главою ІІІ-А КЗпП, зважаючи на відсутність вакантних посад в Апараті РНБОУ, які б відповідали кваліфікації та спеціальності позивача. Разом з тим відповідачем також зауважено, що вказане розпорядження Секретаря РНБОУ ухвалене відповідно до особистої заяви позивача, яка цим розпорядженням у повному обсязі задоволена.

Відповідно до ч. 6 ст. 128 КАС України якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта, чим відповідно суд і скористався, зважаючи на неявку в судове засідання представників відповідача та третіх осіб.

В силу ч. 1 ст. 41 КАС України суд під час судового розгляду адміністративної справи здійснює повне фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу. У разі неявки у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності осіб, які беруть участь у справі (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Розглянувши подані сторонами документи та матеріали, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, а також з'ясувавши позицію судів вищих інстанцій з приводу вирішення аналогічних спірних правовідносин, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 обіймав посаду заступника керівника управління фінансової безпеки - завідувача відділу фінансової безпеки і детінізації економіки Департаменту з питань економічної, соціальної та екологічної безпеки Апарату РНБО України, віднесену до ІІ категорії посад державних службовців, та мав 4 ранг державного службовця.

13.04.2011 р. позивача письмово попереджено про наступне звільнення з посади на підставі п.1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України у зв'язку зі змінами в організації праці, скороченням посад та ліквідацією Департаменту з питань економічної, соціальної та екологічної безпеки, згідно з розпорядженням Секретаря РНБО України від 08.04.2011 р. №37/2011 «Про виконання Указу Президента України від 05.04.2011р. №353/2011».

Розпорядженням Секретаря РНБО України від 12.05.2011 р. №51/2011 «Про реалізацію положень Указу Президента України від 05.04.2011 р. № 353/2011» на виконання Указу Президента України від 05.05.2011 р. №353/2011 внесено зміни до організаційної структури та чисельності підрозділів Апарату РНБО України, затвердивши її у новій редакції; затверджено штатний розпис Апарату РНБО України на 2011 рік; утворено робочу групу з питань вивільнення працівників Апарату РНБО України, що підлягають скороченню, та штатної розстановки тих працівників, які залишаються, і затверджено її персональний склад; робочій групі визначено надати Секретарю РНБО України до 20.02.2011 р. пропозиції штатної розстановки тих працівників, які залишаються; відділу кадрів - в установленому порядку здійснити комплекс заходів, передбачених КЗпП; фінансово-економічному управлінню - забезпечити всі виплати відповідно до чинного законодавства.

Згідно з розпорядженням Секретаря РНБО України від 10.06.2011 р. №394/2011 позивачу надана відпустка строком до 16.07.2011р. з наступним звільненням із займаної посади. Тобто, трудовий договір позивача з відповідачем фактично було розірвано 16.07.2011 р.

Попри це відповідачем до профспілкового комітету Апарату РНБО України було скеровано лист від 06.04.2011р. №1217-557-12-8 з інформацією щодо майбутнього скорочення працівників Апарату РНБО України та приведення штатного розпису у відповідність до Указу Президента України від 05.04.2011р. №353/2011р., відповідно до якого, в свою чергу, Президент України, як Голова РНБО України, затвердив граничну чисельність працівників Апарату РНБО України у кількості 90 штатних одиниць, визначив нову структуру Апарату РНБО України та доручив Секретареві РНБО України низку заходів.

В подальшому, відповідачем на розгляд профспілкового комітету відповідно до ст. 43 КЗпП України внесено подання зі списком членів профспілки (одним з яких був позивач) для падання згоди на їх звільнення відповідно до п.1 ч.1 ст.40 КЗпП України, яке було погоджено на засіданні профспілкового комітету Апарату РНБО України 01.06.2011р. (протокол №13).

Звільнення позивача як члена профкому первинної профспілкової організації Апарату РНБО України було погоджено також й постановою Президії Київського міського комітету профспілки працівників державних установ міста Києва від 03.06.2011р. №4.2.

Разом з тим, згідно наявної у справі довідки відділу кадрів Апарату РНБО України від 26.08.2011 р. №12/98-к станом на 15.07.2011. р. у Апараті РНБО України вакантною була посада прес-секретаря.

Не погоджуючись із діями відповідача щодо звільнення позивача із займаної посади та вважаючи, що відповідачем безпідставно звільнено позивача без вжиття передбачених КЗпП заходів стосовно переведення працівника за його згодою на іншу роботу, ОСОБА_1 з метою захисту законних прав та інтересів, звернувся з позовом до Окружного адміністративного суду м. Києва.

Дослідивши наявні у справі докази, проаналізувавши матеріали справи та норми чинного законодавства з приводу даного спору, а також заслухавши пояснення представника відповідача та оглянувши позицію судів вищих інстанцій з приводу аналогічних спорів, суд дійшов до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог, зважаючи на наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 1 ст. 9 КАС України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого суд вирішує справи відповідно до Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України; суд застосовує інші нормативно-правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, у межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією та законами України.

