Справа № 817/3259/15
Суддя: Жуковська Л.А.
Дата ухвалення: 2016-02-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 817/3259/15

23 лютого 2016 року 18год. 05хв. м. Рівне

Рівненський окружний адміністративний суд у складі судді Жуковської Л.А. за участю секретаря судового засідання Сисун Н.В. та сторін і інших осіб, які беруть участь у справі:

позивача: представники ОСОБА_1, ОСОБА_2,

відповідача: представник Воробйова О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом

Фізичної особи - підприємця ОСОБА_4
до Здолбунівської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Рівненській області
про визнання дій протиправними, визнання протиправною та скасування вимоги,-
ВСТАНОВИВ :

Фізична особа-підприємець ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до Здолбунівської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Рівненській області про визнання протиправними дій при проведенні перевірки з 24.06.2015 року по 08.07.2015 року, результати якої відображені в акті документальної планової виїзної перевірки від 22.07.2015 року №313/17- та визнання протиправною та скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки) зі сплати єдиного внеску від 22.07.2015 року №Ф-, в якій зазначена недоїмка зі сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування у розмірі 81158,58 грн.

Представники позивача в судовому засіданні позов підтримали з підстав, викладених в позовній заяві. В обґрунтування позовних вимог зазначили, що отримавши 09.06.2015 року наказ про проведення перевірки позивача, ОСОБА_1 своїм листом повідомила податковий орган, що ФОП ОСОБА_4 з 01.06.2015 року по 31.08.2015 року працював на території Польщі, а вона як представник позивача не наділена повноваженнями надавати документи та бути присутньою під час проведення документальної планової перевірки. Стверджували, що всупереч вимог ст.81 Податкового кодексу України ні позивачу, ні його представнику не вручалося направлення на проведення перевірки. Вважають, що працівники податкового органу не вправі були приступати до перевірки. Більше того, зауважила, що така перевірка здійснювалася поза строками, передбаченими у плані-графіку податкового органу, та не за місцезнаходженням платника податків. За таких обставин, оскільки дії відповідача щодо проведення документальної перевірки, на їх думку, є протиправними, то і вимога, складена за її наслідками, є протиправною та підлягає скасуванню. З таких підстав просили позов задовольнити повністю.

Представник відповідача у судовому засіданні проти позову заперечив. В обґрунтування заперечень пояснив суду, що перевірка позивача була проведена в межах повноважень, на підставі та у спосіб, передбачений законодавством. Також зазначив, що оскільки позивач недобросовісно ухилявся від отримання направлення на проведення перевірки та службових посвідчень, то податковий орган вправі був приступити до проведення перевірки, незважаючи на фактичне невручення платнику податків копій необхідних документів. За таких обставин, просив в задоволенні позову відмовити.

Заслухавши пояснення сторін, вивчивши та дослідивши матеріали справи, повно і всебічно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом дійшов висновку про задоволення позову з наступних підстав.

Судом встановлено, що 28.05.2015 року згідно з планом-графіком проведення планових документальних перевірок на 2 квартал 2015 року Здолбунівською ОДПІ видано наказ №110 про проведення документальної планової виїзної перевірки ФОП ОСОБА_4 щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування за період з 01.01.2014 року по 31.12.2014 року з 08.06.2015 року терміном 10 робочих днів (а.с.18).

10.06.2015 року ОСОБА_1 направила на адресу податкового органу лист, в якому повідомила, що ОСОБА_4 в період з 01.06.2015 року по 31.08.2015 року працюватиме на території Польщі, а згідно з наданою їй довіреністю вона не уповноважена щодо надання документів та особистої присутності при проведенні контролюючими органами документальних перевірок, а тому проведення планової виїзної перевірки ФОП ОСОБА_4 в цей період є неможливим (а.с.19).

08.06.2015 року та 12.06.2015 року працівниками Здолбунівської ОДПІ складено акти №39/17-07-17 та №40/17-07-17 про неможливість вручення направлення на перевірку (а.с.81,82).

В період з 24.06.2015 року по 08.07.2015 року посадовими особами відповідача проведено перевірку ФОП ОСОБА_4, за результатами якої складено акт віл 23.07.2015 року за №313/17- «Про результати документальної планової виїзної перевірки ОСОБА_4 щодо своєчасності та достовірності, повноти нарахування та сплати податків і зборів, дотримання законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками, правильності нарахування за період з 01.01.2014 року по 31.12.2014 року та обчислення і сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, виконання вимог валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2014 року по 31.12.2014 року» (а.с.22-35).

