Справа № 820/11105/15
Суддя: Бенедик А.П.
Дата ухвалення: 2016-02-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 лютого 2016 р. Справа № 820/11105/15
Колегія суддів Харківського апеляційного адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Бенедик А.П.

Суддів: Водолажської Н.С. , Калиновського В.А.

за участю секретаря судового засідання Тітової А.В.

позивача - ОСОБА_1

представника відповідача - Матофій Л.Я.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду у м.Харкові адміністративну справу за апеляційною скаргою Фонду загальнообов'язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття в особі Харківського міського центру зайнятості на постанову Харківського окружного адміністративного суду від 17.12.2015р. по справі №820/11105/15

за позовом ОСОБА_1

до Харківського міського центру зайнятості

про визнання дій та бездіяльності незаконними,

ВСТАНОВИЛА:

Позивач, ОСОБА_1, звернувся до суду із адміністративним позовом до Харківського міського центру зайнятості, в якому просить:

- визнати дії Харківського міського центру зайнятості у направленні позивача 26.05.2015 року на працевлаштування до ТОВ "ПВМ ГРУП" по професії "Оператор з обробки інформації та програмного забезпечення", яка не відповідає його освіті, професії (спеціальності), кваліфікації, досвіду і тривалості безробіття та без врахування цих обставин незаконними;

- визнати дії Харківського міського центру зайнятості з підбору позивачу 12 серпня 2015 року роботу за професіями "Приймальник замовлень", "Обліковець", які у базі вакансій Харківського міського центру зайнятості були відсутні незаконними, що не сприяло позивачу у підборі підходящої роботи під час здійснення прийому;

- визнати дії Харківського міського центру зайнятості з підбору позивачу 12 серпня 2015 року роботи за професіями "Приймальник замовлень", "Обліковець", по яким у позивача відсутня професійно-технічна освіта та професійна підготовка на виробництві незаконними;

- визнати бездіяльність Харківського міського центру зайнятості у направленні позивача на медичний огляд, відповідно до медичних висновків, що викладені в медичній довідці № 265 від 30.01.2015 року для встановлення придатності за станом здоров'я виконувати роботу за професіями "Приймальник замовлень", "Обліковець" незаконною;

- визнати дії Харківського міського центру зайнятості з підбору позивачу 20 серпня 2015 року роботи за професіями "Контролер на контрольно-пропускному пункті", "Розподілювач робіт", які у базі вакансій Харківського міського центру зайнятості були відсутні незаконними, що не сприяло позивачу у підборі підходящої роботи під час здійснення прийому;

- визнати дії Харківського міського центру зайнятості з підбору позивачу 20 серпня 2015 року роботи за професіями "Контролер на контрольно-пропускному пункті", "Розподілювач робіт", по яким у позивача відсутня професійно-технічна освіта та професійна підготовка на виробництві незаконними;

- визнати бездіяльність Харківського міського центру зайнятості у направленні позивача на медичний огляд, відповідно до медичних висновків, що викладені в медичній довідці № 265 від 30.01.2015 року для встановлення придатності за станом здоров'я виконувати роботу за професіями "Контролер на контрольно-пропускному пункті", "Розподілювач робіт" незаконною.

В обґрунтування позову зазначив, що наказом Харківського міського центру зайнятості від 25.11.2014 року № НТ 141125 позивачу поновлено статус безробітного. Згодом відповідач застосовує частини 3, 4 статті 46 Закону України "Про зайнятість населення", внаслідок чого, 26 травня 2015 року відповідач, не беручи до уваги, що у позивача відсутня підходяща освіта незаконно видав направлення на працевлаштування за № 0089093 до ТОВ"ПВМ ГРУП" по професії "Оператор з обробки інформації та програмного забезпечення", незважаючи на те, що судовими рішеннями двох інстанцій №640/7568/15-а від 06.10.2015 року та від 11.08.2015 року, які вступили в законну силу, встановлено, що у гр.ОСОБА_1 відсутня освіта, професія (спеціальність) кваліфікація, досвід по професії "Оператор з обробки інформації та програмного забезпечення", тому відповідач незаконно видав позивачу направлення на таку роботу, що не відповідає його освіті, професії (спеціальності), кваліфікації, досвіду. Також позивач вважає, що під час прийомів 12.08.2015 року та 20.08.2015 року відповідач незаконно визначив, що для позивача кваліфікація "Приймальник замовлень", "Обліковець", "Контролер на контрольно-пропускному пункті", "Розподілювач робіт" є підходящою роботою, оскільки спершу відповідач повинен бути направити гр.ОСОБА_1 на проходження медичного огляду для встановлення здатності за станом здоров'я виконувати роботу, через те, що в матеріалах справи містилась довідка, в якій наведено рішення ЛКК щодо стану здоров'я позивача. Також, позивач зазначив, що незаконні дії відповідача порушили його права на отримання соціальних послуг на випадок безробіття та на пошук роботи із врахуванням стану його здоров'я.

