Справа № 819/1476/13-а
Суддя: Борисенко І.В.
Дата ухвалення: 2016-02-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 лютого 2016 року м. Київ К/800/58455/14

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:
головуючого суддіБорисенко І.В.
суддів Кошіля В.В.
Моторного О.А.
розглянувши у попередньому судовому засіданні
касаційну скаргуКозівської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Тернопільській області
на постановуЛьвівського апеляційного адміністративного суду від 14.10.2014
у справі № 819/1476/13-а
за позовомПриватного підприємства «Агропродсервіс-Плюс»
доКозівської міжрайонної державної податкової інспекції Тернопільської області Державної податкової служби
проскасування податкових повідомлень-рішень,-

ВСТАНОВИВ:

Приватне підприємство «Агропродсервіс-Плюс» звернулось до суду з адміністративним позовом до Козівської міжрайонної державної податкової інспекції Тернопільської області Державної податкової служби, в якому просило скасувати податкові повідомлення-рішення №, № від 17.05.2013.

Постановою Тернопільського окружного адміністративного суду від 22.07.2013 в задоволенні позову відмовлено в повному обсязі

Постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 14.10.2014 постанову Тернопільського окружного адміністративного суду від 22.07.2013 скасовано та прийнято нову постанову, якою скасовано податкові повідомлення-рішення Козівської міжрайонної державної податкової інспекції Тернопільської області Державної податкової служби України №, № від 17.05.2013.

Не погоджуючись з рішенням суду апеляційної інстанції, відповідач подав касаційну скаргу, в якій просить його скасувати, а рішення суду першої інстанції залишити без змін, оскільки вважає, що постанову суду апеляційної інстанції було прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Переглянувши судові рішення в межах касаційної скарги, перевіривши повноту встановлення судовими інстанціями фактичних обставин справи та правильність застосування ними норм матеріального та процесуального права, Вищий адміністративний суд України дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення касаційної скарги, з огляду на таке.

Судами попередніх інстанцій встановлено наступне:

- відповідачем проведено позапланову виїзну перевірку позивача з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 11.08.2009 по 31.12.2012, валютного та іншого законодавства за період 11.08.2009 по 31.12.2012, за результатами якої складено акт №000020/19-08-22/35453137 від 17.04.2013;

- актом перевірки встановлено порушення позивачем вимог пп.7.5.1 п.7.5 ст.7 Закону України «Про податок на додану вартість», в результаті чого позивачем завищено від'ємне значення різниці між сумою податкових зобов'язань та податкового кредиту за серпень 2009 на суму 17 108 грн., пп.7.7.2 п.7.7 ст.7 Закону України «Про податок на додану вартість», п.200.4 ст.200 Податкового кодексу України, пп.4.6.6 пп.4.6 п.4 Порядку заповнення і подання податкової звітності з податку на додану вартість, затвердженого наказом ДПС України №1492 від 25.11.2011, в результаті чого позивачем завищено залишок від'ємного значення по податку на додану вартість за грудень 2012 на суму 931 638 грн., п.200.1, п.200.2 ст.200 Податкового кодексу України, в результаті чого позивачем занижено податок на додану вартість в періоді, що перевірявся, на суму 116 436 грн.;

- на підставі названого акту перевірки відповідачем прийнято:

1) податкове повідомлення-рішення № від 17.05.2013, яким позивачу зменшено від'ємне значення податку на додану вартість за грудень 2012 року на суму 931 638 грн.;

2) податкове повідомлення-рішення № від 17.05.2013, яким позивачу збільшено грошове зобов'язання з податку на додану вартість на суму 145 172,75 грн. (з яких: 116 436 грн. за основним платежем та 28736,75 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами).

Позиція відповідача полягає в тому, що позивачем безпідставно включено до рядка 24 декларації з податку на додану вартість за грудень 2012 року залишок від'ємного значення податку на додану вартість, який фактично сплачений отримувачем товарів/послуг, оскільки відповідач вважає, що такі суми підлягають бюджетному відшкодуванню в момент виникнення такого права, а в рядку 24 декларації платник податків вправі відображати податковий кредит, який не оплачений отримувачем товарів/послуг.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що рядок 24 декларації з податку на додану вартість складається з сум податкового кредиту, не сплаченого отримувачем товарів/послуг, оскільки частина від'ємного значення, яка фактично сплачена отримувачем товарів/послуг, підлягає бюджетному відшкодуванню.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та задовольняючи позов, суд апеляційної інстанції за встановлених обставин справи дійшов висновку щодо відсутності порушень позивачем вимог податкового законодавства, встановлених актом перевірки.

Суд касаційної інстанції погоджується з висновками суду апеляційної інстанції, з огляду на таке.

За змістом п.200.1 ст.200 Податкового кодексу сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов'язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду.

Згідно п.200.3 ст.200 Податкового кодексу України при від'ємному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума враховується у зменшення суми податкового боргу з податку, що виник за попередні звітні (податкові) періоди ( тому числі розстроченого або відстроченого відповідно до цього Кодексу), а при відсутності податкового боргу - зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду.