На підставі отриманих висновків податковим органом прийнято вимогу про сплату боргу (недоїмки) №Ф- від 22.07.2015 року зі сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування у розмірі 81158,58 грн.(а.с.20).

Не погодившись з правомірністю проведення перевірки та прийнятою за її результатами вимогою, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам суд виходить з наступного.

Відповідно до абз. 1 п.75.1 ст.75 Податкового кодексу України, контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

Згідно з пп.75.1.2 п.75.1 ст.75 Податкового кодексу України, документальною перевіркою вважається перевірка, предметом якої є своєчасність, достовірність, повнота нарахування та сплати усіх передбачених цим Кодексом податків та зборів, а також дотримання валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами) та яка проводиться на підставі податкових декларацій (розрахунків), фінансової, статистичної та іншої звітності, регістрів податкового та бухгалтерського обліку, ведення яких передбачено законом, первинних документів, які використовуються в бухгалтерському та податковому обліку і пов'язані з нарахуванням і сплатою податків та зборів, виконанням вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також отриманих в установленому законодавством порядку контролюючим органом документів та податкової інформації, у тому числі за результатами перевірок інших платників податків.

Документальна планова перевірка проводиться відповідно до плану-графіка перевірок.

Документальною виїзною перевіркою вважається перевірка, яка проводиться за місцезнаходженням платника податків чи місцем розташування об'єкта права власності, стосовно якого проводиться така перевірка.

Пунктом 77.1 статті 77 Податкового кодексу України передбачено, що документальна планова перевірка повинна бути передбачена у плані-графіку проведення планових документальних перевірок.

Пунктом 77.4 статті 77 Податкового кодексу України визначено, що про проведення документальної планової перевірки керівником контролюючого органу приймається рішення, яке оформлюється наказом. Право на проведення документальної планової перевірки платника податків надається лише у випадку, коли йому не пізніше ніж за 10 календарних днів до дня проведення зазначеної перевірки вручено під розписку або надіслано рекомендованим листом з повідомленням про вручення копію наказу про проведення документальної планової перевірки та письмове повідомлення із зазначенням дати початку проведення такої перевірки.

Пунктом 81.1 статті 81 Податкового кодексу України встановлено, що посадові особи контролюючого органу мають право приступити до проведення документальної виїзної перевірки, фактичної перевірки за наявності підстав для їх проведення, визначених цим Кодексом, та за умови пред'явлення або надіслання у випадках, визначених цим Кодексом, таких документів: направлення на проведення такої перевірки, в якому зазначаються дата видачі, найменування контролюючого органу, реквізити наказу про проведення відповідної перевірки, найменування та реквізити суб'єкта (прізвище, ім'я, по батькові фізичної особи - платника податку, який перевіряється) або об'єкта, перевірка якого проводиться, мета, вид (документальна планова/позапланова або фактична), підстави, дата початку та тривалість перевірки, посада та прізвище посадової (службової) особи, яка проводитиме перевірку. Направлення на перевірку у такому випадку є дійсним за наявності підпису керівника контролюючого органу або його заступника, що скріплений печаткою контролюючого органу; копії наказу про проведення перевірки, в якому зазначаються дата видачі, найменування контролюючого органу, найменування та реквізити суб'єкта (прізвище, ім'я, по батькові фізичної особи - платника податку, який перевіряється) та у разі проведення перевірки в іншому місці - адреса об'єкта, перевірка якого проводиться, мета, вид (документальна планова/позапланова або фактична перевірка), підстави для проведення перевірки, визначені цим Кодексом, дата початку і тривалість перевірки, період діяльності, який буде перевірятися. Наказ про проведення перевірки є дійсним за наявності підпису керівника контролюючого органу або його заступника та скріплення печаткою контролюючого органу; службового посвідчення осіб, які зазначені в направленні на проведення перевірки.

Непред'явлення або ненадіслання у випадках, визначених цим Кодексом, платнику податків (його посадовим (службовим) особам або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції) цих документів або пред'явлення зазначених документів, що оформлені з порушенням вимог, встановлених цим пунктом, є підставою для недопущення посадових (службових) осіб контролюючого органу до проведення документальної виїзної або фактичної перевірки.