Постановою Харківського окружного адміністративного суду від 17.12.2015 року адміністративний позов задоволено.

Визнано дії Харківського міського центру зайнятості у направленні позивача 26.05.2015 на працевлаштування до ТОВ "ПВМ ГРУП" по професії "Оператор з обробки інформації та програмного забезпечення", яка не відповідає його освіті, професії (спеціальності), кваліфікації, досвіду і тривалості безробіття та без врахування цих обставин незаконними.

Визнано незаконними дії Харківського міського центру зайнятості у підборі позивачу 12 серпня 2015 року роботу за професіями "Приймальник замовлень", "Обліковець", які у базі вакансій Харківського міського центру зайнятості були відсутні, що не сприяло позивачу у підборі підходящої роботи під час здійснення прийому.

Визнано незаконними дії Харківського міського центру зайнятості у підборі позивачу 12 серпня 2015 року роботи за професіями "Приймальник замовлень", "Обліковець", по яким у позивача відсутня професійно-технічна освіта та професійна підготовка на виробництві.

Визнано незаконною бездіяльність Харківського міського центру зайнятості у направленні позивача на медичний огляд, відповідно до медичних висновків, що викладені в медичній довідці № 265 від 30.01.2015 для встановлення придатності за станом здоров'я виконувати роботу за професіями "Приймальник замовлень", "Обліковець".

Визнано незаконними дії Харківського міського центру зайнятості у підборі позивачу 20 серпня 2015 року роботи за професіями "Контролер на контрольно-пропускному пункті", "Розподілювач робіт", які у базі вакансій Харківського міського центру зайнятості були відсутні, що не сприяло позивачу у підборі підходящої роботи під час здійснення прийому.

Визнано незаконними дії Харківського міського центру зайнятості у підборі позивачу 20 серпня 2015 року роботи за професіями "Контролер на контрольно-пропускному пункті", "Розподілювач робіт", по яким у позивача відсутня професійно-технічна освіта та професійна підготовка на виробництві.

Визнано незаконною бездіяльність Харківського міського центру зайнятості у направленні позивача на медичний огляд, відповідно до медичних висновків, що викладені в медичній довідці № 265 від 30.01.2015 для встановлення придатності за станом здоров'я виконувати роботу за професіями "Контролер на контрольно-пропускному пункті", "Розподілювач робіт".

Не погодившись із судовим рішенням, Фондом загальнообов'язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття в особі Харківського міського центру зайнятості подано апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову Харківського окружного адміністративного суду від 17.12.2015 року та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги, посилається на незаконність та необґрунтованість оскаржуваної постанови.

Вказує, що оскаржувані дії Харківського міського центру зайнятості є законними та обґрунтованими, такими, що відповідають вимогам діючого законодавства. Таким чином, задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції дійшов до неправомірного висновку про їх обґрунтованість.

Позивач надав письмові заперечення на апеляційну скаргу, в яких, посилаючись на обґрунтованість та об'єктивність рішення суду, просить залишити його без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

У судовому засіданні позивач заперечував проти задоволення апеляційної скарги та просив відмовити в її задоволенні.

Представник відповідача у судовому засіданні підтримав вимоги апеляційної скарги та просив її задовольнити.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення позивача та представника відповідача, перевіривши рішення суду та доводи апеляційної скарги, дослідивши письмові докази, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено під час апеляційного розгляду, що ОСОБА_1 зареєстрований Харківським міським центром зайнятості як такий, що шукає роботу.

Відповідно до наказу № 25.11.2014 року № НТ 141125 позивачу поновлення статусу безробітного та відмовлено у призначенні допомоги по безробіттю.

