Справа № 2а-11307/10/1370
Суддя: Заїка М.М.
Дата ухвалення: 2016-02-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 лютого 2016 року м. Київ К/800/27643/15

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі:

головуючого Заїки М.М.,

суддів Білуги С.В.,

Загороднього А.Ф.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні касаційну скаргу Львівської митниці ДФС на ухвалу Львівського окружного адміністративного суду від 08 вересня 2014 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 26 травня 2015 року про стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення у справі за позовом ОСОБА_2 до Державної митної служби України, Львівської митниці ДФС про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку,

встановила:

У квітні 2012 року ОСОБА_2 звернулась до суду із заявою, у якій просила стягнути з Львівської митниці Міндоходів на її користь середній заробіток за час затримки виконання рішення суду з 28 квітня 2011 року по 28 грудня 2011 року в сумі 17665 грн, з врахуванням всіх обов'язкових платежів та зборів, які підлягають відрахуванню із заробітної плати.

Ухвалою Львівського окружного адміністративного суду від 08 вересня 2014 року, залишеною без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 26 травня 2015 року, заяву ОСОБА_2 про стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі задоволено та стягнуто з Львівської митниці Міндоходів на її користь середній заробіток за час затримки виконання рішення суду з 28 квітня 2011 року по 28 грудня 2011 року в сумі 17665 грн, з врахуванням всіх обов'язкових платежів та зборів, які підлягають відрахуванню із заробітної плати.

У касаційній скарзі представник Львівської митниці ДФС просить ухвалу Львівського окружного адміністративного суду від 08 вересня 2014 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 26 травня 2015 року скасувати, а в справі прийняти нове рішення про відмову в задоволені заяви ОСОБА_2 про стягнення середнього заробітку за час затримки виконання судового рішення про поновлення на роботі, посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права.

Крім того, представник Львівської митниці ДФС у касаційній скарзі до суду касаційної інстанції заявив клопотання про заміну відповідача - Львівської митниці Міндоходів його правонаступником - Львівською митницею ДФС.

Колегія суддів суду касаційної інстанції, розглянувши заявлене клопотання, дійшла висновку, що воно підлягає задоволенню в порядку, передбаченому статтею 55 Кодексу адміністративного судочинства України.

Заслухавши доповідь судді - доповідача, колегія суддів вважає, що касаційна скарга відповідача задоволенню не підлягає, оскільки рішення судів першої та апеляційної інстанцій постановлені з додержанням норм матеріального та процесуального права, правова оцінка обставинам у справі дана вірно, а доводи касаційної скарги є необґрунтованими і не дають підстав, які передбачені статтями 225 - 229 Кодексу адміністративного судочинства України, для зміни чи скасування судових рішень.

Відповідно до статті 220 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що постановою Львівського окружного адміністративного суду від 27 квітня 2011 року, залишеною без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 11 жовтня 2014 року, позов ОСОБА_2 до Державної митної служби України, Львівської митниці про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу задоволено повністю. Визнано протиправними та скасовано наказ Державної митної служби України «По особовому складу митних органів» від 24 листопада 2010 року №2189-к в частині припинення перебування на державній службі ОСОБА_2 з 25 листопада 2010 року. Поновлено ОСОБА_2 на роботі на посаді старшого інспектора відділу митного оформлення №2 митного поста «Мостиська» Львівської митниці з 25 листопада 2010 року, зобов'язано стягнути з Львівської митниці на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 25 листопада 2010 року по 27 квітня 2011 року в сумі 18886 грн 02 коп.

Постанову суду в частині поновлення ОСОБА_2 на посаді старшого інспектора відділу митного оформлення №2 митного поста «Мостиська» Львівської митниці і стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу за один місяць в сумі 3830 (три тисячі вісімсот тридцять) гривень 66 копійок звернуто до негайного виконання.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 04 червня 2013 року постанову Львівського окружного адміністративного суду від 27 квітня 2011 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 11 жовтня 2014 року в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_2 до Львівської митниці та Державної митної служби України про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу скасовано та справу у цій частині позовних вимог направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 31 жовня 2013 року, залишеною без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 29 квітня 2014 року, стягнуто з Львівської митниці Міндоходів на користь ОСОБА_2 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 25 листопада 2010 року по 27 квітня 2011 року в сумі 4954 грн 49 коп.

