Справа № 0870/2930/12
Суддя: Чередниченко В.Є.
Дата ухвалення: 2016-02-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

0870/2930/12

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 лютого 2016 року

справа № 0870/2930/12

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Чередниченко В.Є.

суддів: Коршуна А.О. Дурасової Ю.В.

за участю секретаря судового засідання: Яковенко О.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську адміністративну справу за апеляційною скаргою Департаменту Державної архітектурно-будівельної інспекції у Запорізькій області на постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 01 липня 2015 року у справі № 0870/2930/12 за позовом публічного акціонерного товариства «Укртелеком» в особі Запорізької філії до Департаменту Державної архітектурно-будівельної інспекції у Запорізькій області про визнання протиправними та скасування постанов, -

ВСТАНОВИВ :

Публічне акціонерне товариство «Укртелеком» в особі Запорізької філії (далі – ПАТ «Укртелеком» в особі Запорізької філії) 30 березня 2012 року звернулося до суду із адміністративним позовом до Департаменту Державної архітектурно-будівельної інспекції у Запорізькій області, в якому, з урахуванням уточнень, просить суд визнати протиправними та скасувати постанови про накладення штрафу за порушення у сфері містобудівної діяльності від 15.03.2012 року № 25 та №26.

Позов обґрунтовано тим, що вказані постанови є протиправними та такими, що винесені в порушення вимог Конституції та законів України, які регулюють спірні відносини.

Постановою Запорізького окружного адміністративного суду від 01 липня 2015 року позов задоволено повністю.

Постанова суду мотивована тим, що в діях позивача відсутній склад порушення передбаченого Законом України «Про відповідальність за правопорушення у сфері містобудівної діяльності» у вигляді експлуатації не введеного в експлуатацію об’єкта будівництва, оскільки проведені позивачем роботи не потребують отримання дозволу на виконання будівельних робіт і прийняття їх в експлуатацію як закінченого об’єкту будівництва. Крім того, суд вказує на те, що у постанові №25 від 15.03.2012 року не зазначено на положення якої статті закону посилається відповідач. Щодо законності постанови №26 від 15.03.2012 року, суд першої інстанції зробив висновок про те, що накладення на позивача штрафу у розмірі передбаченого в редакції Закону України «Про відповідальність за правопорушення у сфері містобудівної діяльності» від 19.01.2012 є протиправними, оскільки протирічить нормам Конституції України про незворотності дії законів у часі. Разом з тим, суд першої інстанції зробив висновок про те, що проведення робіт з перепланування не потребує отримання дозволу на виконання будівельних робіт та прийняття в експлуатацію як закінченого об’єкту будівництва, в зв’язку з чим використання позивачем приміщення №6 «Універсального пункту обслуговування споживачів» по пр. Леніна, 133 в м. Запоріжжя не утворює складу правопорушення, передбаченого Законом України «Про відповідальність за правопорушення у сфері містобудівної діяльності» і не може бути підставою для накладення штрафу. Не погодившись з постановою суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права, просить скасувати оскаржувану постанову та прийняти нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Апеляційна скарга обґрунтована доводами про те, що судом першої інстанції не прийнято до уваги той факт, що позивач звертався до інспекції з заявою про надання дозволу на виконання будівельних робіт з реконструкції об’єкта «Універсального пункту обслуговування споживачів» по пр. Леніна, 133 в м. Запоріжжя на що йому було надано відповідний дозвіл. Крім того, позивачем відповідачу було надано декларацію про готовність спірного об’єкта до експлуатації. Подання до інспекції позивачем вищезазначених документів підтверджує факт виконання ним саме будівельних робіт з реконструкції нежитлового приміщення під універсальний пункт обслуговування споживачів. Крім того в доводах апеляційної скарги відповідач вказує на рішення суду у справі №0870/2662/12 року, яке набрало законної сили та яким визнано законність видачі приписів, що прямо вказує на законність прийняття відповідачем спірних постанов.