Як зазначив під час розгляду справи представник відповідача, під час прийому 26.05.2015 року позивачу була підібрана робота на посаду «оператор з обробки інформації та програмного забезпечення» у ТОВ «ПВМ ГРУП», на яку останній погодився та отримав відповідне направлення №0089093 від 26.05.2015 року. На прийомі 04.06.2015 року позивач повернув корінець направлення з відмовою роботодавця у працевлаштуванні за направленням від 27.05.2015 року з результатом: відсутні додаткові навички.

В послідуючому, на прийомах 12.08.2015 року та 20.08.15 року Харківським міським центром зайнятості було переглянуто вакансії для позивача та запропоновано такі посади, як "Приймальник замовлень", "Обліковець", "Контролер на контрольно-пропускному пункті" та "Розподілювач робіт".

Не погоджуючись із вказаними діями відповідача, позивач звернувся до суду із даним позовом.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, заявлені позовні вимоги є правомірними та обґрунтованими.

Колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції, враховуючи наступне.

Згідно ст.43 Конституції України, Держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності, реалізовує програми професійно-технічного навчання, підготовки і перепідготовки кадрів відповідно до суспільних потреб.

Положеннями ч. 1 ст. 1 Закону України «Про зайнятість населення» визначено, що безробіття - соціально-економічне явище, за якого частина осіб не має змоги реалізувати своє право на працю та отримання заробітної плати (винагороди) як джерела існування; безробітний - особа віком від 15 до 70 років, яка через відсутність роботи не має заробітку або інших передбачених законодавством доходів як джерела існування, готова та здатна приступити до роботи; зареєстрований безробітний - особа працездатного віку, яка зареєстрована в територіальному органі центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, як безробітна і готова та здатна приступити до роботи; вакансія - вільна посада (робоче місце), на яку може бути працевлаштована особа; працевлаштування - комплекс правових, економічних та організаційних заходів, спрямованих на забезпечення реалізації права особи на працю;

Статус безробітного надається особам за їх особистою заявою у разі відсутності підходящої роботи з першого дня реєстрації у територіальних органах центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, незалежно від зареєстрованого місця проживання чи місця перебування (ч.2 ст. 43 Закону України "Про зайнятість населення").

Згідно ч.2 ст. 44 Закону України "Про зайнятість населення", зареєстровані безробітні зобов'язані: самостійно або за сприяння територіальних органів центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, здійснювати активний пошук роботи, який полягає у вжитті цілеспрямованих заходів до працевлаштування, зокрема взяття участі у конкурсних доборах роботодавців; відвідувати територіальний орган центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, в якому він зареєстрований як безробітний у визначений і погоджений з ним час, але не рідше ніж один раз на тридцять календарних днів; дотримуватися письмових індивідуальних рекомендацій щодо сприяння працевлаштуванню, зокрема брати участь у заходах, пов'язаних із сприянням забезпеченню зайнятості населення; інформувати територіальний орган центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, протягом трьох робочих днів про обставини припинення реєстрації, визначені у частині першій статті 45 цього Закону.

Перевіряючи обґрунтованість заявлених позовних вимог в частині визнання дій Харківського міського центру зайнятості у направленні позивача 26.05.2015 року на працевлаштування до ТОВ "ПВМ ГРУП" по професії "Оператор з обробки інформації та програмного забезпечення", яка не відповідає його освіті, професії (спеціальності), кваліфікації, досвіду і тривалості безробіття та без врахування цих обставин незаконними, колегія суддів дійшла висновку про наступне.

В обґрунтування вказаної частини позовних вимог позивач посилається на те, що вказана професія є непідходящою через відсутність у нього необхідної професійно-технічної освіти.

З даного приводу колегія суддів зазначає, що відповідно до Розділу 4. Національного класифікатора України "Класифікатор професій" ДК 003:2010, затвердженому наказом Державного комітету України з питань технічного регулювання та споживчої політики від 28 липня 2010 року N 327, професія "оператор з обробки інформації та програмного забезпечення" відноситься до категорії "Технічні службовці", що відноситься до професій, до яких може бути застосований рівень кваліфікації "молодший спеціаліст", а також професії, що вимагають повної загальної середньої та професійно-технічної освіти чи повної загальної середньої освіти та професійної підготовки на виробництві.

