Справа № 266/2108/14-а
Суддя: Жаботинська Світлана Володимирівна
Дата ухвалення: 2016-03-01 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Головуючий у 1 інстанції - Сараєв І.А.
Суддя-доповідач - Жаботинська Світлана Володимирівна
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 березня 2016 року справа №266/2108/14-а

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Донецький апеляційний адміністративний суд колегією суддів у складі: головуючого судді Жаботинської С.В., суддів Гайдара А.В., Ханової Р.Ф., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Перший український міжнародний банк» на постанову Приморського районного суду від 21 листопада 2014 року у справі № 266/2108/14-а за позовом ОСОБА_2 до Приморського відділу Державної виконавчої служби Маріупольського міського управління юстиції про скасування постанови про відкриття виконавчого провадження,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив скасувати постанову про відкриття виконавчого провадження № 38098590 від 24.05.2013 року (а.с. 2-4).

В обґрунтування позову зазначив, що оскаржувана постанова про відкриття виконавчого провадження винесена державним виконавцем 24.05.2013 року. Підставою для відкриття виконавчого провадження № 38098590 був виконавчий напис № 6028 від 27.07.2010 року, який набрав чинності 27.07.2010 року. Згідно ст. 22 Закону України «Про виконавче провадження» інші виконавчі документи можуть бути пред'явлення до виконання протягом року. Згідно ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець відмовляє у відкритті виконавчого провадження у разі пропуску встановленого строку пред'явлення документів до виконання.

Позивач вказує на те, що заява про примусове виконання подана 22.05.2013 року.

За таких обставин, просив позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Постановою Приморського районного суду від 21 листопада 2014 року адміністративний позов задоволено.

Скасовано постанову про відкриття виконавчого провадження № 38098590 від 24.05.2013 року, щодо стягнення з ОСОБА_2

При цьому, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач несвоєчасно направив боржнику постанову про відкриття виконавчого провадження, що є протиправним та таким, що порушує законні інтереси позивача.

В апеляційній скарзі Публічне акціонерне товариство «Перший український міжнародний банк» просить скасувати постанову суду першої інстанції та передати до компетентного суду для розгляду по суті.

В обгрунтування апеляційної скраги зазначає, що судом першої інстанції порушено норми процесуального права, а саме не вирішено питання про залучення Публічного акціонерного товариства «Перший український міжнародний банк» в якості третьої особи, а також порушено вимоги ст. 18 КАС України правил предметної підсудності.

Згідно ч. 2 ст. 197 КАС України справу розглянуто в порядку письмового провадження.

Відповідно до ч. 1 ст. 195 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції може вийти за межі доводів апеляційної скарги в разі встановлення під час апеляційного провадження порушень, допущених судом першої інстанції, які призвели до неправильного вирішення справи.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає останні частково обґрунтованими, а постанову суду такою, що підлягає скасуванню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 27 липня 2010 року приватним нотаріусом Донецького нотаріального округу Морозовим С.В. видано виконавчий напис № 6028 про звернення стягнення на житловий будинок НОМЕР_1, що належить на праві власності ОСОБА_2, за рахунок коштів, отриманих від реалізації житлового будинку задовольнити вимоги ПАТ «Перший український міжнародний банк» у розмірі 1245322,38 грн.

03.09.2010 року постановою державного виконавця Приморського відділу Державної виконавчої служби Маріупольського міського управління юстиції відкрито виконавче провадження № 21154089 за виконавчим написом № 6028 від 27.07.2010 року про стягнення з позивача на користь апелянта суми боргу 1247522, 38 грн. на підставі заяви стягувача від 01.09.2010 року ( а.с. 89).

06.12.2010 року постановою державного виконавця Приморського відділу Державної виконавчої служби Маріупольського міського управління юстиції виконавче провадження № 21154089 зупинено ( а.с. 90).

02.01.2013 року постановою державного виконавця Приморського відділу Державної виконавчої служби Маріупольського міського управління юстиції виконавче провадження № 21154089 за виконавчим написом № 6028 від 27.07.2010 року про стягнення з позивача на користь апелянта суми боргу 1247522, 38 грн. поновлено ( а.с. 91).

04.01.2013 року постановою державного виконавця Приморського відділу Державної виконавчої служби Маріупольського міського управління юстиції повернуто виконавчий документ стягувачеві, керуючись п. 6 ч. 1 ст. 47, ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження». В постанові також зазначено, що виконавчий документ може бути повторно пред'явлений для виконання в строк до 04.01.2014 року ( а.с. 92).