Відмова платника податків та/або посадових (службових) осіб платника податків (його представників або осіб, які фактично проводять розрахункові операції) від допуску до перевірки на інших підставах, ніж визначені в абзаці п'ятому цього пункту, не дозволяється.

При пред'явленні направлення платнику податків та/або посадовим (службовим) особам платника податків (його представникам або особам, які фактично проводять розрахункові операції) такі особи розписуються у направленні із зазначенням свого прізвища, імені, по батькові, посади, дати і часу ознайомлення.

У разі відмови платника податків та/або посадових (службових) осіб платника податків (його представників або осіб, які фактично проводять розрахункові операції) розписатися у направленні на перевірку посадовими (службовими) особами контролюючого органу складається акт, який засвідчує факт відмови. У такому випадку акт про відмову від підпису у направленні на перевірку є підставою для початку проведення такої перевірки.

Системний аналіз наведених норм дає суду підстави для висновків, що необхідними умовами для проведення планової документальної перевірки платника податків є включення останнього до плану-графіку перевірок та видача наказу про її проведення, а також вручення такому платнику податків посадовою особою контролюючого органу, зазначеною в направленні на проведення перевірки, наказу та направлення на її проведення.

Судом встановлено, представниками сторін не заперечувалося, що копію наказу представник позивача ОСОБА_1 отримала 09.06.2015 року, однак направлення на проведення перевірки посадовими особами податкового органу позивачу не було вручено. Так, за результатами виходу за місцезнаходженням платника податків відповідачем було складено акти про неможливість вручення направлення на проведення перевірки.

При цьому, відповідачем в судовому засіданні наголошувалося, що платник податків зобов'язаний отримати від представників податкового органу направлення на проведення перевірки, копію наказу про проведення перевірки та службові посвідчення осіб, які зазначені в направленні на проведення перевірки, а відмова від перевірки - це комплексне поняття, яке зокрема, може включати дії зі створення перешкод для проведення податковим органом перевірки, у тому числі шляхом відвертого ігнорування положень п.16.1.9 ст.16 та п.81.1 ст.81 Податкового кодексу.

Водночас, податковий орган, стверджуючи, що своєю відсутністю та відсутністю свого представника за своїм місцезнаходженням позивач створив перешкоди для проведення податковим органом перевірки та фактично відмовився від проведення такої перевірки, склав акти про неможливість вручення направлення, а не акти, шо засвідчували б відмову позивача в допуску до перевірки, акти про відмову від підпису у направленні.

В свою чергу, Податковий кодекс України встановлює наслідки недопуску платником податків посадових осіб контролюючого органу до проведення перевірки.

В силу вимог п. 81.2 ст. 81 Податкового кодексу України, в разі відмови платника податків та/або посадових (службових) осіб платника податків (його представників або осіб, які фактично проводять розрахункові операції) у допуску посадових (службових) осіб контролюючого органу до проведення перевірки складається акт, що засвідчує факт відмови.

За змістом пп. 94.2.3 п. 94.2 ст. 94 Податкового кодексу України, арешт майна може бути застосовано, якщо платник податків відмовляється від проведення документальної або фактичної перевірки за наявності законних підстав для її проведення або від допуску посадових осіб контролюючого органу.

Підпунктом 1.2.1.3 підпункту 1.2.1 пункту 1.2 Методичних рекомендацій передбачено, що рішення про проведення документальної планової, позапланової та фактичної перевірки приймається керівником органу державної фіскальної служби відповідно до пункту 77.4 статті 77, пункту 78.4 статті 78, пункту 79.2 статті 79 та пункту 80.2 статті 80 розділу ІІ Кодексу із зазначенням суб'єкта (об'єкта), перевірка якого проводиться, мети, виду перевірки, підстав для проведення перевірки, дати початку (крім фактичних перевірок) та тривалості перевірки тощо, яке з урахуванням вимог Кодексу оформлюється наказом органу державної фіскальної служби, на обліку в якому перебувають платники податків, для проведення документальних планових та позапланових або фактичних перевірок платників податків із залученням працівників цього органу державної фіскальної служби (за умови відсутності рішень керівників органів державної фіскальної служби вищого рівня про проведення перевірки такого платника податків із цих питань за відповідні періоди).