Порядок та умови професійного навчання працівників на виробництві визначені Положенням про професійне навчання працівників на виробництві, яке затверджено наказом Міністерства праці та соціальної політики України та Міністерства освіти і науки України від 26 березня 2001 р. N 127/151, та зареєстроване в Міністерстві юстиції України 6 квітня 2001 р. за N 315/5506 (далі - Положення).

Відповідно до п.п.1.1, 1.2 Положення, професійне навчання працівників на виробництві спрямоване на підвищення якості професійного складу працівників роботодавців різної форми власності та підпорядкування (надалі - роботодавець), формування у них високого професіоналізму, майстерності, сучасного економічного мислення, вміння працювати в нових економічних умовах та забезпечення на цій основі високої продуктивної праці і ефективної зайнятості.

Професійне навчання працівників роботодавця організовується відповідним підрозділом, фахівцями, які займаються цими питаннями, чи службою управління персоналом.

Згідно п.2.2. Положення, для професійного навчання працівників на виробництві застосовуються такі його види: первинна професійна підготовка робітників; перепідготовка робітників; підвищення кваліфікації робітників; перепідготовка, спеціалізація, підвищення кваліфікації, стажування керівників, професіоналів та фахівців.

Первинна професійна підготовка робітників - це професійно-технічне навчання осіб, які раніше не мали робітничої професії, що забезпечує рівень професійної кваліфікації, необхідний для продуктивної професійної діяльності (п. 2.3 Положення).

Тобто, працевлаштування особи на вказану професію можливо, зокрема, у випадку наявності у неї повної загальної середньої освіти та проходження професійної підготовки на виробництві.

На підставі викладеного, колегія суддів дійшла висновку про правомірність дій відповідача щодо підбору позивачу роботи на посаді "Оператор з обробки інформації та програмного забезпечення" у ТОВ "ПВМ ГРУП".

Крім того, як вказує представник відповідача та не заперечував під час судового розгляду позивач, останній зацікавився вказаною пропозицією, погодився на співбесіду з роботодавцем та отримав відповідне направлення.

Таким чином, матеріалами справи підтверджено, що відповідачем вчинялись відповідні дії щодо сприяння працевлаштування позивача. Послідуюча відмова роботодавця у прийнятті позивача на роботу не була зумовлена неправомірними діями чи бездіяльністю відповідача.

Колегія суддів вважає помилковими посилання позивача, з якими погодився суд першої інстанції, як на підставу обґрунтування вимог щодо незаконності дій Харківського міського центру зайнятості у направленні позивача на працевлаштування до ТОВ "ПВМ ГРУП", на постанову Харківського окружного адміністративного суду № 640/7568/15-а від 11.08.2015 року, залишеною без змін ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 06.10.2015 року, оскільки вказаними судовими рішеннями визнано правомірними дії Харківського міського центру зайнятості у відмові саме в направленні на професійне навчання за вказаною професією, через можливість його проходження лише за наявності у особи відповідної попередньої повної загальної середньої та професійно-технічної освіти. Таким чином, посилання суду першої інстанції на те, що судовими рішеннями у справі за позовом ОСОБА_1 вже були встановлені обставини щодо визначення професії "Оператор з обробки інформації та програмного забезпечення", як непідходящої, колегія суддів вважає помилковими.

На підставі вищевикладеного, колегія суддів дійшла висновку про відсутність правових підстав для задоволення вказаної частини позовних вимог.

Щодо заявлених позовних вимог в частині визнання незаконними дій Харківського міського центру зайнятості з підбору позивачу 12 серпня 2015 року роботу за професіями "Приймальник замовлень", "Обліковець", які у базі вакансій Харківського міського центру зайнятості були відсутні, що не сприяло позивача у підборі підходящої роботи під час здійснення прийому; визнання незаконними дій Харківського міського центру зайнятості з підбору позивачу 12 серпня 2015 року роботи за професіями "Приймальник замовлень", "Обліковець", по яким у позивача відсутня професійно-технічна освіта та професійна підготовка на виробництві; визнання незаконними дій Харківського міського центру зайнятості з підбору позивачу 20 серпня 2015 року роботи за професіями "Контролер на контрольно-пропускному пункті", "Розподілювач робіт", які у базі вакансій Харківського міського центру зайнятості були відсутні, що не сприяло позивача у підборі підходящої роботи під час здійснення прийому; визнання незаконними дій Харківського міського центру зайнятості з підбору позивачу 20 серпня 2015 року роботи за професіями "Контролер на контрольно-пропускному пункті", "Розподілювач робіт", по яким у позивача відсутня професійно-технічна освіта та професійна підготовка на виробництві, колегія суддів дійшла висновку про наступне.