22.05.2013 року ПАТ «Перший український міжнародний банк» звернулось з заявою до відповідача щодо примусового виконання вказаного виконавчого напису нотаріуса.

Постановою державного виконавця Приморського відділу Державної виконавчої служби Маріупольського міського управління юстиції від 24.05.2013 року відкрито виконавче провадження № 38098590 за вказаним виконавчим написом нотаріуса (а.с.5).

При вирішенні справи, колегія суддів виходить з наступного.

Згідно ч. 1 ст. 2 Закону України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 № 606-XIV (далі - Закон № 606), примусове виконання рішень покладається на державну виконавчу службу, яка входить до системи органів Міністерства юстиції України.

Частиною 1 ст. 17 Закону № 606, передбачено, що примусове виконання рішень здійснюється державною виконавчою службою на підставі виконавчих документів, визначених цим Законом. Зокрема, частиною 2 вказаної статті передбачено, що до виконавчих документів, що підлягають виконанню державною виконавчою службою серед іншого віднесені виконавчі написи нотаріусів.

Частиною 1 ст. 22 Закону № 606 (в редакції на час видачі виконавчого напису), передбачені строки пред'явлення виконавчих документів до виконання, відповідно до якої посвідчення комісій по трудових спорах, постанови судів у справах про адміністративні правопорушення та постанови органів (посадових осіб), уповноважених розглядати справи про адміністративні правопорушення, можуть бути пред'явлені до виконання протягом трьох місяців, а інші виконавчі документи - протягом року, якщо інше не передбачено законом.

Строки, зазначені у частині першій цієї статті, встановлюються для: 1) виконання судових рішень - з наступного дня після набрання рішенням законної сили чи закінчення строку, встановленого у разі відстрочки чи розстрочки виконання рішення, а в разі якщо судове рішення підлягає негайному виконанню, - з наступного дня після його постановлення; 2) виконання рішень комісій по трудових спорах - з дня видачі посвідчення на примусове виконання рішення; 3) інших виконавчих документів з наступного дня після набрання ними юридичної сили, якщо інше не передбачено законом.

Відповідно до статті 23 цього Закону, строки пред'явлення виконавчого документа до виконання перериваються: 1) пред'явленням виконавчого документа до виконання; 2) частковим виконанням рішення боржником; 3) наданням судом, який видав виконавчий документ, відстрочки або розстрочки виконання рішення.

Після переривання строку пред'явлення виконавчого документа до виконання перебіг строку поновлюється. Час, що минув до переривання строку, до нового строку не зараховується.

У разі повернення виконавчого документа стягувачу у зв'язку з неможливістю в повному обсязі або частково виконати рішення строк пред'явлення виконавчого документа до виконання після переривання встановлюється з дня його повернення, а в разі повернення виконавчого документа у зв'язку із встановленою законом забороною щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, а також проведення інших виконавчих дій стосовно боржника, - з моменту закінчення дії відповідної заборони.

Відповідно до ст. 24 Закону № 606, державний виконавець відмовляє у прийнятті до провадження виконавчого документа, строк пред'явлення для примусового виконання якого закінчився, про що виносить відповідну постанову. Стягувач, який пропустив строк пред'явлення виконавчого документа до виконання, має право звернутися із заявою про поновлення строку пред'явлення до суду, який видав виконавчий документ, або до суду за місцем виконання. Суд розглядає таку заяву в десятиденний строк, якщо інше не передбачено законом. Для інших виконавчих документів пропущений строк поновленню не підлягає.

Згідно ч. 1 та 2 ст. 25 Закону № 606, державний виконавець зобов'язаний прийняти до виконання виконавчий документ і відкрити виконавче провадження, якщо не закінчився строк пред'явлення такого документа до виконання, він відповідає вимогам, передбаченим цим Законом, і пред'явлений до виконання до відповідного органу державної виконавчої служби. Державний виконавець протягом трьох робочих днів з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження.

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 26 Закону № 606, державний виконавець відмовляє у відкритті виконавчого провадження у разі пропуску встановленого строку пред'явлення документів до виконання.

Таким чином, вказаними нормами передбачено обов'язок державного виконавця прийняти до виконання виконавчий документ і відкрити виконавче провадження якщо не закінчився строк пред'явлення такого документа до виконання, в разі ж закінчення строку пред'явлення виконавчого документа до виконання державний виконавець відмовляє у прийнятті до провадження виконавчого документа.