Оскільки наказ за №2736-к «По особовому складу митних органів» про поновлення ОСОБА_2 на роботі на виконання допущеної до негайного виконання постанови суду від 27 квітня 2011 року, яким її поновлено на роботі з 25 листопада 2010 року, Державною митною службою України було видано тільки 28 грудня 2011 року, то позивач звернулась до суду із зазначеною заявою про стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення.

Відповідно до статті 235 Кодексу законів про працю України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. Рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, прийняте органом, який розглядає трудовий спір, підлягає негайному виконанню.

За правилами частини другої статті 235 зазначеного Кодексу при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Статтею 236 Кодексу законів про працю України встановлено, що у разі затримки власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки.

Вказана стаття Кодексу законів про працю України не містить застережень, що власник або уповноважений ним орган не відповідає за затримку виконання рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, якщо працівник не вчинив додаткові дії, в цьому випадку - пред'явлення рішення до примусового виконання, що вказують на його бажання поновитися на роботі.

Відповідно до частини першої статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України постанова або ухвала суду, яка набрала законної сили, є обов'язковою для осіб, які беруть участь у справі, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України.

Частиною другою статті 257 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що судове рішення, яке набрало законної сили або яке належить виконати негайно, є підставою для його виконання.

При цьому пунктом 3 частини першої статті 256 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що постанови суду про поновлення на посаді у відносинах публічної служби виконуються негайно.

Частиною четвертою статті 257 Кодексу адміністративного судочинства України законодавець обумовив питання примусового виконання судових рішень у порядку, встановленому Законом України «Про виконавче провадження». Цим підкреслюється винятковість саме примусового виконання рішення адміністративного суду.

Відповідно до статті 2 Закону України «Про виконавче провадження» примусове виконання рішень покладається на Державну виконавчу службу, яка входить до системи органів Міністерства юстиції України.

Отже, правова природа діяльності органів державної виконавчої служби та її основне призначення полягає саме в примусовому виконанні рішень суду, в тому числі постанов судів про поновлення на посадах у відносинах публічної служби, які набрали законної сили, що і є підставою для негайного їх виконання. Добровільне виконання рішення суду боржником - це його законодавчо встановлений обов'язок. Зокрема, зазначений обов'язок не залежить від того, подала особа, яку поновлено на роботі, заяву чи виконавчий лист. В таких випадках держава в особі органу державної виконавчої служби несе відповідальність за виконання остаточних судових рішень.

При цьому, як роз'яснено у пункті 34 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» від 06 листопада 1992 року №9, рішення про поновлення на роботі вважається виконаним з дня видання власником або уповноваженим ним органом про це наказу.

Враховуючи те, що постанова Львівського окружного адміністративного суду від 27 квітня 2011 року в частині поновлення позивача на державній службі виконана Державною митною службою України шляхом прийняття наказу №2736-к «По особовому складу митних органів» тільки 28 грудня 2011 року, то колегія суддів суду касаційної інстанції погоджується з висновками судів попередніх інстанцій, що позивач має право відповідно до статті 236 Кодексу законів про працю України на виплату їй середнього заробітку за час затримки виконання судового рішення.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 23 червня 2015 року справа №21-63а15.

Відповідно до частини першої статті 220 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі і не може досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні, та вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

На підставі викладеного, колегія суддів приходить до висновку, що касаційна скарга задоволенню не підлягає. Ухвалу Львівського окружного адміністративного суду від 08 вересня 2014 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 26 травня 2015 року необхідно залишити без змін, оскільки вони є законними і обґрунтованими та постановлені з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст.ст. 220, 2201, 223, 224, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів,

ухвалила:

Допустити заміну відповідача - Львівської митниці Міндоходів його правонаступником - Львівською митницею ДФС.

Касаційну скаргу Львівської митниці ДФС залишити без задоволення, а ухвалу Львівського окружного адміністративного суду від 08 вересня 2014 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 26 травня 2015 року про стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення у справі за позовом ОСОБА_2 до Державної митної служби України, Львівської митниці ДФС про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку - без змін.

Ухвала може бути переглянута Верховним Судом України у порядку, визначеному Кодексом адміністративного судочинства України.

Головуючий М.М. Заїка

Судді С.В. Білуга

А.Ф. Загородній