В обґрунтування вказаної частини позовних вимог позивач посилається на те, що під час прийомів 12.08.2015 та 20.08.2015 відповідач незаконно визначив, що для позивача кваліфікація "Приймальник замовлень", "Обліковець", "Контролер на контрольно-пропускному пункті", "Розподілювач робіт" є підходящою роботою, оскільки спочатку відповідач повинен бути направити його на проходження медичного огляду для встановлення здатності за станом здоров'я виконувати роботу в зв'язку з наявністю довідки лікарського закладу, в якій наведено рішення ЛКК щодо стану здоров'я позивача.

З даного приводу колегія суддів зазначає, що матеріалами справи підтверджено та не заперечується сторонами, що ОСОБА_1 має повну вищу освіту за спеціальністю соціологія, закінчив Харківський національний університет ім. В.Н. Каразіна у 2005 році. Крім того, позивач також має базову вищу освіту за спеціальністю право, бакалавр, кваліфікація юрист, закінчив Харківський національний університет внутрішніх справ у 2009 році.

Як зазначив під час судового засідання представник відповідача, на відвідуванні 12.08.2015 року посади соціолога, викладача соціологічних дисциплін роботодавцями не були заявлені. Самостійно підібраних варіантів працевлаштування особа не надала. Посади юриста, юрисконсульта надаються роботодавцями, як правило, із вимогами до освітнього рівня та стажу роботи за посадою (наприклад, магістр права та декілька років роботи за фахом), або як спеціалізоване робоче місце для інвалідів. Так, 12.08.2015 року роботодавцем «Державна інспекція сільського господарства у Харківській області» заявлена посада юриста з умовою наявності досвіду роботи, на переговорах із спеціалістом роботодавець підтвердив цю вимогу, тому, при опрацюванні вакансії ОСОБА_1 (який має освіту бакалавра та не має досвіду роботи юристом) не був направлений на працевлаштування на цю посаду. За таких умов, у залишений час прийому також проводився перегляд наявних професій, які не потребують додаткового навчання та враховують стан здоров'я позивача, зокрема за професіями «приймальник замовлень», «обліковець», що відповідає чинному законодавству. Таких професій роботодавцями не заявлено, про що є відмітка в додатку № 1 до ПК. Після цього було рекомендовано ознайомитись самостійно з наявними вакансіями та призначено відвідування на 20.08.2015 року.

На відвідуванні 20.08.2015 року посади соціолога, викладача соціологічних дисциплін роботодавцями заявлені не були. Самостійно підібраних варіантів працевлаштування ОСОБА_1 не надав. З наявних вакантних посад, опрацьовувалась вакантна посада юрисконсульта в установі «Міська державна лікарня ветеринарної медицини м. Харкова», серед заявлених вимог був рівень спеціаліста «магістр». Роботодавець не змінив вимоги до претендента, освітній рівень якого «бакалавр». За таких умов, у залишений час прийому також був проведений спільний перегляд наявних професій, які не потребують додаткового навчання та з урахуванням стану здоров'я позивача, зокрема, за професіями «контролер на КПП» та «розподілювач робіт», що відповідало чинному законодавству. Таких професій роботодавцями не заявлено, про що є відмітка в додатку № 1 до ПК.

За таких умов, ОСОБА_1 рекомендовано 08.09.2015 року відвідати тренінг у відділі активної підтримки безробітних, наступний прийом у спеціаліста з працевлаштування призначено 18.09.2015 року.

Перевіряючи правомірність вказаних дій відповідача, колегія суддів дійшла висновку про наступне.

Відповідно до ч.1 ст. 46 Закону України "Про зайнятість населення", підходящою для безробітного вважається робота, що відповідає освіті, професії (спеціальності), кваліфікації особи з урахуванням доступності транспортного обслуговування, встановленої рішенням місцевої державної адміністрації, виконавчого органу відповідної ради. Заробітна плата повинна бути не нижче розміру заробітної плати такої особи за останнім місцем роботи з урахуванням середнього рівня заробітної плати, що склався у регіоні за минулий місяць, де особа зареєстрована як безробітний.