З матеріалів справи вбачається, що 27 липня 2010 року приватним нотаріусом Донецького нотаріального округу Морозовим С.В. видано виконавчий напис № 6028 про звернення стягнення на житловий будинок НОМЕР_1, що належить на праві власності ОСОБА_2, який набрав чинності 27.02.2010 року.

На підставі заяви стягувача від 03.09.2010 року постановою державного виконавця Приморського відділу Державної виконавчої служби Маріупольського міського управління юстиції відкрито виконавче провадження № 21154089 ( а.с. 89).

06.12.2010 року постановою державного виконавця Приморського відділу Державної виконавчої служби Маріупольського міського управління юстиції виконавче провадження № 21154089 зупинено ( а.с. 90).

02.01.2013 року постановою державного виконавця Приморського відділу Державної виконавчої служби Маріупольського міського управління юстиції виконавче провадження № 21154089 за виконавчим написом № 6028 від 27.07.2010 року поновлено ( а.с. 91).

04.01.2013 року постановою державного виконавця Приморського відділу Державної виконавчої служби Маріупольського міського управління юстиції повернуто виконавчий документ стягувачеві, керуючись п. 6 ч. 1 ст. 47, ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження» ( а.с. 92).

22.05.2013 року ПАТ «Перший український міжнародний банк» звернулось з заявою до відповідача щодо примусового виконання вказаного виконавчого напису нотаріуса.

Постановою державного виконавця Приморського відділу Державної виконавчої служби Маріупольського міського управління юстиції від 24.05.2013 року відкрито виконавче провадження № 38098590 за вказаним виконавчим написом нотаріуса (а.с. 5).

З огляду на вищевикладене, вбачається, що у даному випадку строк пред'явлення виконавчого напису нотаріуса Морозова С.В. № 6028 від 27.07.2010 року до виконання 22.05.2013 року не був пропущеним, оскільки він переривався пред'явленням цього документа до виконання та перебування на виконанні з 03.09.2010 року по 04.01.2013 року.

Щодо посилань апелянта на порушення судом норм процесуального права, а саме не вирішення питання про залучення Публічного акціонерного товариства «Перший український міжнародний банк» до участі у розгляді справи в якості третьої особи, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно ч 1 ст. 53 Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції на час прийняття постанови судом першої інстанції) треті особи, які заявляють самостійні вимоги на предмет спору, можуть вступити у справу у будь-який час до закінчення судового розгляду, пред'явивши адміністративний позов до сторін. Задоволення адміністративного позову таких осіб має повністю або частково виключати задоволення вимог позивача до відповідача. У разі вступу третіх осіб, які заявляють самостійні вимоги на предмет спору, розгляд адміністративної справи починається спочатку.

Треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, можуть вступити у справу на стороні позивача або відповідача у будь-який час до закінчення судового розгляду, якщо рішення у справі може вплинути на їхні права, свободи, інтереси або обов'язки. Вони можуть бути залучені до участі у справі також за клопотанням осіб, які беруть участь у справі. Якщо адміністративний суд при прийнятті позовної заяви, підготовці справи до судового розгляду або під час судового розгляду справи встановить, що судове рішення може вплинути на права і обов'язки осіб, які не є стороною у справі, суд залучає таких осіб до участі в справі як третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору. Вступ третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, не має наслідком розгляд адміністративної справи спочатку.

Таким чином, суд першої інстанції до прийняття рішення повинен був встановити вплине воно чи ні на права і обов'язки осіб, які не є стороною у справі та залучити таких осіб до участі у справі як третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору.

З матеріалів справи вбачається, що апелянт є стягувачем у спірному виконавчому провадження. Таким чином, суд першої інстанції повинен був залучити банк до участі в справі як третю особу, однак не залучив.

Крім того, ч. 1 ст. 181 Кодексу адміністративного судочинства України, передбачено, що учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.

Частиною 6 ст. 181 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що адміністративні справи з приводу рішень, дій або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби щодо виконання ними рішень судів у справах, передбачених пунктами 1-4 частини першої статті 18 цього Кодексу, розглядаються місцевим загальним судом як адміністративним судом, який видав виконавчий лист.

