Справа № 201/1176/16-а
Суддя: Ткаченко Н. В.
Дата ухвалення: 2016-03-01 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 201/1176/16-а
Провадження № 2а/201/29/2016р.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 березня 2016р. суддя Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська - Ткаченко Н.В., розглянувши в порядку скороченого провадження в приміщенні Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в Жовтневому районі м. Дніпропетровська про визнання протиправною бездіяльність та зобовязання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИЛА:

29.01.2016р. представник ОСОБА_1 ОСОБА_2 (діє на підставі довіреності від 09.11.2015р. - а.с. № 30) звернулася до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська з позовом до Управління Пенсійного фонду України в Жовтневому районі м. Дніпропетровська про визнання протиправною бездіяльності та зобовязання вчинити певні дії (а.с. № 3-7).

В подальшому, 01.02.2016р. представником позивачки було змінено частину позовних вимог (а.с. № 32).

Ухвалою судді Ткаченко Н.В. від 02.02.2016р. позовну заяву було залишено без руху, позивачці та її представнику запропоновано усунути недоліки, що стороною позивачки було виконано вчасно (а.с. № 33).

В обґрунтування заявлених вимог, представник позивачки ОСОБА_2 просила зобовязати відповідача нараховувати та виплачувати з урахуванням індексації ОСОБА_1 пенсію за віком та підвищення до пенсії дітям війни, на підставах, встановлених пенсійним законодавством на момент проведення перерахунку та призначення пенсії, з урахуванням матеріалів пенсійної справи, як непрацюючому громадянину, на вказаний в заяві банківський рахунок, з 29.06.2015р. Також просила допустити рішення до негайного виконання та зобовязати відповідача відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 163 КАС України в строк до 14 днів надати суду звіт про виконання судового рішення. В обґрунтування позову, представник позивачки посилалася на те, що позивачка є громадянкою України, яка виїхала на постійне місце проживання до держави Ізраїль у звязку з чим виплату пенсії їй було припинено. 05.01.2016р. представник позивачки звернулася до відповідача з заявою про поновлення пенсії, проте їй було відмовлено в цьому листом від 12.01.2016р. з посиланням на ненадання паспорту громадянина України.

16.02.2016р. відповідачем було отримано позовну заяву з доданими до неї документами та ухвалу про відкриття провадження у справі (а.с. № 40).

26.02.2015р. до суду надійшли заперечення представника відповідача ОСОБА_3 (діє на підставі довіреності від 11.01.2016р. - а.с. № 44), в яких вона зазначила, що позов не визнає в повному обсязі, просить відмовити в задоволені позову, посилаючись на те, що рішення про поновлення раніше призначеної пенсії приймається за результатом звернення при наявності документу, що посвідчує особу на території України. Враховуючи, що відповідних документів відповідачу не було надано, то їй було відмовлено у поновлені виплати пенсії.

У відповідності до положень ст. 1832 КАС України, суд розглядає справу в порядку скороченого провадження, оскільки прийшов до висновку про можливість ухвалення законного судового рішення без проведення судового засідання та виклику осіб, а тому в задоволені клопотань представника позивачки про розгляд справи в судовому засіданні з викликом сторін слід відмовити.

Дослідивши матеріали справи, вважаю, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч.1, 2 ст. 6 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю субєкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси. У випадках, установлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб.

Відповідно до ст. 11 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Частинами 1, 2 ст. 71 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Згідно ст. 86 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та обєктивному дослідженні.

Відповідно до ч.2 ст. 99 КАС України для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Так, відповідно до ст. 46 Конституції України проголошено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Тобто право на отримання пенсії в України є конституційним правом громадянина України.

Згідно ст. 24 Конституції України зазначено, що громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом. Не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.

Відповідно ч. 1 ст. 7 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» загальнообов'язкове державне пенсійне страхування здійснюється за принципами: рівноправності застрахованих осіб щодо отримання пенсійних виплат та виконання обов'язків стосовно сплати страхових внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування.

Судом встановлено, що позивачка ОСОБА_1, 19.03.1943р. народження є громадянкою України, що підтверджується копією закордонного паспорту (а.с. № 10).

Під час проживання на території України, позивачка мешкала за адресою: АДРЕСА_1 та перебувала на обліку в УПФУ Жовтневого району м. Дніпропетровська, заперечень чому відповідачем не було надано (а.с. № 12,27).

В 2009р. позивачка виїхала на постійне місце проживання до держави Ізраїль (а.с. № 10).

