Справа № 2а-9004/11/1470
Суддя: Лосєв А.М.
Дата ухвалення: 2016-02-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 лютого 2016 року м. Київ К/800/2565/15

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:

Лосєва А.М.,

Бившевої Л.І.,

Олендера І.Я.

за участю секретаря Титенко М.П.

представників сторін:

позивача Дмитренко О.О.

відповідача не з'явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні

касаційну скаргуСпеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників у м. Одесі Міжрегіонального головного управління Міндоходів
на постанову Одеського апеляційного адміністративного суду від 03 грудня 2014 року
у справі№2а-9004/11/1470
за позовомСпеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників у м. Одесі Міжрегіонального головного управління Міндоходів
доПублічного акціонерного товариства «Чорноморський суднобудівний завод»
простягнення податкового боргу,
В С Т А Н О В И В:

Спеціалізована державна податкова інспекція по роботі з великими платниками податків у м. Миколаєві, правонаступником якої є Спеціалізована державна податкова інспекція з обслуговування великих платників у м. Одесі Міжрегіонального головного управління Міндоходів (далі по тексту - позивач, СДПІ з ОВП) звернулась до Миколаївського окружного адміністративного суду з позовом до ПАТ «Чорноморський суднобудівний завод» (далі по тексту - відповідач, ПАТ «Чорноморський суднобудівний завод»), в якому просила стягнути з відповідача кошти, в тому числі за рахунок готівки, в рахунок погашення податкового боргу зі сплати орендної плати за землю з юридичних осіб в розмірі 1130127,39 грн., нарахованої за період з 31 травня по 01 листопада 2011 року.

Постановою Миколаївського окружного адміністративного суду від 12 січня 2012 року, позов задоволено.

За результатами перегляду зазначеного рішення, Одеським апеляційним адміністративним судом 03 грудня 2014 року винесено постанову, якою постанову Миколаївського окружного адміністративного суду від 12 січня 2012 року скасовано та винесено нову, якою в задоволенні позову відмовлено.

Вважаючи рішення суду апеляційної інстанції таким, що прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, позивач звернувся до Вищого адміністративного суду України із касаційною скаргою, в якій просить скасувати постанову Одеського апеляційного адміністративного суду від 03 грудня 2014 року та залишити в силі постанову Миколаївського окружного адміністративного суду від 12 січня 2012 року.

Відповідач письмових заперечень на касаційну скаргу не надав.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що відповідач зареєстрований як юридична особа, що підтверджено Довідкою з Єдиного державного реєстру підприємств та організацій України, перебуває на обліку в Спеціалізованій ДПІ по роботі з великими платниками податків у м. Миколаєві за №01001 і є платником податків.

Станом на 01 листопада 2012 року за відповідачем обліковується податковий борг зі сплати земельного податку (орендної плати за землю) з юридичних осіб в розмірі 1 130 127,39 грн., нарахований за термін з 31.05.2011 р. по 01.11.2011 р. відповідно до податкової декларації з плати за землю (земельний податок та/або орендна плата за земельні ділянки державної або комунальної власності) № від 27.01.2011 року (за 2011 рік) (а.с.9-12), уточнена декларація № від 29.09.2011 року, уточнена декларація № від 29.09.2011 року, уточнена декларація № від 18.10.2011 року.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що станом на момент розгляду справи визначена позивачем у податковій декларація сума грошового зобов'язання із земельного податку у встановлені податковим законодавством строки не сплачена.

Скасовуючи рішення Миколаївського окружного адміністративного суду, колегія суддів апеляційної інстанції встановила, що податковий орган, звертаючись до суду з вимогами про стягнення податкового боргу, не дотримався вимог пунктів 95.1, 95.2 та 95.3 статті 95 Податкового кодексу України, що виключає підстави для його задоволення.

Не погоджуючись із судовим рішенням апеляційної інстанції позивач посилається на його прийняття без повного та всебічного з'ясування всіх обставин справи.

Переглянувши рішення суду апеляційної інстанції у межах касаційної скарги, перевіривши правильність застосування судом норм матеріального і процесуального права, Вищий адміністративний суд України дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення касаційної скарги, з огляду на наступне.

Основним нормативно-правовим актом, який регулює спірні правовідносини є Податковий кодекс України у редакції, яка була чинна на момент виникнення спірних правовідносин (далі по тексту - ПК України).