Під час пропонування підходящої роботи враховується тривалість роботи за професією (спеціальністю), кваліфікація, досвід, тривалість безробіття, а також потреба ринку праці.

Проте, згідно ч.3 цієї ж статті Закону, у разі коли неможливо надати безробітному роботу за професією протягом шести місяців з дня перебування на обліку в територіальному органі центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, йому пропонується підходяща робота з урахуванням здібностей, стану здоров'я і професійного досвіду, доступних для нього видів навчання та потреби ринку праці.

Також, відповідно до п. 19 Порядку реєстрації, перереєстрації безробітних та ведення обліку громадян, які шукають роботу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20 березня 2013 року N 198 (далі - Порядок №198), у разі коли протягом шести місяців з дня реєстрації безробітному неможливо підібрати роботу за професією, підходящою є робота, що потребує зміни професії з урахуванням його здібностей, стану здоров'я, професійного досвіду, доступних для нього видів навчання та потреби ринку праці.

Згідно ч. 8 ст. 46 Закону України "Про зайнятість населення", підходящою для безробітного не може вважатися робота, якщо: місце роботи розташовано за межами доступності транспортного обслуговування, встановленої рішенням місцевої державної адміністрації, виконавчого органу відповідної ради; умови праці не відповідають правилам і нормам, встановленим законодавством про працю та охорону праці (в тому числі якщо на запропонованому місці роботи порушуються встановлені законом строки виплати заробітної плати); умови праці на запропонованому місці роботи не відповідають стану здоров'я громадянина, підтвердженому медичною довідкою.

Відповідно до п. 22 Порядку №198, підходящою не може бути робота у разі, коли: вона пов'язана із зміною місця проживання безробітного без його згоди; місце роботи розташоване за межами доступності транспортного обслуговування, встановленої рішенням місцевої держадміністрації, виконавчого органу відповідної ради; умови праці не відповідають правилам і нормам, встановленим законодавством про працю та охорону праці, стану здоров'я особи, що підтверджено медичною довідкою; заробітна плата нижча, ніж встановлений законом розмір мінімальної заробітної плати, або не забезпечуються гарантії щодо її своєчасної виплати.

Тобто, законодавцем чітко визначено перелік робіт, які не можуть вважатися для безробітного підходящими.

Як зазначив під час судового засідання представник відповідача, за технологією прийому, серед інших заходів по сприянню працевлаштуванню, проводяться наступні:

- опрацювання вакансії - спільний розгляд вакантної посади, та попередній дзвінок до роботодавця з уточненням вимог до претендента, уточненням умов праці та згодою на переговори з претендентом. Після дзвінка до роботодавця проводиться співбесіда з клієнтом, і, якщо роботодавець не заперечує, а безробітний згоден на переговори, видається направлення на працевлаштування, про що ставиться відповідна відмітка у додатку до ПК № 1, яка підтверджується клієнтом. У разі відмови роботодавця від переговорів, або незгоди клієнта, ставиться відповідна відмітка, яка засвідчується підписом безробітного;

- перегляд вакансій - під час прийому спільний перегляд з клієнтом варіантів працевлаштування за підходящою для клієнта роботою серед усіх наявних вакансій на час відвідування. При цьому, враховуючи обмежений час прийому, пошук за професіями, який задається, не завжди має позитивний результат.

Таким чином, оскільки умови праці можуть бути визначені тільки за конкретною посадою, з урахуванням стану здоров'я при застосуванні на цій посаді праці конкретного робітника. Це є питанням при переговорах між робітником та роботодавцем.

На підставі викладеного, колегія суддів дійшла висновку про правомірність дій відповідача щодо проведення під час відвідування позивачем центру зайнятості 12.08.2015 року спільного перегляду наявних професій "Приймальник замовлень", "Обліковець" та 20.08.2015 року професій "Контролер на контрольно-пропускному пункті", "Розподілювач робіт". Вказані дії були вчинені відповідачем з метою сприяння працевлаштування позивача.