Згідно з запереченнями на апеляційну скаргу, позивач посилаючись на її необґрунтованість, просив у задоволені скарги відмовити, постанову суду першої інстанції залишити без змін.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника позивача, яка заперечувала щодо задоволення апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги та заперечень на неї, дослідивши матеріали справи, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та знайшло підтвердження під час розгляду апеляційної скарги, що 15.12.2011 року Інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю у Запорізькій області проведено планову перевірку додержання суб’єктами архітектурної діяльності вимог містобудівного законодавства, будівельних норм, державних стандартів, норм і правил, проектних рішень при будівництві об’єкта: «Реконструкція нежитлового приміщення під універсальний пункт обслуговування споживачів по пр. Леніна, 133 у м. Запоріжжі», за наслідками якої складено акт планової перевірки.

Актом перевірки встановлено, що, серед іншого, в порушення ст. 39 Закону України про регулювання містобудівної діяльності» об’єкт експлуатується без прийняття в експлуатацію.

За наслідками перевірки 15 грудня 2011 року першим заступником начальника Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у Запорізькій області позивачу видано припис №53, яким запропоновано експлуатацію пункту обслуговування споживачів по пр. Леніна, 133 у м. Запоріжжі припинити негайно, про виконання п. 1 припису письмово повідомити інспекцію в термін до 22.12.2011 року (т.1 а.с.39).

23 грудня 2011 року відповідачем проведено перевірку виконання припису №53 від 15 грудня 2011 року, за наслідками якої складено акт перевірки та встановлено, що припис від 15 грудня 2011 року не виконано, експлуатацію пункту обслуговування споживачів по пр. Леніна, 133 у м. Запоріжжі не припинено (т. 1 а.с.36).

01 березня 2012 року відповідачем повторно здійснено перевірку виконання припису №53 від 15 грудня 2011 року, за результатами якої складено акт перевірки та встановлено, що припис не виконано, експлуатацію пункту обслуговування споживачів по пр. Леніна, 133 у м. Запоріжжі не припинено, об’єкт в експлуатацію не прийнято.

01 березня 2012 року т. в. о. начальника Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у Запорізькій області позивачу видано припис №14, яким запропоновано експлуатацію пункту обслуговування споживачів по пр. Леніна, 133 у м. Запоріжжі припинити негайно, про виконання п. 1 припису письмово повідомити інспекцію в термін до 07.03.2012 року.

15 березня 2012 року відповідачем, на підставі акта перевірки від 15.12.2011 року, припису від 15.12.2011 року №53, акта перевірки виконання припису від 01.03.2012 року, припису від 01.03.2012 року №14, встановлено, що позивачем не виконано припис інспекції від 15.12.2011 року №53, експлуатацію універсального пункту обслуговування споживачів по пр. Леніна, 133 у м. Запоріжжі не припинено, чим порушено п. 4 ст. 41 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» та винесено постанову №25 про накладення штрафу за правопорушення у сфері містобудівної діяльності, якою визнано позивача винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 2, п. 6 Закону України «Про відповідальність за правопорушення у сфері містобудівної діяльності» та накладено штраф у сумі 10 730,00 грн. (т.1 а.с.43-44).

Також 15 березня 2012 року відповідачем, на підставі акта перевірки від 15.12.2011 року, припису від 15.12.2011 року №53, припису від 01.03.2012 року №14, встановлено, що позивачем універсальний пункт обслуговування споживачів по пр. Леніна, 133 у м. Запоріжжі експлуатується без прийняття в експлуатацію, чим порушено п. 8 ст. 39 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» та винесено постанову №26 про накладення штрафу за правопорушення у сфері містобудівної діяльності, якою позивача визнано винним у чиненні правопорушення, передбаченого п.6. ч. 2 Закону України «Про відповідальність за правопорушення у сфері містобудівної діяльності» та накладено штраф у сумі 96 570,00 грн. (т.1 а.с.41-42).

Законність та обґрунтованість постанов від 15 березня 2012 року №25 та №26 винесених відповідачем є предметом спору переданого на вирішення суду.