05.01.2016р. представник позивачки ОСОБА_4 звернулася до УПФУ в Жовтневому районі м. Дніпропетровська із заявою про призначення пенсії ОСОБА_1 та отримала відмову від 12.01.2016р. № 231/05/27 (а.с. № 27-28).

Як вбачається з відмови УПФУ в Жовтневому районі м. Дніпропетровська від 12.01.2016р., питання про призначення пенсії ОСОБА_1 вже вирішувалось та з 19.03.1998р. їй була призначена пенсія, виплата якої була припинена у звязку з виїздом позивачки до держави Ізраїль (а.с. № 27-28).

Позивачка, проживаючи в державі Ізраїль, як громадянка України, має такі ж самі конституційні права, як і інші громадяни України, так як Конституція Україні та пенсійне законодавство України не допускає обмеження права на соціальний захист, зокрема права на отримання пенсії, за ознакою місця проживання громадянина України.

У відповідності з ч. 3 ст. 2 Протоколу № 4 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, кожна людина має право на вільне пересування і свободу вибору місця проживання. Кожна людина має право залишати будь-яку країну, включаючи свою власну.

Згідно з ч. 2 ст. 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не може бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження.

За таких обставин, кожен громадянин України, включаючи пенсіонерів, має право на вибір свого місця проживання, зі збереженням усіх конституційних прав.

Відповідно ч. 3 ст. 22 Конституції України проголошено , що при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Рішенням Конституційного Суду України від 07.10.2009р. у справі № 1-32/2009 за конституційним поданням Верховного Суду України щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень пункту 2 частини першої статті 49, другого речення статті 51 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), положення пункту 2 частини першої статті 49, другого речення статті 51 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003р. № 1058. Положення Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», які визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.

Вказане рішення Конституційного Суду України є безумовною підставою для призначення пенсії позивачці.

Згідно ч.2 ст.49 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» поновлення виплати пенсії здійснюється за рішенням територіального органу Пенсійного фонду протягом 10 днів після з'ясування обставин та наявності умов для відновлення її виплати. Наявність Рішення Конституційного Суду України від 07.10.2009р. у справі № 1-32/2009 про визнання такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), положення пункту 2 частини першої статті 49, другого речення статті 51 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003р. № 1058 є підставою для нарахування та виплати пенсії.

Згідно ч.2 ст.71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. Суд вважає, що відповідач не довів правомірності своїх дій, а тому позовні вимоги представника позивачки підлягають частковому задоволенню.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», дитина війни - особа, яка є громадянином України та якій на час закінчення (2 вересня 1945 року) Другої світової війни було менше 18 років та згідно з ч. 1 ст. 6 цього Закону, дітям війни (крім тих, на яких поширюється дія Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту») до пенсії або щомісячного довічного грошового утримання чи державної соціальної допомоги, що виплачується замість пенсії, виплачується підвищення у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України.

Як вбачається з паспорту позивачки, вона народилася 19.03.1943р., тобто в розумінні ст. 1 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», вона є дитиною війни та має право на отримання підвищення до пенсії в порядку та розмірах, встановлених законодавством.

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про індексацію грошових доходів громадян», пенсія є тим доходом, який підлягає індексації.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає за можливе зобовязати УПФУ в Жовтневому районі м. Дніпропетровська виплачувати з урахуванням індексації ОСОБА_1 пенсію за віком та підвищення до пенсії дітям війни, на підставах, встановлених пенсійним законодавством на момент проведення перерахунку, з урахуванням матеріалів пенсійної справи, як непрацюючому громадянину, на банківський рахунок, який вказаний в заяві.

Стосовно позовних вимог про призначення ОСОБА_1 пенсії за аналогією закону згідно ст. 35 «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», то в цій частині позовних вимог слід відмовити, виходячи з наступного.

Стаття 35 вищевказаного закону передбачає виплати пенсії певним категоріям громадян, а саме, що виплати по інвалідності в разі зміни групи інвалідності або відновлення працездатності, проводяться за вищевказаною статтею.

Приймаючи до уваги, що позивачка не відноситься до тих категорій громадян на яких розповсюджується положення ст. 35 Закону, то підстав для призначення пенсії, оскільки пройшло 5 років з моменту припинення її виплати у суду не має та позивачка має право на про поновлення призначеної пенсії.

