Справа № 234/1138/16-а
Суддя: Ткачова С. М.
Дата ухвалення: 2016-02-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 234/1138/16-а
Провадження № 2-а/234/43/16
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 лютого 2016 року

Краматорський міський суд Донецької області у складі

судді Ткачової С.М., за участю секретаря Харькової Т.С., представника позивачів ОСОБА_1, розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_2, ОСОБА_3 до Краматорської міської ради про визнання дій протиправними та скасування рішення міської ради, зобов*язання суб*єкта владних повноважень вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

26.01.2016 року ОСОБА_2 та ОСОБА_3 звернулись до адміністративного суду з позовом Краматорської міської ради про визнання дій протиправними та скасування рішення міської ради, зобов*язання суб*єкта владних повноважень вчинити певні дії, мотивуючи свої вимоги тим, що ОСОБА_2 є власником нежилого приміщення загальною площею 57,5 кв.м. вбудованого в жилий будинок №38 по вул. Двірцева на підставі договору дарування. В цьому нежилому приміщенні розташована майстерня з виготовлення ключів, в якій на сьогодні працює його батько - ОСОБА_3, пенсіонер, підприємець, який більше 15 років страждає серцевою недостатністю і перебуває на обліку в кардіолога. Турбуючись про спадкування його сином майна, в разі його раптової смерті, в 2001р. оформив на ОСОБА_2 договір дарування цього приміщення. ОСОБА_2 закінчив навчання у ДГМА і працює разом з батьком - займаються виготовленням ключів, ремонтом замків та іншої побутової техніки. Замки та ключі стають все складнішими, що потребує придбання спеціального обладнання. Майстерня стала загромадженою обладнанням і нове обладнання встановлювати уже ніде. А ще складно організувати нове робоче місто для ОСОБА_2 Тому вони разом з батьком запланували реконструювати майстерню з виготовлення ключів на літо 2014 р. Спочатку 2014 року вони придбали будівельні матеріали (цемент, шлакоблок тощо). Влітку 2014 року не маючи дозволу, почали будівництво з реконструкції майстерні з виготовлення ключів - спорудили стіни і все, до фінішних робіт ще не приступали. Щоб узаконити самочинне будівництво необхідно в установленому порядку отримати землю в користування (передбачено ст.376 Цивільного кодексу України). З цією метою ОСОБА_3 подав заяву до Центру надання адміністративних послуг про надання йому адміністративної послуги, яка на веб-сайті Краматорської міської ради має назву"Рішення про передачу у власність, надання у постійне користування та оренду земельних ділянок. що перебувають у комунальній власності".

На веб-сайті Краматорської міської ради згідно зі ст.ст. 6 , 8 Закону України "Про адміністративні послуги розміщені зразок заяви та Інформаційна картка цієї адміністративної послуги, жка для цієї адміністративної послуги чомусь має назву: "Регламентна картка". В цій "Регламентній картці" наведений вичерпний перелік підстав для відмови у наданні документа дозвільного характеру: підставою відмови може бути лише невідповідність землевпорядної документації вимогам закотів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів. ОСОБА_3 отримав Рішення Краматорської міської ради від 09.09.2015 року № 55/УІ-231 "Про відмову у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у користування фізичній особі ОСОБА_3 Це Рішення Краматорської міської ради не містить мотивування відмови у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у користування фізичній особі ОСОБА_3 У рішенні не вказано, які саме додані до заяви документи не відповідають землевпорядної документації вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів. Тобто, рішення Краматорської міської ради не відповідає вимогам Регламентній картці адміністративної послуги "Рішення про передачу у власність, надання у постійне користування - та оренду земельних ділянок, що перебувають у комунальній власності" й ст. 8 Закону України "Про адміністративні послуги", що ставить під сумнів законність цього Рішення. Тому, представник ОСОБА_3 подав заяву міському голові, в якій вказав невідповідність Рішення Краматорської міської ради від 09.09.2015 № 55/У1-231 чинному законодавству. З відповіді від 21.12.2015 № Отв. П- 3396-1-2 виявляється: Краматорська міська рада відмовила ОСОБА_3 тому, що він не надав документа на право власності на самочинно побудоване приміщення. Але ОСОБА_3 звернувся до Центру надання адміністративних послуг за адміністративної послугою, щоб отримати земля в користування, а потім уже узаконити самочинне будівництво та отримати документ на право власності на це прибудоване приміщення. Дії Краматорської міської ради та міського голови по вказаній відмові вважаю неправомірними, такими, що не відповідають вимогам закону та порушують законні права та інтереси ОСОБА_4 у сфері публічно-правових відносин. Відповідного до вимог ст.59 Закону України „Про місцеве самоврядування в Україні" відповідач повинен приймати вмотивовані рішення, чого відповідачем зроблено не було. Рішення Краматорської міської ради від 09.09.2015 № 55/УІ-231 не містить мотивування відмови. Згідно п.10 ст.59 Закону України „Про місцеве самоврядування в Україні" акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування з мотивів їхньої невідповідності Конституції або законам України визнаються незаконними в судовому порядку. Відповідно до п.2 ст. 19 Закону України "Про адміністративні послуги" дії або бездіяльність посадових осіб, уповноважених відповідно до закону надавати адміністративні послуги, адміністраторів можуть бути оскаржені до суду в порядку, встановленому законом.Просять визнати протиправним та скасувати Рішення Краматорської міської ради від 09.09.2015 № 55/УІ-231 "Про відмову у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у користування фізичній особі ОСОБА_3; зобовязати Краматорську міську раду надати ОСОБА_3 дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у користування для реконструкції допоміжного арочного приміщення майстерні з виготовлення ключів з благоустроїм прилеглої території вбудованого у житловий будинок вул. Двірцева, 38.