Підпунктом 1.4.6 пункту 1.4 Методичних рекомендацій визначено, що в разі відмови платника податків та/або посадових (службових) осіб платника податків (його представників або осіб, які фактично проводять розрахункові операції) у допуску посадових (службових) осіб органу державної фіскальної служби до проведення перевірки складається акт, який засвідчує факт відмови, та вживаються заходи, передбачені пунктом 81.2 статті 81 та статтею 94 розділу ІІ Кодексу.

Матеріали справи свідчать, що Здолбунівська ОДПІ зверталася до суду з позовом до ФОП ОСОБА_4 про застосування арешту на кошти, що знаходяться на рахунках у банках. Однак, постановою суду від 05.08.2015 року у справі №817/1923/15 у даному позові було відмовлено (а.с.106-108) та, зокрема, зазначено, що «твердження представника позивача про те, що надані ними суду акти від 08.06.2015 року та 12.06.2015 року про неможливість вручення направлення на проведення перевірки є пасивною формою відмови від проведення перевірки, судом до уваги не беруться, оскільки у ст.81 Податкового кодексу України немає покликань щодо відмови від проведення перевірки чи недопуску у вигляді пасивної форми, зокрема відсутності за місцезнаходженням».

За змістом абзацу 2 пункту 75.1 статті 75 Податкового кодексу України, камеральні та документальні перевірки проводяться контролюючими органами в межах їх повноважень виключно у випадках та у порядку, встановлених цим Кодексом.

В силу вимог п.56.21 ст.56 Податкового кодексу України у разі коли норма цього Кодексу чи іншого нормативно-правового акта, виданого на підставі цього Кодексу, або коли норми різних законів чи різних нормативно-правових актів, або коли норми одного і того ж нормативно-правового акта суперечать між собою та припускають неоднозначне (множинне) трактування прав та обов'язків платників податків або контролюючих органів, внаслідок чого є можливість прийняти рішення на користь як платника податків, так і контролюючого органу, рішення приймається на користь платника податків.

Суд також звертає увагу, що Європейський Суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції) наголошує, що "…верховенство права, один з основоположних принципів демократичного суспільства, притаманне всім статтям Конвенції. Таким чином, питання, чи було дотримано справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав окремої особи, виникає лише тоді, коли встановлено, що оскаржуване втручання відповідало вимозі законності та не було свавільним (п. 34)…на думку Суду, відсутність необхідної передбачуваності та чіткості національного законодавства з такого важливого фіскального питання, яка призводила до його суперечливого тлумачення судом, порушує вимоги Конвенції щодо "якості закону" (п. 42) (рішення у справі "Серков проти України" (Serkov v. Ukraine) від 07.07.2011 року, заява №39766/05).

Отже, тлумачення контролюючим органом податкового законодавства у такий спосіб, який позбавляє платника податків можливості чітко передбачити дії цього органу, суперечить загальним принципам законності та юридичної визначеності. Таким чином, оскільки податковим законодавством чітко не передбачено норми, яка дозволяла б податковому органу незважаючи на невручення направлення на проведення планової виїзної перевірки платнику податків приступати до проведення такої перевірки, зокрема, без виїзду за місцезнаходженням такого платника податків, то суд вважає, що дії податкового органу щодо проведення перевірки ФОП ОСОБА_4 протиправними та такими, що суперечать чинному законодавству.

Крім того, суд звертає увагу, що проведення планової документальної перевірки позивача фактично було здійснено відповідачем у період з 24.06.2015 року по 08.07.2015 року, тобто з порушенням визначених у наказі від 28.05.2015 року №110 термінів проведення (з 08.06.2015 року терміном 10 робочих днів) та з виходом за встановлені планом-графіком на 2 квартал 2015 року строки.

Отже, не можна вважати, що проведення такої планової перевірки було передбачено планом-графіком, як цього вимагають норми п. 77.1 ст. 77 Податкового кодексу України.

Також судом встановлено, представником відповідача підтверджено, що документальна планова виїзна перевірки ФОП ОСОБА_4 проводилась безпосередньо у приміщенні контролюючого органу, а отже поза місцем проживання та фактичного ведення платником податків підприємницької діяльності, тобто з порушенням визначеного пунктом 75.1.2 пункту 75.1 статті 75 Податкового кодексу України порядку.