Колегія суддів вважає помилковими посилання позивача, з якими погодився суд першої інстанції, як на підставу обґрунтування вказаної частини позовних вимог, на те, що відповідачем безпідставно та без врахування стану здоров'я, професійного досвіду, специфіки роботи запропоновано позивачу вакансії, які можуть призвести до погіршення стану здоров'я, оскільки жодних доказів, які б підтверджували вказані обставини матеріали справи не містять. Крім того, як було зазначено вище, жодних вакансій за посадами "Приймальник замовлень", "Обліковець" "Контролер на контрольно-пропускному пункті", "Розподілювач робіт" під час спільного з позивачем перегляду вакансій виявлено не було.

На підставі вищевикладеного, колегія суддів дійшла висновку про відсутність правових підстав для задоволення вказаної частини позовних вимог.

Щодо заявлених позовних вимог в частині визнання незаконною бездіяльності Харківського міського центру зайнятості у направленні позивача на медичний огляд, відповідно до медичних висновків, що викладені в медичній довідці № 265 від 30.01.2015 року для встановлення придатності за станом здоров'я виконувати роботу за професіями "Приймальник замовлень", "Обліковець", "Контролер на контрольно-пропускному пункті", "Розподілювач робіт", колегія суддів зазначає наступне.

Як вбачається з наявної в матеріалах медичної довідки № 265 від 30.01.2015 року, яка видана Харківською міською поліклінікою № 20, позивачу за родом хвороби не рекомендована праця, пов'язана з підйомом вантажів понад 5 кг, тривалим перебуванням на ногах, переохолодженням, психоємоційним перевантаженням постійно.

В обґрунтування вказаної частини позовних вимог позивач посилається на те, що відповідач не взяв до уваги вищевказану медичну довідку, а тому підходящою для нього роботою не можна вважати професії "Приймальник замовлень", "Обліковець", "Контролер на контрольно-пропускному пункті", "Розподілювач робіт", оскільки відповідач повинен був направити позивача на медичний огляд для встановлення його здатності за станом здоров'я виконувати роботу.

З даного приводу колегія суддів зазначає, що відповідачем з метою вирішення питання щодо подальшого працевлаштування позивача, направлено головному лікарю Харківської міської поліклініки №20 запит №502 від 24.06.2015 року, в якому просив надати перелік професій, за якими може працювати позивач з урахуванням стану здоров'я.

Листом від 07.08.2015 року №943 за підписом головного лікаря Комунального закладу охорони здоров'я «Харківська міська поліклініка №20» повідомлено відповідача про те, що перелік професій, за якими може працювати позивач з урахуванням стану здоров'я, не входить до компетенції лікувально-профілактичного закладу і визначити придатність до праці по будь якій професії можливо тільки при вказівці роботодавцем характеристики умов праці.

На підставі викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що відповідачем вчинялись відповідні дії що встановлення професій, робота за якими є підходящою позивачу за станом здоров'я. В свою чергу, за наслідком отриманої відповіді лікувального закладу вбачається, що необхідною умовою для визначення можливості праці позивачем на відповідній професії, є вказівка характеристики умов праці саме роботодавцем.

Разом з тим, як вже зазначалось, жодних вакансій за посадами "Приймальник замовлень", "Обліковець" "Контролер на контрольно-пропускному пункті", "Розподілювач робіт" під час спільного з позивачем перегляду вакансій виявлено не було.

З урахуванням вказаного, за відсутності факту наявності вакансій за професіями "Приймальник замовлень", "Обліковець", "Контролер на контрольно-пропускному пункті", "Розподілювач робіт", що відповідно має наслідком відсутності вказівки роботодавцем характеристики умов праці, у відповідача була відсутня можливість направити позивача на медичний огляд для встановлення придатності за станом здоров'я виконувати роботу за даними професіями.

Враховуючи вищезазначені обставини, колегія суддів дійшла висновку, що відповідачем вчинялись відповідні дії щодо сприяння працевлаштування позивача, а відтак вказані обставини не є пасивною поведінкою суб`єкта владних повноважень, яка могла б бути пов'язана з невиконанням останнім дій, які повинні були і могли бути вчинені в силу покладених на відповідача обов'язків і згідно з чинним законодавством України, що в свою чергу несло б негативний вплив на реалізацію прав, свобод та інтересів позивача, а відтак відсутні правові підстави для задоволення вказаної частини позовних вимог.

Згідно ст. 2 КАС України, основним завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права (ч.1 ст. 6 КАС України).