Представник позивачів ОСОБА_1О в судовому засіданні підтримав позов та просив його задовольнити.

Представник відповідача ОСОБА_5 в судове засідання не з*явилась, надала заяву про слухання справи за її відсутності з урахуванням заперечень, висловлених в судовому засіданні та письмових доказів, заперечувала в задоволенні позовних вимог. Суд враховує заперечення відповідача, згідно яких, відповідно до ст. 123 Земельного кодексу України надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування здійснюється Верховною Радою Автономної Республіки Крим, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування. Особа, зацікавлена в одержанні у користування земельної ділянки із земель державної або комунальної власності за проектом землеустрою щодо її відведення, звертається з клопотанням про надання дозволу на його розробку до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, які відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, передають у власність або користування такі земельні ділянки. Як зазначено у позовній заяві позивачі звернулися до центру з надання адміністративних послуг про надання йому адміністративної послуги, яка має назву: «Рішення про передачу у власність, надання у постійне користування та оренду земельних ділянок, що перебувають у комунальній власності». Зазначена у позовній заяві регламентна картка не відповідає тій адміністративній послузі, на отримання якої було подано заяву ОСОБА_3, оскільки нам була подана заява на отримання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 68,00 кв.м. Отже підставою для відмови у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки є невідповідність місця розташування об'єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку, тобто порушені ст. 26 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», ст. 376 ЦК України, ст.ст. 123,134 ЗК України. ОСОБА_3 звернувся із клопотанням про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у користування по вул. Двірцевій, 38 для реконструкції допоміжного арочного приміщення майстерні з виготовлення ключів з благоустроєм прилеглої території вбудованого в житловий будинок. Документи, що підтверджують право власності на самовільно прибудоване допоміжне приміщення, яке розташоване на земельній ділянці по вул. Двірцевій, 38 позивачем надано не було. Вимога позивачів зобовязати Краматорську міську раду надати ОСОБА_3 дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у користування не ґрунтується на законі, оскільки міська рада є колегіальним органом і приймає рішення колегіально, тобто кожний депутат на власний розсуд щодо запропонованого проекту рішення натискає кнопку голосуючи «за» пропозицію, або «проти» неї, або «утримується». Депутат місцевої ради, як представник інтересів територіальної громади, виборців свого виборчого округу виражає і захищає інтереси відповідної територіальної громади та її частини виборців свого виборчого округу. Таким чином, враховуючи вище викладене, Краматорська міська рада вважає позов таким, що не відповідає і не ґрунтується на законі, а отже просить суд відмовити в задоволенні в повному обсязі.

Дослідивши матеріали адміністративної справи, оцінивши повідомлені сторонами обставини, суд приходить до наступних висновків.

Відповідно до статті 13 Конституції України земля є об'єктом права власності Українського народу, від імені якого права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За змістом статті 12 Земельного кодексу України розпорядження землями територіальної громади міста, у тому числі надання їх у користування, належить до повноважень міської ради та здійснюється відповідно до вимог цього Кодексу.

Згідно з ч.1 статті 116 Земельного кодексу України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної чи комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом.

Пунктом 34 частини першої статті 26 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" передбачено, що питання регулювання земельних відносин вирішується виключно на пленарних засіданнях міської ради. Зазначеними нормами матеріального права встановлено, що набуття права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності та передача в оренду таких земельних ділянок здійснюються на підставі рішення відповідного органу місцевого самоврядування.

