Справа № 2а/168/17/168/494/15а
Суддя: Нос Степан Петрович
Дата ухвалення: 2016-02-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 лютого 2016 р. Справа № 876/8362/15

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Носа С. П.,

суддів Яворського І. О., Кухтея Р. В.;

за участю секретаря судового засідання Сердюк О. Ю.;

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Старовижівського районного суду Волинської області від 24 липня 2015 року в справі за позовом ОСОБА_1 до директора державного підприємства «Мисливське господарство «Старовижівське» ОСОБА_2 про скасування постанови в справі про адміністративне правопорушення, -

ВСТАНОВИВ:

16 липня 2015 року Старовижівським районним судом Волинської області зареєстровано позовну заяву ОСОБА_1 до директора державного підприємства «Мисливське господарство «Старовижівське» ОСОБА_2 про скасування постанови від 13 липня 2015 року директора державного підприємства «Мисливське господарство «Старовижівське» ОСОБА_2 про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 85 КУпАП та накладення штрафу.

В обґрунтування вимог позовної заяви зазначено, що в діях позивача відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 85 КУпАП, оскільки ОСОБА_1, будучи посадовою особою, виконував свої обовязки, мав належні документи, зберігав у належному стані зброю, дотримався вимог ст. 39 Закону України «Про мисливське господарство та полювання», перебував на території, що належить залізниці, а не підприємству відповідача.

Постановою Старовижівського районного суду Волинської області від 24 липня 2015 року в задоволенні позову відмовлено.

Зазначену постанову мотивовано тим, що відповідач довів правомірність винесення оскаржуваної постанови, вина позивача доведена відповідачем належним чином, фактів одержання доказів незаконним шляхом не встановлено.

Не погоджуючись з прийнятою постановою, позивачем ОСОБА_1, подано апеляційну скаргу до Львівського апеляційного адміністративного суду, в якій висловлено прохання скасувати оскаржувану постанову та прийняти нове рішення, яким задовольнити адміністративний позов в повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги вказано, що судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваної постанови було порушено норми матеріального та процесуального права.

Особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не прибули, про дату, час і місце апеляційного розгляду повідомлені належним чином, а тому, суд апеляційної інстанції, відповідно до ч. 1 ст. 41 та ч. 4 ст. 196 КАС України, вважає можливим проведення розгляду справи за їхньої відсутності без здійснення фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Заслухавши суддю-доповідача, проаналізувавши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів не знаходить підстав для її задоволення.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із ст. 70 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом при вирішенні справи не беруться до уваги. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування, крім випадків, коли щодо таких обставин не виникає спору.

Статтею 71 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до ст. 86 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Встановлено, що постановою про накладення адміністративного стягнення № 1517 від 13 липня 2015 року ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 85 КУпАП.

Згідно з оскаржуваною постановою 11 липня 2015 року ОСОБА_1 перебував в 30 кварталі Старовижівського лісництва з мисливською рушницею і мисливською собакою, де і був затриманий єгерською службою ДП «МГ «Старовижівське», такими діями позивач порушив вимоги п.1 абз.1, п.3 абз.1 ч.1 ст. 20 Закону України «Про мисливське господарство та полювання» і на позивача накладено штраф у розмірі 102,00 грн.

Частиною 1 ст. 85 КУпАП передбачено відповідальність за порушення правил полювання.

У оскаржуваній постанові від 13 липня 2015 року вказано, що ОСОБА_1 порушив вимоги п. 1 абз.1, п.3 абз.1 ч.1 ст. 20 Закону України «Про мисливське господарство та полювання».

Згідно із ч. 3 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Судом апеляційної інстанції здійснено перевірку висновків суду першої інстанції щодо відповідності дій відповідача вимогам ч. 3 ст. 2 КАС України, внаслідок чого суд апеляційної інстанції погоджується з такими та вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до абз.1 п. 1 ч. 1 ст. 20 Закону України «Про мисливське господарство та полювання» забороняється, зокрема: полювати без належного на те дозволу, а саме: без документів, визначених статтею 14 цього Закону (якими є посвідчення мисливця; щорічна контрольна картка обліку добутої дичини і порушень правил полювання з відміткою про сплату державного мита; дозвіл на добування мисливських тварин, відповідний дозвіл на право користування вогнепальною мисливською зброєю у разі її використання; паспорт на собак мисливських порід, інших ловчих звірів і птахів у разі їх використання під час полювання).

До полювання, відповідно до ст.12 Закону України «Про мисливське господарство та полювання» прирівнюється: перебування осіб у межах мисливських угідь, у тому числі на польових і лісових дорогах (крім доріг загального користування), з будь-якою стрілецькою зброєю або з капканами та іншими знаряддями добування звірів, птахів, або з собаками мисливських порід чи ловчими звірами і птахами, або з продукцією полювання (крім випадків регулювання чисельності диких тварин, польових випробувань і змагань мисливських собак (не нижче обласного рівня).