Однією із гарантій забезпечення права громадян на працю є передбачений у ст. 5-1 КЗпП правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Частиною 2 ст. 40 цього Кодексу встановлено, що звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 частини першої цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Положеннями ст. 49-2 КЗпП передбачено, що про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці (ч. 1).

При вивільненні працівників у випадках змін в організації виробництва і праці враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством (ч. 2).

Одночасно з попередженням про звільнення у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації. При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації працівник, за своїм розсудом, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно. Водночас власник або уповноважений ним орган доводить до відома державної служби зайнятості про наступне вивільнення працівника із зазначенням його професії, спеціальності, кваліфікації та розміру оплати праці (ч. 3).

Державна служба зайнятості пропонує працівникові роботу в тій же чи іншій місцевості за його професією, спеціальністю, кваліфікацією, а при її відсутності - здійснює підбір іншої роботи з урахуванням індивідуальних побажань і суспільних потреб. При необхідності працівника може бути направлено, за його згодою, на навчання новій професії (спеціальності) з наступним наданням йому роботи (ч. 4).

Згідно роз»яснень, викладених у п. 19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.1992 р. № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» (далі - постанова № 9), розглядаючи трудові спори, пов'язані зі звільненням за п. 1 ст. 40 КЗпП, суди зобов'язані з'ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджувався він за 2 місяці про наступне вивільнення.

Між тим, у постанові №9 також зауважено, що судам слід мати на увазі, що при проведенні звільнення власник або уповноважений ним орган вправі в межах однорідних професій і посад провести перестановку (перегрупування) працівників і перевести більш кваліфікованого працівника, посада якого скорочується, з його згоди на іншу посаду, звільнивши з неї з цих підстав менш кваліфікованого працівника. Якщо це право не використовувалось, суд не повинен обговорювати питання про доцільність такої перестановки (перегрупування).

Так, повертаючи справу на новий розгляд, суд касаційної інстанції зауважив, що при розгляді даної справи, суди попередніх інстанцій свій висновок про відсутність в Апараті РНБО України вакантних посад, які відповідно до своєї кваліфікації міг обіймати позивач, обґрунтували лише наявною в матеріалах справи довідкою відділу кадрів Апарату РНБО України, згідно якої на час звільнення позивача в Апараті РНБО України була вакантною посада прес-секретаря, проте, як питання можливості зайняття вказаної посади позивачем, так і питання запропонування відповідачем йому такої посади, судами були залишені поза увагою, не перевірялись та не встановлювались, на чому наголошував і Верховний Суд України в своїй постанові від 10.03.2015р.

Зокрема, згідно до висновку Верховного суду України, виходячи з нормативного тлумачення пункту 1 частини першої статті 40, частин першої та третьої статті 49-2 КЗпП, власник або уповноважений ним орган одночасно з попередженням про звільнення у зв'язку зі змінами в організації виробництва і праці зобов'язаний запропонувати працівникові всі наявні вакантні посади, які він може обіймати відповідно до своєї кваліфікації. Тобто вживає заходи до переведення працівника за його згодою на іншу роботу.

Відтак, беручи до уваги наведені висновки Вищого адміністративного суду України та Верховного суду України, Окружним адміністративним судом м. Києва при новому розгляді справи ухвалою від 18.12.2015 р. зобов'язано Апарат РНБО України надати до суду письмові пояснення у справі в тому числі стосовно можливості зайняття позивачем вакантної посади прес-секретаря, а також стосовно того, чи була запропонована відповідачем ОСОБА_1 така посада, а також докази на підтвердження зазначених у поясненнях обставин.

Разом з тим, Ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києва від 02.02.2016 р. зобов'язано Апарат РНБО України надати до суду належним чином засвідчені копії посадової інструкції займаної на час вивільнення ОСОБА_1 посади, а також посадової інструкції вакантної станом на 15.07.2011 р. у Апараті РНБО України посади прес-секретаря.

Так, на виконання вимог суду відповідачем серед іншого до суду листом від 12.02.2016 р. №310/12-12-24 надіслано копію посадової інструкції заступника керівника управління - завідувача відділу фінансової безпеки і детінізації економіки управління фінансової безпеки департаменту з питань економічної, соціальної та екологічної безпеки Апарату РНБО України, затвердженої 18.05.2010 р., з відміткою ОСОБА_1 про ознайомлення від 18.05.2010 р.

Згідно цієї інструкції кваліфікаційними вимогами з метою зайняття посади заступника керівника управління - завідувача відділу фінансової безпеки і детінізації економіки управління фінансової безпеки департаменту з питань економічної, соціальної та екологічної безпеки Апарату РНБО України для особи було визначено вищу освіту з економічної або юридичної спеціальності за освітньо-кваліфікаційним рівнем магістра, спеціаліста, стаж роботи за фахом у державній службі на керівник посадах не менше 3 років або стаж роботи за фахом не менше 5 років.