Пунктами 1-4 ч. 1 ст. 18 Кодексу адміністративного судочинства України, визначено, що місцевим загальним судам як адміністративним судам підсудні: 1) адміністративні справи, у яких однією зі сторін є орган чи посадова особа місцевого самоврядування, посадова чи службова особа органу місцевого самоврядування, крім тих, які підсудні окружним адміністративним судам; 2) усі адміністративні справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності; 4) усі адміністративні справи щодо спорів фізичних осіб з суб'єктами владних повноважень з приводу обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг; 5) адміністративні справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби щодо виконання ними рішень судів у справах, передбачених пунктами 1-4 частини першої цієї статті; 6) адміністративні справи щодо примусового повернення в країну походження або третю країну та примусового видворення іноземців та осіб без громадянства за межі території України.

Колегія суддів зазначає, що справи з приводу рішень, дій або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби щодо виконавчих документів, виданих цими судами в інших справах, крім передбачених пунктами 1-4 частини першої статті 18 Кодексу адміністративного судочинства України, підлягають розгляду місцевими загальними судами як адміністративними судами, які видали виконавчий лист, у разі звернення сторін виконавчого провадження. Справи ж за позовами інших учасників виконавчого провадження чи осіб, які залучаються до проведення виконавчих дій під час виконання таких виконавчих документів, підсудні окружним адміністративним судам ( п. 9 Пленуму ВАСУ № 3 від 13.12.2010 року).

Як вбачається, зі змісту позовної зави, позивач просив скасувати постанову відповідача - Приморського відділу Державної виконавчої служби Маріупольського міського управління юстиції про відкриття виконавчого провадження за виконавчим написом нотаріуса. Дана категорія справ в п. п. 1-4 ч. 1 ст. 18 Кодексу адміністративного судочинства України щодо підсудності цих категорій справ місцевим загальним судам, як адміністративним не зазначена.

Колегія суддів зазначає, що розгляд таких справ положення КАС України відносить до юрисдикції окружних адміністративних судів, а не місцевих загальних судів як адміністративних, а справа розглянута неповноважним судом.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що даний позов подано з порушенням правил предметної підсудності.

Згідно ч. 1 ст. 195 КАС України суд апеляційної інстанції може вийти за межі доводів апеляційної скарги в разі встановлення під час апеляційного провадження порушень, допущених судом першої інстанції, які призвели до неправильного вирішення справи.

Згідно ч. 3 ст. 195 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції може встановити нові обставини, якщо вони не встановлювалися судом першої інстанції у зв'язку із неправильним застосуванням норм матеріального права.

За вимогами ст. 202 Кодексу адміністративного судочинства України, підставою для скасування постанови суду першої інстанції та ухвалення нового рішення є: 1) неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими; 3) невідповідність висновків суду обставинам справи; 4) порушення норм матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи або питання, а так само розгляд і вирішення справи неповноважним судом; участь в ухваленні постанови судді, якому було заявлено відвід на підставі обставин, які викликали сумнів у неупередженості судді, і заяву про його відвід визнано судом апеляційної інстанції обґрунтованою; ухвалення чи підписання постанови не тим суддею, який розглянув справу.

Колегія суддів зазначає, що за вимогами вищезазначених норм КАС України, суд апеляційної інстанції позбавлений права скасувати оскаржувану постанову з направленням матеріалів до поважного суду для розгляду по суті, який в даному випадку є окружний адміністративний суд, що позбавляє можливості задовольнити зазначені вимоги апелянта в скарзі.

Згідно п. 1 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Якщо особа, яка бере участь у справі, без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які вона посилається, суд вирішує справу на основі наявних доказів.

З урахуванням наявних доказів в матеріалах справи, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції при прийнятті постанови порушені норми матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, у зв'язку з чим постанова суду підлягає скасуванню з прийняттям нової постанови про відмову в задоволенні позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 195, 197, 198, 202, 205, 206, 211, 212, 254 Кодексу адміністративногосудочинстваУкраїни, апеляційний суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Перший український міжнародний банк» - задовольнити частково.

Постанову Приморського районного суду від 21 листопада 2014 року у справі № 266/2108/14-а - скасувати.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до Приморського відділу Державної виконавчої служби Маріупольського міського управління юстиції про скасування постанови про відкриття виконавчого провадження - відмовити.

Постанова набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь в справі, та може бути оскаржена безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів після набрання законної сили судовим рішенням суду апеляційної інстанції.

Головуючий суддя: С.В.Жаботинська

Судді: А.В.Гайдар

Р.Ф.Ханова