Частина 1 статті 19 Конституції України гарантує, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Враховуючи встановлені в ході розгляду справи обставини, суд дійшов висновку, що податковий орган здійснюючи перевірку позивача з 24.06.2015 року по 08.07.2015 року, результати якої відображені в акті документальної планової виїзної перевірки від 22.07.2015 року №313/17-, діяв не на підставі, не в межах повноважень та не у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, а тому є протиправними.

В силу вимог частини 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10)своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Беручи до уваги встановлені обставини справи в їх сукупності, суд дійшов висновку, що вимога про сплату боргу (недоїмки) зі сплати єдиного внеску від 22.07.2015 року №Ф- не відповідає вказаним критеріям правомірності, як така, що прийнята за результатами перевірки, дії відповідача по проведенню якої визнані судом протиправними, а тому вона підлягає скасуванню, а позов до задоволення.

Одночасно, суд критично оцінює твердження представника позивача ОСОБА_1 щодо відсутності у неї повноважень надавати документи та бути присутньою під час проведення перевірки контролюючими органами. Як свідчить зміст довіреності №988577, виданої ОСОБА_4 на ім'я ОСОБА_1 17.07.2012 року (а.с.79), позивач наділив ОСОБА_1 широким колом повноважень, зокрема, представляти його інтереси «у всіх державних, громадських та інших органах і організаціях…інспекціях..»; давати усні та письмові пояснення компетентним установам (органам) у разі виникнення такої необхідності; наводити свої доводи і міркування з усіх питань, що можуть виникнути в ході реалізації повноважень за довіреністю; звітувати перед державними органами щодо його підприємницької діяльності для чого подавати від його імені як фізичної особи-підприємця будь-які документи з метою виконання наданих цією довіреністю повноважень (серед іншого - всю передбачену законом звітність до податкових органів, органів Пенсійного фонду, фонду соціального страхування і т.ін., незалежно від того, в які строки і у якій формі вона має подаватися, в тому числі декларації, зобов'язання платника зборів, тощо); сплачувати нараховані йому як фізичній особі-підприємцеві податки та збори та/чи інші обов'язкові платежі; вчиняти інші дії, передбачені чинним законодавством України для такого роду уповноважень та, які на думку представника, будуть доцільними для правильного і ефективного виконання цієї довіреності (а.с.79). Крім того, матеріалами справи, а саме: довідкою про результати документальної позапланової виїзної перевірки правильності нарахування СГ ОСОБА_4 бюджетного відшкодування податку на додану вартість на розрахунковий рахунок за квітень 2015 року №39/17-15 від 24.07.2015 року (тобто, яка фактично відбулася через місяць після перевірки, дії по проведенню якої оскаржуються в даній справі) підтверджується, що «направлення №92 та №93 від 16.07.2015 року пред'явлено під підпис довіреній особі ОСОБА_1 Перевірку проведено з відома довіреної особи ОСОБА_1 (довіреність від 17.07.2012 року)». Наведене свідчить про вибірковість позивачем на власний розсуд сфери поширення довіреності виданої на ім'я ОСОБА_1 в аналогічних ситуаціях.

Статтею 71 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а суд згідно статті 86 цього Кодексу, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Відповідно до ч.2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідачем не доведено перед судом правомірність проведення перевірки позивача в період з 24.06.2015 року по 08.07.2015 року та прийняття вимоги про сплату боргу №Ф- від 22.07.2015 року.

За таких обставин, позовні вимоги ФОП ОСОБА_4 обґрунтовані, підтверджені належними доказами, а отже підлягають до задоволення.

В силу вимог ч.1 ст.94 КАС України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись статтями 160-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Позов задовольнити повністю.

Визнати протиправними дії Здолбунівської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Рівненській області при проведенні перевірки Фізичної особи - підприємця ОСОБА_4 з 24.06.2015 року по 08.07.2015 року, результати якої відображені в акті документальної планової виїзної перевірки від 22.07.2015 року.

Визнати протиправною та скасувати вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 22.07.2015 року №Ф- зі сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування у розмірі 81158,58 грн.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Здолбунівської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Рівненській області на користь позивача - Фізичної особи - підприємця ОСОБА_4 сплачений судовий збір у сумі 2028 (дві тисячі двадцять вісім) грн. 58 коп.

Постанова суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга подається до Житомирського апеляційного адміністративного суду через Рівненський окружний адміністративний суд. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Житомирського апеляційного адміністративного суду.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 КАС України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 цього Кодексу, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Суддя Жуковська Л.А.