Справа № 809/4308/15
Суддя: Ліщинський Андрій Михайлович
Дата ухвалення: 2016-02-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 лютого 2016 р. Справа № 876/2/16

Колегія суддів Львівського апеляційного адміністративного суду в складі :

головуючого судді: Ліщинського А.М.,

суддів: Довгої О.І., Запотічного І.І.

при секретарі судового засідання: Керод Х.І.

з участю представника відповідача: ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у м.Івано-Франківську Головного управління ДФС в Івано-Франківській області на постанову Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 03 грудня 2015 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Дніпро ІФ» до Державної податкової інспекції у м.Івано-Франківську Головного управління ДФС в Івано-Франківській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,-

В С Т А Н О В И Л А:

13.11.2015 року позивач звернувся до суду з адміністративним позовом до відповідача про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення № від 30.10.2015 року.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що відповідач, за наслідками проведеної перевірки, в порушення положень Податкового кодексу України помилково дійшов висновку щодо заниження сум податку на додану вартість за грудень 2014 року, оскільки господарські операції між позивачем та контрагентом постачальником ТОВ «Донмас» підтверджено відповідними первинними документами.

Постановою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 03 грудня 2015 року адміністративний позов задоволено. Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення - рішення № від 30.10.2015 року.

Відповідач постанову оскаржив, не погодившись із зазначеним судовим рішенням, подав апеляційну скаргу, зазначивши, що оскаржувана постанова винесена з порушенням норм матеріального та процесуального права та є незаконною, просить оскаржувану постанову скасувати та прийняти нову, якою відмовити в задоволенні позову.

В апеляційній скарзі покликається на те, що операції між ТОВ «Дніпро-ІФ» та ТОВ «Донмас», контрагентів-постачальників по ланцюгу постачання не містять у суті своїй розумних економічних або інших причин (ділової мети) придбання та продажу товарів, а обліковані ними господарські операції не спрямовані на реальне настання наслідків.

У ході апеляційного розгляду представник апелянта ОСОБА_1 надала пояснення та просить задовольнити апеляційну скаргу.

Інші особи які беруть участь у справі, в судове засідання на виклик суду не зявилися, що не перешкоджає розгляду справи в їх відсутності згідно з ч.4 ст. 196 КАС України.

Судова колегія заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави апеляційної скарги, вважає за необхідне її відхилити з наступних підстав.

Задовольняючи позовні вимоги позивача, суд першої інстанції виходив з того, що при розгляді справи податковим органом не доведено обставини, на які він посилався, а реальність господарських операцій позивача із ТОВ «Донмас» не спростована, позивачем правомірно у відповідності до вищезгаданих приписів законодавства включено до складу податкового кредиту суми податку на додану вартість при наявності належним чином оформлених податкових накладних. Вказані суми обчислені із вартості послуг, придбання та використання яких у межах господарської діяльності позивачем доведено.

Розглядаючи спір, судова колегія вважає, що місцевий суд повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Згідно ст.2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, добросовісно.

Частиною 1 ст.195 КАС України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Правильність вирішення справи відповідно до вимог ст.13 КАС України забезпечується системою: апеляційною та касаційною. Можливість апеляційного та касаційного оскарження судових рішень є принципом адміністративного судочинства, що спрямований на забезпечення прав осудності (законності та обґрунтованості) судових рішень.

Як встановлено судом та підтверджено матеріалами справи, що ТОВ «Дніпро-ІФ» зареєстроване як юридична особа 07.10.2010 р., взято на податковий облік 08.10.2010 р. та перебуває на обліку в ДПІ у м. Івано-Франківську.

Згідно свідоцтва про реєстрацію платника ПДВ від 27.07.2012 р. №200059036 (а. с. 166) позивач зареєстрований платником податку на додану вартість, що також висвітлено в акті перевірки та не заперечується сторонами.

В період з 14.08.2015 р. по 11.09.2015 р. відповідачем проведена позапланова виїзна документальна перевірка ТОВ Дніпро-ІФ з питань правильності визначення, повноти нарахування та своєчасності сплати податку на додану вартість при здійсненні фінансово-господарських операцій із ТОВ «Донмас» за період з 01.12.2014 р. по 31.12.2014 р..

За наслідками проведеної перевірки відповідачем 18.09.2015 року складено акт №3585/09-15-22-07/37183440 (а. с. 18-37).