Відповідно до п.200.4 ст.200 Податкового кодексу України у разі, якщо в наступному податковому періоді сума, розрахована згідно з п. 200.1 цієї статті, має від'ємне значення, то:

а) бюджетному відшкодуванню підлягає частина такого від'ємного значення, яка дорівнює сумі податку, фактично сплаченій отримувачем товарів (послуг) у попередніх податкових періодах постачальникам таких товарів (послуг) або до Державного бюджету України;

б) залишок від'ємного значення попередніх податкових періодів після бюджетного відшкодування включається до складу сум, що відносяться до податкового кредиту наступного податкового періоду.

Згідно п.200.7 ст.200 Податкового кодексу України платник податку, який має право на отримання бюджетного відшкодування та прийняв рішення про повернення суми бюджетного відшкодування, подає відповідному органу державної податкової служби податкову декларацію та заяву про повернення суми бюджетного відшкодування, яка відображається у податковій декларації.

Таким чином, колегія суддів касаційної інстанції зазначає, що бюджетне відшкодування податку на додану вартість є правом платника податку, а не його обов'язком, яке реалізується шляхом прийняття ним рішення про повернення суми бюджетного відшкодування та подання податковому органу заяви про повернення суми бюджетного відшкодування.

Пунктом 200.6 ст.200 Податкового кодексу України визначено, що платник податку може прийняти самостійно рішення про зарахування в повному обсязі належної йому суми бюджетного відшкодування або її частини у зменшення податкових зобов'язань з цього податку, що виникли протягом наступних звітних (податкових) періодів, за наявності умов, передбачених пунктом 200.4 цієї статті. Зазначене рішення відображається платником податку у податковій декларації, яку він подає за результатами звітного (податкового) періоду, в якому виникає право на подання заяви про отримання бюджетного відшкодування згідно з нормами цієї статті. У разі прийняття такого рішення зазначена сума не враховується при розрахунку сум бюджетного відшкодування наступних звітних (податкових) періодів.

За змістом п.4.6.6 розділу 5 Порядку заповнення та подання податкової декларації з податку на додану вартість, затвердженого наказом Міністерства фінансів України №1492 від 25.11.2011 (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) залишок від'ємного значення (для декларації 0110 - після бюджетного відшкодування) включається до складу податкового кредиту наступного податкового періоду (відображається у рядку 24 декларації поточного звітного (податкового) періоду та переноситься до рядка 21.2 декларації наступного звітного (податкового) періоду).

Колегія суддів касаційної інстанції погоджується з висновками суду апеляційної інстанції, що положення податкового законодавства, чинного на момент виникнення спірних правовідносин, не містять будь-яких обмежень щодо строків перенесення залишку від'ємного значення попередніх податкових періодів до складу сум, що відносяться до податкового кредиту наступного податкового періоду.

З огляду на викладене та враховуючи встановлені судом апеляційної інстанції обставини справи, що позивач не подавав заяви про бюджетне відшкодування спірної суми податку на додану вартість, а відповідач не заперечує щодо правовірності формування позивачем податкового кредиту з податку на додану вартість на суму 931 638 грн., сформованого в попередніх звітних періодах, колегія суддів касаційної інстанції погоджується з висновком суду апеляційної інстанції щодо правомірного декларування позивачем залишку від'ємного значення з податку на додану вартість в декларації з ПДВ за грудень 2012 року.

Також, колегія суддів касаційної інстанції вважає обґрунтованим та підтвердженим матеріалами справи висновок суду апеляційної інстанції про те, що доводи відповідача щодо заниження позивачем податку на додану вартість на суму 116 436 грн. є безпідставними, оскільки не підтверджуються первинними документами.

Таким чином, колегія суддів касаційної інстанції погоджується з висновком суду апеляційної інстанції щодо наявності законних підстав для задоволення позову та скасування оскаржуваного податкового повідомлення-рішення.

Суд касаційної інстанції не вбачає порушень судом апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права, на які посилається відповідач у касаційній скарзі, та вважає, що суд повно встановив обставини у справі та надав їм належну правову оцінку на підставі законодавства, що підлягало застосуванню до спірних відносин.

Відповідно до ст.224 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанції не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

За встановлених обставин даної справи та з урахуванням викладеного, колегія суддів Вищого адміністративного суду України не знаходить підстав, які могли б призвести до скасування оскаржуваного судового рішення.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 220, 2201, 223, 224, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

УХВАЛИВ:

1. Касаційну скаргу Козівської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Тернопільській області залишити без задоволення.

2. Постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 14.10.2014 залишити без змін.

3. Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі, та може бути переглянута Верховним Судом України з підстав, передбачених статтею 237 Кодексу адміністративного судочинства України, у порядку та в строки, встановлені статтями 236 2391 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя І.В. Борисенко

Судді В.В. Кошіль

О.А. Моторний