Приймаючи до уваги положення ч. 2 ст. 11 КАС України з метою повного захисту прав позивачки, суд вважає за можливе вийти за межі позовних вимог та приймаючи до уваги той факт, що даною постановою визнано право позивачки на отримання пенсії, а відповідач не визнає її право ані на поновлення, ані на призначення пенсії (відмова від 12.01.2016р. (а.с. № 27-28)), суд вважає за можливе поновити ОСОБА_1 виплату пенсії, а не призначити їй пенсію, оскільки відповідно до відомостей УПФУ в Жовтневому районі м. Дніпропетровська, пенсія позивачці вже призначалася та повторне її призначення не можливе.

Що стосується вимог про проведення виплат з 29.06.2015р., то в цій частині також слід відмовити, та поновити виплату пенсії з 05.01.2016р. (день звернення представника позивачки до УПФУ Жовтневого району м. Дніпропетровська), оскільки відповідно до п. 1.7 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», днем звернення за перерахунком пенсії, переведенням з одного виду пенсії на інший, поновленням виплати пенсії, виплатою недоотриманої пенсії у звязку зі смертю вважається день прийняття органом, що призначає пенсію, заяви з усіма необхідними документами.

Вимоги представника позивача стосовно зобовязання відповідача надати суду звіт про виконання судового рішення згідно до п. 4 ч. 1 ст. 163 КАС України, суд також вважає необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню, виходячи з того, що в позовній заяві відсутнє обґрунтування підстав для застосування судом цього заходу, лише зазначено, що невжиття цього може призвести до повторних судових розглядів (при цьому не зазначено яких саме).

З огляду на те, що ст. 256 КАС України не передбачено негайне виконання постанов, винесених у скороченому провадженні стосовно пенсійних спорів, то в задоволені вимог представника позивачки про допущення до негайного виконання постанови в частині виплати пенсії з підвищенням і надбавками також слід відмовити.

Таким чином, підводячи підсумок викладеному, суд вважає за можливе частково задовольнити позовні вимоги ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в Жовтневому районі м. Дніпропетровська про визнання протиправною бездіяльність та зобовязання вчинити певні дії, та зобовязати Управління Пенсійного Фонду України у Жовтневому районі м. Дніпропетровська поновити, виплачувати та проводити індексацію пенсії ОСОБА_1, 19.03.1943р.народження за віком з урахуванням підвищення до пенсії дітям війни, на підставах, встановлених пенсійним законодавством на момент проведення перерахунку та поновлення пенсії, з урахуванням матеріалів пенсійної справи, як непрацюючому громадянину, на вказаний в заяві банківській рахунок та провести поновлення пенсії з 05.01.2016р. В іншій частині позовних вимог ОСОБА_1 відмовити.

Обговорюючи питання розподілу судових витрат відповідно до ст. 94 КАС України з урахування того, що позовні вимоги позивачки стосовно поновлення та виплати пенсії задоволено в повному обсязі, то суд вважає за можливе стягнути з відповідача за рахунок бюджетних асигнувань на користь позивачки судовий збір пропорційно до задоволених вимог у розмірі 551грн.20коп. (а.с. № 2).

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 3, 6, 19, 21, 22, 46, 55, 57, 58, 68 Конституції України, Рішенням Конституційного Суду України від 07.10.2009р. у справі № 1-32/2009р., ст.ст. 7, 49 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», ст. 1, 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», ст. 2 Закону України «Про індексацію грошових доходів громадян», 1.7 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», ст. ст. 6 11, 71, 94, 99, 1832 КАС України, суддя,

ПОСТАНОВИЛА:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в Жовтневому районі м. Дніпропетровська про визнання протиправною бездіяльність та зобовязання вчинити певні дії задовольнити частково.

Зобовязати Управління Пенсійного Фонду України у Жовтневому районі м. Дніпропетровська поновити, виплачувати та проводити індексацію пенсії ОСОБА_1, 19.03.1943р.народження за віком з урахуванням підвищення до пенсії дітям війни, на підставах, встановлених пенсійним законодавством на момент проведення перерахунку та поновлення пенсії, з урахуванням матеріалів пенсійної справи, як непрацюючому громадянину, на вказаний в заяві банківській рахунок та провести поновлення пенсії з 05.01.2016р.

В іншій частині позовних вимог ОСОБА_1 відмовити.

Стягнути з Управління Пенсійного фонду України в Жовтневому районі м. Дніпропетровська на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань судовий збір у розмірі 551грн. 20коп.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку протягом десяти днів шляхом подачі апеляційної скарги до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська.

Суддя Н.В.Ткаченко