Згідно висновків проведеної перевірки відповідач встановив порушення позивачем п. 14.1.36 ст. 14, п 44.1 ст. 44, п. 198.1, п. 198.2, п. 198.3, п. 198.6 ст. 198 Податкового кодексу України, ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», пп. 2.15, пп. 2.16, пп. 2.4 п. 2 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, по взаємовідносинах з ТОВ «Донмас» за грудень 2014 року, що призвело до заниження податку на додану вартість, який підлягає сплаті до бюджету за грудень 2014 року на суму 268887,00 грн.

За результатами перевірки, на підставі вищезгаданого акту податковим органом прийнято податкове повідомлення рішення № від 30.10.2015 р., яким позивачу визначено суму грошового зобовязання за платежем податок на додану вартість в розмірі 403330,50 грн., в тому числі 268887,00 грн. - за основним платежем, 134443,50 грн. за штрафними санкціями.

Висновки податкового органу про наявність вказаних порушень ґрунтуються на тому, що відповідачем під час проведення вищевказаної перевірки встановлено, що операції між контрагентами по ланцюгу постачання не містять у суті своїй розумних економічних або інших причин (ділової мети) придбання та продажу товарів, прийняття позивачем до виконання первинних документів ТОВ «Донмас», які не відповідають вимогам чинного законодавства, так як виписані на операції, які не відбувались, відсутність у ТОВ «Дніпро- ІФ» обєктів оподаткування по операціях з придбання нафтопродуктів у ТОВ «Донмас».

Статтею 1 Закону України Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні визначено, що первинний документ це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення. Господарською операцією є дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобовязань, власному капіталі підприємства.

Частиною 1 статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» встановлено, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення.

Визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

Сплачені в ціні товару (послуг) суми податку на додану вартість для визначення податкового кредиту мають бути фактично здійснені і підтверджені належним чином складеними первинними документами, що відображають реальність господарської операції, яка є підставою для формування податкового обліку платника податків.

Згідно укладених між позивачем та ТОВ Донмас договорів поставки №ДГ-0376 від 03.12.2014 р., №ДГ-0377 від 08.12.2014 р., №ДГ-0378 від 15.12.2014 р., №ДГ-0381 від 29.12.2014 р. та додаткових угод до них (а. с. 38, 39, 41-43, 45-47, 49-51, 53) останнім здійснено поставки позивачу паливно-мастильних матеріалів. У відповідності до актів приймання передачі, які містяться в матеріалах справи (а.с. 40, 44, 48, 52), у грудні 2014 року позивачу передано паливно-мастильні матеріали на суму 1613320,76 грн., а останнім здійснено оплату за переданий товар, що підтверджується копіями платіжних доручень (а.с. 109-112).

Вказані паливно-мастильні матеріали були передані позивачем під відповідальне зберігання ПАТ «Дніпронафтопродукт» згідно договору зберігання від 01 червня 2011 року №2492 укладеного між ТОВ «Дніпро-ІФ» та ПАТ «Дніпронафтопродукт» (а. с. 58-59), що підтверджується актами приймання - передачі паливно-мастильних матеріалів (а.с. 60-62), актами звірки відвантажених нафтопродуктів (а.с. 65-66), платіжним дорученням №283 від 23.10.2015 про оплату заборгованості послуг зберігання (а.с.64). В подальшому вказаний товар реалізований третій особі - ПАТ «Прикарпаттяобленерго», що підтверджено копіями видаткових накладних (а.с. 71-78), довіреностями на отримання товарно-матеріальних цінностей (а.с. 79-93) та товарно-транспортними накладними (а.с.94-108). За поставлений товар ПАТ «Прикарпаттяобленерго» здійснено оплату позивачу, що підтверджується копіями платіжних доручень (а.с. 121-136, 164) та позивачем виписано відповідні податкові накладні (а.с. 149-163).

За результатами здійснених господарських операцій, на підставі отриманих податкових накладних позивачем сформовано податковий кредит за грудень 2014 року в сумі 268887,00 грн., вірність формування якого оспорюється відповідачем.

Колегія суддів погоджується з думкою суду першої інстанції, що сама по собі наявність або відсутність окремих документів не може бути підставою для висновків про відсутність господарської операції та відмови у формуванні податкового кредиту, якщо з інших даних вбачаються зміни в структурі активів та зобовязань, власному капіталі підприємства у звязку з його господарською діяльністю.