Також відповідачем до матеріалів справи долучено посадову інструкцію прес-секретаря Секретаря РНБО України Служби Секретаря РНБО України, затверджену заступником Секретаря РНБО України Ковалем М. 06.02.2015 р.

Так, згідно п. 1.6 даної посадової інструкції на посаду прес-секретаря може бути призначена особа, яка має вищу освіту відповідного професійного спрямування за освітньо-кваліфікаційним рівнем магістра, спеціаліста, має стаж роботи за фахом на державній службі в сфері публічних комунікацій (на посаді керівника підрозділу з питань взаємодії з засобами масової інформації або прес-секретаря) не менше 3 років або на відповідних посадах у засобах масової інформації не менше 5 років; володіє державною мовою, володіє на високому рівні однією або декількома іноземними мовами, за своїми морально-діловими якостями здатна виконувати покладені на неї обов»язки.

Попри це додатково у листі від 12.02.2016 р. №310/12-12-24 відповідачем повідомлено суд, що посада прес - секретаря, яка була запроваджена в Апараті РНБО України згідно з Указом Президента України від 05.04.2011 р. №353/2011 не була заміщеною з огляду на відсутність кандидатів, які б відповідали необхідним професійно-кваліфікаційним вимогам, зокрема, щодо профільної освіти та досвіду роботи у засобах масової інформації або на посадах прес-секретаря.

Також зазначено, що Указ Президента України від 05.04.2011 р. №353/2011 втратив чинність у 2012 р. згідно з Указом Президента України від 06.04.2012 р. №251/2012, а структура Апарату РНБО України, затверджена Указом Президента України від 15.04.2014 р. №406/2014, не передбачувала окремої самостійної посади прес-секретаря, у зв»язку із чим надана до суду посадова інструкція прес-секретаря втратила актуальність як така, що не була реалізована, а як наслідок - не підлягала зберіганню.

Між тим, як зазначено у розділі 1 Довідника типових професійних характеристик посад державних службовців (випуск 76), затвердженого наказом Головдержслужби України від 01.09.1999 р. №65 (в редакції наказу Головного управління державної служби України від 21.05.2004 р. №74) згідно з чинним законодавством конкретні обов'язки та права державних службовців визначаються на основі Довідника і відображаються у посадових інструкціях, що затверджуються керівниками відповідних державних органів у межах закону та їх компетенції. Довідник забезпечує єдність у визначенні посадових обов'язків державних службовців і кваліфікаційних вимог щодо певних категорій і посад. Відповідно до назви цього документу в його основу покладено посадову ознаку, оскільки вимоги до кваліфікації державних службовців визначаються їх посадовими обов'язками, які, у свою чергу, обумовлюють назву посади.

Так, згідно до розділу 6 вказаного довідника кваліфікаційними вимогами керівника прес-служби є: вища освіта відповідного професійного спрямування (тобто, як вбачається, у сфері публічних комунікацій) за освітньо-кваліфікаційним рівнем магістра, спеціаліста, стаж роботи за фахом у державній службі на керівних посадах не менш 3 років або на керівних посадах у засобах масової інформації не менш 5 років при необхідності, виходячи із виконання структурним підрозділом основних завдань та функцій, післядипломна освіта у сфері управління: магістр державного управління за відповідною спеціалізацією.

В той же час, проаналізувавши наявні у справі матеріали, суд погоджується з доводами відповідача стосовно відсутності у ОСОБА_1 необхідної профільної освіти, а також досвіду роботи в прес-службі під час проходження державної служби, або ж у засобах масової інформації, з огляду на що вакантна на момент виникнення спірних правовідносин посада прес-секретаря Секретаря РНБО України не могла бути запропонованою, що в свою чергу є свідченням відсутності у відповідача можливості перевести позивача з його згоди на іншу роботу в Апараті РНБО України, відтак застосуванню підлягали положення ч. 3 ст. 49-2 КЗпП.

Таким чином, беручи до уваги встановлені за результатами дослідження наявних у справі доказів обставини, а також доводи сторін у справі, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог.

Відповідно до вимог ст. 86 Кодексу адміністративного судочинства України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Також згідно з ч. 3 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:

1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України;

2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано;

3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії);

4) безсторонньо (неупереджено);

5) добросовісно;

6) розсудливо;

7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації;

8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія);

9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення;

10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Згідно з ч. 2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до ч. 1 ст. 94 КАС України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Враховуючи вищенаведене в сукупності та керуючись ст.ст. 2, 71, 86, 94, 97, 158-163 КАС України, Окружний адміністративний суд м. Києва, -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити

Строк і порядок набрання судовим рішенням законної сили встановлені у статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо інше не встановлено цим Кодексом.

Постанова може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими ст. ст. 185-187 КАС України.

Головуючий Суддя Я.І. Добрянська

Судді: С.І. Нагорянський

Є.В. Аблов