Стаття 36 ПК України закріплює, що податковим обов'язком платника податку визнається його обов'язок обчислити, задекларувати та/або сплатити суму податку та збору в порядку і строки, визначені цим Кодексом, законами з питань митної справи.

Такий обов'язок виникає у платника за кожним податком та збором, він є безумовним і першочерговим стосовно інших неподаткових обов'язків платника податків, крім випадків, передбачених законом.

Виконання податкового обов'язку може здійснюватися платником податків самостійно або за допомогою свого представника чи податкового агента.

Проте, відповідальність за невиконання або неналежне виконання податкового обов'язку несе сам платник податків, крім випадків, визначених цим Кодексом або законами з питань митної справи.

На виконання наведених вище положень, відповідачем до податкового органу було подано податкову декларацію з плати за землю (земельний податок та/або орендна плата за земельні ділянки державної або комунальної власності) № від 27 січня 2011 року (за 2011 рік), уточнені декларації № та № від 29 вересня 2011 року, уточнену декларацію № від 18 жовтня 2011 року, згідно з якими самостійно визначено грошове зобов'язання у розмірі 1130127,39 грн. у період з 31 травня 2011 року по 01 листопада 2011 року.

Проте самостійно визначені суми відповідач у встановлені Податковим кодексом України строки не сплатив, що і стало підставою для звернення з відповідним позовом до суду.

Відповідно до пункту 59.1 статті 59 ПК України у разі коли платник податків не сплачує узгодженої суми грошового зобов'язання в установлені законодавством строки, орган державної податкової служби надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.

Згідно з пунктом 95.1 статті 95 ПК України орган державної податкової служби здійснює за платника податків і на користь держави заходи щодо погашення податкового боргу такого платника податків шляхом стягнення коштів, які перебувають у його власності, а в разі їх недостатності - шляхом продажу майна такого платника податків, яке перебуває у податковій заставі.

При цьому, пунктом 95.2 статті 95 ПК України закріплено, що стягнення коштів та продаж майна платника податків провадяться не раніше ніж через 60 календарних днів з дня надіслання (вручення) такому платнику податкової вимоги.

Відповідно до абзацу другого пункту 58.3 статті 58 ПК України податкове повідомлення-рішення вважається надісланим (врученим) платнику податків, якщо його передано посадовій особі такого платника податків під розписку або надіслано листом з повідомленням про вручення.

У разі коли пошта не може вручити платнику податків податкове повідомлення-рішення або податкові вимоги, або рішення про результати розгляду скарги через відсутність за місцезнаходженням посадових осіб, їх відмову прийняти податкове повідомлення-рішення або податкову вимогу, або рішення про результати розгляду скарги, незнаходження фактичного місця розташування (місцезнаходження) платника податків або з інших причин, податкове повідомлення-рішення або податкова вимога, або рішення про результати розгляду скарги вважаються врученими платнику податків у день, зазначений поштовою службою в повідомленні про вручення із зазначенням причин невручення.

Проте, під час розгляду справи судами першої та апеляційної інстанцій позивачем не було надано доказів на підтвердження надіслання (вручення) відповідачу податкової вимоги та звернення з відповідним позовом про стягнення податкового боргу з дотриманням строків, визначених у пункті 95.2 статті 95 ПК України.

Будь-яких обґрунтувань своєї позиції позивач також не навів і в касаційній скарзі.

З огляду на викладене, доводи касаційної скарги не дають підстав вважати, що при прийнятті оскаржуваних судових рішень було порушено норми матеріального та процесуального права.

Відповідно до статті 224 Кодексу адміністративного судочинства України, суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судового рішення чи вчиненні процесуальних дій.

Керуючись частиною 3 статті 160, статтями 210, 214, 215, 220, 221, 223, 224, 230, 231, 236, частиною 5 статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

У Х В А Л И В:

1. Касаційну скаргу Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників у м. Одесі Міжрегіонального головного управління Міндоходів залишити без задоволення.

2. Постанову Одеського апеляційного адміністративного суду від 03 грудня 2014 року у справі №2а-9004/11/1470 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути переглянута Верховним Судом України з підстав, у порядку та в строки, встановлені статями 236 - 238, 2391 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя: А.М. Лосєв

Судді: Л.І. Бившева

І.Я. Олендер