Відповідно до принципу змагальності кожна зі сторін повинна подати докази на підтвердження обставин, на які вона посилається, або на спростування обставин, про які стверджує інша сторона.

Слід зазначити, що фактичне здійснення проведених операцій позивача із ТОВ «Донмас» досліджувалось особами, які здійснювали перевірку, встановлено наявність актів приймання-передачі, податкових накладних, проведення відповідної оплати за товар та інших первинних документів, що висвітлено в акті перевірки від 18 вересня 2015 року №3585/09-15-22-07/37183440.

При цьому, не заперечуючи наявність первинної документації, відповідач посилається на неможливість встановити чи вказаний товар постачався саме ТОВ «Донмас». Також відповідачем заперечується факт здійснення поставки контрагентом позивача згідно укладеного договору, однак не надано доказів, які б спростовували чи ставили під сумнів доводи позивача про поставку вказаного товару контрагентом або доказів постачання вказаного товару іншими особами.

Суд зазначає, що з врахуванням принципу презумпції добросовісності платника податків, податковим органом не надано доказів, які б спростували дійсність чи повноту наданої платником податків звітності, а висновки податкового органу, які стали підставою для винесення спірних податкових повідомлень-рішень, будуються на припущеннях і не підтверджуються належними та допустимим доказами.

Первинні документи надані до перевірки містили всі необхідні реквізити, визначені пунктом 2 статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні".

Також позивачем в судовому засіданні надано докази, які підтверджують рух товарно-матеріальних цінностей, його оприбуткування та подальшу реалізацію третій особі, що призвело до руху активів та зміни майнового стану позивача.

ТОВ «Донмас» зареєстроване як юридична особа, на час видачі податкових накладних, які стали підставою для формування спірного податкового кредиту, було платником податку на додану вартість, що підтверджується наявною в матеріалах справи копією свідоцтва про реєстрацію платника податку на додану вартість (а. с. 167), а тому останній був вправі видавати податкові накладні на підтвердження вчинення господарських операцій та формування податкового кредиту.

Підпунктом 14.1.181 п.14.1. ст.14 Податкового кодексу України визначено, що податковим кредитом є сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобовязання звітного(податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

У відповідності до приписів п.198.1 ст.198 Податкового кодексу України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів та послуг. Датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулась раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Згідно п.198.3 ст.198 Податкового кодексу України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи із договірної (контрактної) вартості товарів (послуг), але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Відповідно до п.198.6 вищевказаної норми Податкового кодексу України не підлягають включенню до складу податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів(послуг), не підтверджені податковими накладними або оформленні з порушенням вимог чи не підтверджені митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу).

Суд першої інстанції правильно зазначив, з чим погодилась колегія суддів, що при розгляді справи податковим органом не доведено обставини, на які він посилався, а реальність господарських операцій позивача із ТОВ «Донмас» не спростована, позивачем правомірно у відповідності до вищезгаданих приписів законодавства включено до складу податкового кредиту суми податку на додану вартість при наявності належним чином оформлених податкових накладних. Вказані суми обчислені із вартості послуг, придбання та використання яких у межах господарської діяльності позивачем доведено.

Відповідно до ст.71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а суд згідно з статтею 86 КАС України оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та обєктивному дослідженні.

Мотивація та докази, наведені у апеляційній скарзі, не дають адміністративному суду апеляційної інстанції підстав для постановлення висновків, які б спростовували правову позицію суду першої інстанції.

За таких обставин справи колегія суддів приходить до переконання, що суд першої інстанції прийшов до правильного висновку вирішуючи даний публічно-правовий спір, правильно встановив фактичні обставини справи та надав їм у оскаржуваному судовому рішенні належну правову оцінку, відтак подана апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Відповідно до ст.200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи і ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги не являються суттєвими і не складають підстави для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, які призвели до неправильного вирішення справи.

Керуючись статтями 160 ч.3, 195, 196, 198 п.1, 200, 205, 206, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у м.Івано-Франківську Головного управління ДФС в Івано-Франківській області залишити без задоволення, а постанову Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 03 грудня 2015 року у справі №809/4308/15 без змін.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань з Державної податкової інспекції у м.Івано-Франківську Головного управління ДФС в Івано-Франківській області судовий збір в розмірі 6655 (шість тисяч шістсот пятдесят пять) грн.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя А.М.Ліщинський

Судді О.І.Довга

ОСОБА_2