Позивач посилається на те, що виконував свої посадові обовязки, а саме контролював свій єгерський обхід, і перебував на території, яка лише межує з територією мисливських угідь відповідача, мав при собі необхідні документи, зброя була в чохлі, до того ж посилається на те, що ч. 3 ст. 39 Закону надає йому, як посадовій особі, право під час виконання своїх обовязків перебувати на території мисливських угідь зі зброєю і службовим посвідченням, а тому його дії були правомірними.

Разом з тим, у ст. 39 Закону України «Про мисливське господарство та полювання», на яку посилається позивач, надано право перебувати зі зброєю позивачу знов таки під час виконання ним посадових обовязків чи рейдів, аналогічне зазначено в його службовому посвідченні. Факт виконання позивачем посадових обовязків чи перебування в рейді у вказаний час, не встановлено.

Суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що вищенаведені доводи спростовуються поясненнями позивача, даними в судовому засіданні в суді першої інстанції, про те, що його робочий день згідно з графіком триває до 18:00 год., і 13 липня 2015 року близько 21:30 год. в рейді він перебував.

Твердження ОСОБА_1 про те, що він мав при собі в момент затримання всі необхідні документи, а саме: службове посвідчення, дозвіл на зброю, членський квиток, контрольну карточку не заслуговує на увагу, оскільки перелічених позивачем документів не достатньо для дотримання вимог, встановлених ст.14 Закону.

Таким чином, суд першої інстанції зробив вірний висновок про те, що позивачем було порушено вимоги ст. 14 Закону щодо наявності належного дозволу на полювання.

Факт знаходження зброї позивача в чохлі в момент його затримання не має правового значення для наявності чи відсутності в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 85 КУпАП і факту порушень ст. 12 Закону.

Не заслуговують на увагу доводи позивача про те, що в момент затримання ОСОБА_1 на території мисливських угідь ДП МГ Старовижівське не перебував, а знаходився на території, що з ними межує, а саме: на лісовій ґрунтовій дорозі, і ця дорога належить до земель залізниці, а даних про те, де знаходиться межа між землями залізниці і територією мисливських угідь ДП МГ Старовижівське не надано.

Стаття 12 Закону забороняє перебування у межах мисливських угідь, у тому числі на польових і лісових дорогах (крім доріг загального користування).

Встановлено, що квартали 32, 28 і 27, згідно з наданою картою-схемою належать до мисливських угідь ДП МГ Старовижівське, через їх територію проходить залізнична дорога, паралельно їй пролягає лісова ґрунтова дорога.

З пояснень ОСОБА_1 вбачається, що він здійснював обхід ввіреної йому території і прямував в квартал 51, а в момент його затримання перебував на відстані 300-500 м від свого обходу, що не заперечується самим позивачем.

Також суд першої інстанції вірно вказав, що факт перебування позивача 13 липня 2015 року з мисливською собакою не знайшов підтвердження, тому посилання в постанові на це слід виключити, однак, незважаючи на це, встановлено і підтверджено факт наявності в діях позивача інших порушень правил полювання, про які зазначено в оскаржуваній постанові і за які його притягнуто до відповідальності.

Відтак суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що факт вчинення порушень правил полювання є належно підтвердженим, порушення в діях позивача містять склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.85 КУпАП, а тому є підстави для притягнення позивача до відповідальності за ч.1 ст.85 КУпАП.

Узагальнюючи викладене, суд апеляційної інстанції переконаний, що судом першої інстанції надано належну оцінку наявним у справі доказам, а їх достатня кількість та взаємний звязок у сукупності дали змогу суду першої інстанції зробити вірний висновок про відсутність підстав для задоволення позову.

Враховуючи вищенаведене, суд апеляційної інстанції визнає, що судом першої інстанції, при вирішенні даного публічно-правового спору, правильно встановлено обставини справи та ухвалено законне рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права, постанова суду першої інстанції ґрунтується на повно, обєктивно і всебічно зясованих обставинах, доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, тому підстав для скасування постанови суду першої інстанції немає.

Керуючись ст. ст. 41, 158-160, 195, 196, п. 1 ч. 1 ст. 198, ст. ст. 200, 205, 206, 254 КАС України, суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову Старовижівського районного суду Волинської області від 24 липня 2015 року в справі № 168/494/15-а без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення.

Ухвала може бути оскаржена у касаційному порядку, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України, протягом двадцяти днів з дня набрання ухвалою законної сили, а у випадку коли, відповідно до частин 3 та 7 ст. 160 КАС України, складення ухвали в повному обсязі відкладено з дня складення ухвали в повному обсязі.

Головуючий суддя: С. П. Нос

Судді: І. О. Яворський

ОСОБА_3

Ухвалу складено в повному обсязі 01 березня 2016 року.