За правовою позицією Конституційного Суду України (Рішення Конституційного Суду N 10-рп/2010) предметами відання місцевого самоврядування є не будь-які питання суспільного життя, а питання саме місцевого значення. Перелік таких питань визначено у Конституції України та Законі України "Про місцеве самоврядування в Україні" (абзац другий пункту 4 мотивувальної частини Рішення від 26 березня 2002 року N 6-рп/2002). Зокрема, згідно з цим законом до питань місцевого значення належить регулювання, міськими радами земельних відносин відповідно до закону (пункт 34 частини першої статті 26). Конституційний Суд України вважає, що системний аналіз положень Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" (частини першої статті 10, статей 16, 17, 18, 25, 26 та інших) свідчить, що органи місцевого самоврядування при вирішенні питань місцевого значення, віднесених Конституцією України та законами України до їхньої компетенції, є суб'єктами владних повноважень, які виконують владні управлінські функції, зокрема нормотворчу, координаційну, дозвільну, реєстраційну, розпорядчу. Як суб'єкти владних повноважень органи місцевого самоврядування вирішують в межах закону питання в галузі земельних відносин. Отже, положення частини першої статті 143 Конституції України "вирішують інші питання місцевого значення, віднесені законом до їхньої компетенції" стосується вирішення органами місцевого самоврядування як суб'єктами владних повноважень питань, визначених законами, зокрема, у галузі земельних відносин. Відповідно до пунктів "а", "б", "в", "г" статті 12 Земельного кодексу України до повноважень міських рад належить розпорядження землями територіальних громад, передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб, надання земельних ділянок у користування із земель комунальної власності, вилучення земельних ділянок із земель комунальної власності. Конституційний Суд України вважає, що ці повноваження охоплюються зазначеним у статті 143 Конституції України поняттям "інші питання місцевого значення", а тому при їх здійсненні міські ради виступають як суб'єкти владних повноважень, які реалізують розпорядчі та інші функції.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року (далі Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини у справі «Zand v. Austria» від 12 жовтня 1978 року вказав, що словосполучення «встановлений законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Поняття «суд, встановлений законом» у частині першій статті 6 Конвенції передбачає «усю організаційну структуру судів, включно з (…) питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів (…)». З огляду на це не вважається «судом, встановленим законом» орган, котрий, не маючи юрисдикції, судить осіб на підставі практики, яка не передбачена законом.

Відповідно до частини другої статті 2 КАС до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність субєктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Звертаючись до суду, позивачі виходили з того, що спір у цій справі є публічно-правовим та належить до юрисдикції адміністративних судів. На думку суду, такий висновок не ґрунтується на правильному застосуванні норм матеріального права з огляду на нижченаведене.

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 17 КАС компетенція адміністративних судів поширюється на спори фізичних чи юридичних осіб із субєктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів або правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності. Вжитий у цій процесуальній нормі термін «субєкт владних повноважень» позначає орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхню посадову чи службову особу, інший субєкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, у тому числі на виконання делегованих повноважень (пункт 7 частини першої статті 3 КАС).

Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), відповідно, прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій.

Статтею 80 ЗК установлено, що субєктами права власності на землю є, зокрема, територіальні громади, які реалізують це право безпосередньо або через органи місцевого самоврядування, на землі комунальної власності.

За змістом статей 2 та 5 ЗК України міськрада при здійсненні повноважень власника землі є рівноправним субєктом земельних відносин.

Позивачі залишили поза увагою те, що у відносинах, які склалися між сторонами, відповідач як власник землі вільний у виборі субєкта щодо надання йому права власності чи оренди земельної ділянки в порядку, встановленому законом, при цьому він не здійснював владних управлінських функцій.

Ураховуючи наведене, позивачі дійшли помилкового висновку, що позов, предметом якого є перевірка правильності формування волі однієї зі сторін стосовно розпорядження землею та передачі відповідних прав щодо неї, може бути розглянуто за правилами КАС.

Колегія суддів Судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України по справам № 21-493а14 від 11.11.2014 року, № 21-544 а14 від 16.12.2014 року, №21-308а14 від 09.12.2014 року, дійшла правового висновку, що у разі прийняття субєктом владних повноважень рішення про передачу земельних ділянок у власність чи оренду (тобто ненормативного акта, який вичерпує свою дію після його реалізації), подальше оспорювання правомірності набуття фізичною чи юридичною особою спірної земельної ділянки має вирішуватися у порядку цивільної (господарської) юрисдикції, оскільки виникає спір про цивільне право. Не обговорюючи питання правильності застосування судами норм ЗК, колегія суддів вважає, що в цьому випадку неоднаково застосовано статтю 6 Конвенції стосовно «суду, встановленого законом». Беручи до уваги те, що визначальним принципом здійснення правосуддя в адміністративних справах є принцип офіційного зясування всіх обставин у справі і обовязок субєкта владних повноважень доказувати правомірність своїх дій чи рішень, на відміну від визначального принципу цивільного судочинства, який полягає у змагальності сторін, суд, який розглянув справу, не віднесену до його юрисдикції, не може вважатися «судом, встановленим законом» у розумінні частини першої статті 6 Конвенції.

Таким чином, суд приходить до висновку, що звернення позивачів до Краматорського міського суду, як адміністративного суду, не ґрунтується на правильному застосуванні норм матеріального права, тому позов не підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст.2,3,17, 9,11, 94, 99, 159, 160 -163 КАС України,

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_2, ОСОБА_3 до Краматорської міської ради про визнання дій протиправними та скасування рішення міської ради, зобов*язання суб*єкта владних повноважень вчинити певні дії, відмовити.

Вступна та резолютивна частини постанови прийняті, проголошені та вручені 24.02.2016 року. Повний текст постанови виготовлений 24.02.2016 року.

Апеляційна скарга на постанову може бути подана в Апеляційний адміністративний суд Донецької області через Краматорський міський суд протягом 10 днів після проголошення.

Постанова ухвалена в нарадчій кімнаті в єдиному екземплярі.

Суддя