Тобто, виходячи з аналізу вищезазначеної правової норми, суд захищає лише порушені, невизнані або оспорюванні права, свободи та інтереси учасників адміністративних правовідносин.

Визнання протиправними дій суб'єкта владних повноважень можливе лише за позовом особи, право або законний інтерес якої порушені цією дією.

Розв'язуючи спір колегія суддів зауважує, що відповідно до частини 1 статті 11 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно ч.1 ст.71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 72 цього Кодексу.

За визначенням ч.1 ст.69 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Згідно із ст.86 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Колегія суддів зазначає, що позивачем, в порушення вимог вищезазначених статей Кодексу, не було надано належних та допустимих доказів на підтвердження того, що відповідним рішенням, дією або бездіяльністю відповідача були порушені права, свободи та інтереси позивача у сфері публічно-правових відносин.

В свою чергу, відповідачем, як суб'єктом владних повноважень було доведено під час судового розгляду відсутність факту порушення прав позивача.

З огляду на зазначене, колегія суддів дійшла висновку щодо необґрунтованості заявлених позовних вимог.

Враховуючи наведене, приймаючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції дійшов до неправомірного висновку щодо обґрунтованості заявлених позовних вимог.

Відповідно до ст. 159 КАС України, судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно п. 4 ч. 1 ст. 202 КАС України, підставами для скасування постанови або ухвали суду першої інстанції та ухвалення нового рішення є, серед іншого, порушення норм матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи або питання.

З урахуванням встановлених обставин у справі та допущених судом першої інстанції порушень норм матеріального права, колегія суддів вважає, що постанова Харківського окружного адміністративного суду від 17.12.2015 року по справі №820/11105/15 не відповідає вимогам ст.159 КАС України, а тому відповідно до вимог ст. 202, ч.2 ст. 205 КАС України підлягає скасуванню з прийняттям нової постанови про відмову в задоволенні позовних вимог.

З приводу розподілу судових витрат, колегія суддів дійшла висновку про наступне.

Згідно ч. 6 ст. 94 КАС України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції або Верховний Суд України, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд, змінить судове рішення або ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідачем за подання апеляційної скарги було сплачено судовий збір у загальному розмірі 3215 грн. 52 коп., що підтверджується наявними в матеріалами справи квитанціями від 06.01.2016 року №0.0.485892679.1 на суму 606 грн. 33 коп. та від 08.02.2016 року №0.0.501371360.1 на суму 2609 грн. 19 коп.

Разом з тим, позивач звільнений від сплати судового збору на підставі п. 13 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», що підтверджується наявним в матеріалах справи посвідченням серії АБ №466818.

Відповідно до ч. 5 ст. 94 КАС України, у разі відмови у задоволенні позовних вимог позивача, звільненого від сплати судових витрат, а також залишення адміністративного позову без розгляду судові витрати, понесені відповідачем, компенсуються за рахунок Державного бюджету України.

Враховуючи, що судовим рішенням відмовлено у задоволенні позовних вимог позивача, звільненого від сплати судових витрат, колегія суддів дійшла висновку, про необхідність стягнення з Державного бюджету України на користь відповідача витрат зі сплати судового збору за подачу апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст. 94, 160, 167, 195, 196, п. 3 ст. 198, п. 4 ч.1 ст. 202, 205, 207, 209, 254 Кодексу адміністративного судочинства, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Фонду загальнообов'язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття в особі Харківського міського центру зайнятості задовольнити.

Постанову Харківського окружного адміністративного суду від 17.12.2015р. по справі №820/11105/15 за позовом ОСОБА_1 до Харківського міського центру зайнятості про визнання дій та бездіяльності незаконними скасувати.

Прийняти нову постанову, якою у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 відмовити.

Стягнути з Державного бюджету України на користь Фонду загальнообов'язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття в особі Харківського міського центру (61013, м.Харків, вул. Шевченка, 137А, код СДРПОУ 36224721) витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги у розмірі 3215 (три тисячі двісті п'ятнадцять) грн. 52 коп.

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання постанови у повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя (підпис)Бенедик А.П.
Судді(підпис) (підпис) Водолажська Н.С. Калиновський В.А.

Повний текст постанови виготовлений 29.02.2016 р.