Колегія суддів, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права при винесенні оскарженої постанови, виходить з наступного.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Об'єктами будівництва згідно зі ст. 4 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» є будинки, будівлі, споруди будь-якого призначення, їх комплекси лінійні об'єкти інженерно-транспортної інфраструктури.

Згідно із ст. 1 Закону України «Про архітектурну діяльність» об'єктом архітектури є будинки і споруди житлово-цивільного, комунального, промислового та іншого призначення, їх комплекси, об'єкти благоустрою, садово-паркової та ландшафтної архітектури, монументального і монументально-декоративного мистецтва, території (частини територій) адміністративно-територіальних одиниць і населених пунктів.

Згідно із державним класифікатором будівель та споруд ДК 018-2000, затвердженого наказом Держстандарту України від 17.08.00р. №507, споруди - це будівельні системи, пов'язані із землею, які створені з будівельних матеріалів, напівфабрикатів, устаткування та обладнання в результаті виконання різних будівельно-монтажних робіт. Будівлі - це споруди, що складаються з несучих та огороджувальних або сполучених (несучо-огороджувальних конструкцій), які утворюють наземні та підземні приміщення, призначені для проживання або перебування людей, розміщення устаткування, тварин, рослин, а також предметів.

Отже, в якості об'єктів будівництва або архітектури законодавець визначив виключно будинки, споруди будь-якого призначення, об'єкти благоустрою та лінійні об'єкти, які, як правило, пов'язані с землею та є окремими об'єктами цивільно-правових відносин.

Проте, приміщення позивача по пр. Леніна, 133 у м. Запоріжжі неможливо класифікувати як об'єкт будівництва або архітектури, оскільки матеріали справи спростовують його належність до однієї із вищезазначених категорій.

Згідно з письмовим висновком експерта Дніпропетровського науково-дослідного інституту судових експертиз від 23.04.2015 року № 2675-14 виконані будівельні роботи приміщення № 6 «Універсального пункту обслуговування споживачів» по пр. Леніна, 133 в м. Запоріжжя відповідають проектній документації та вимогам нормативно-правових актів у галузі будівництва, відносяться до робіт з перепланування. Крім того, зазначене приміщення до категорії складності взагалі не підлягає визначенню (т.1 а.с.241-247).

Вказаний висновок експерта повністю узгоджується з висновком спеціалістів, а саме членами консультативно-дорадчої ради з питань будівництва в Запорізькій області при Обласній державній адміністрації в Запорізькій області, затверджений протоколом засідання від 01.02.2013 року №1/13 (т.1 а.с. 119-123).

Враховуючи викладене суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що проведені позивачем роботи не потребують отримання дозволу на виконання будівельних робіт і прийняття їх в експлуатацію як закінченого об’єкту будівництва.

При цьому, суд апеляційної інстанції вважає безпідставними доводи відповідача викладені в апеляційній скарзі про те, що заява про надання дозволу на виконання будівельних робіт з реконструкції та декларація про готовність спірного об’єкта до експлуатації підтверджує факт виконання позивачем саме будівельних робіт з реконструкції нежитлового приміщення під універсальний пункт обслуговування споживачів, оскільки спеціалістами у галузі будівництва встановлено, що виконані позивачем будівельні роботи спірного приміщення відповідають проектній документації та відносяться до робіт з перепланування, при цьому сама по собі декларація про готовність спірного об’єкта до експлуатації не може свідчити про здійснення позивачем саме реконструкції, оскільки могла бути поданою помилково.

Крім того, суд апеляційної інстанції звертає увагу й не те, що у декларації про готовність об’єкта до експлуатації від 17.04.2014 року зазначено такі види виконання основних робіт, як: виконання внутрішніх та зовнішніх оздоблювальних робіт та монтаж внутрішніх мереж: електропостачання, вентиляції та кондиціонування, охоронно-пожежної сигналізації, мережі та мережевого обладнання, проте такі види робіт не можуть свідчити про виконання позивачем робіт з реконструкції спірного приміщення, оскільки ці роботи не впливають на зміну геометричних розмірів спірного приміщення (т.2 а.с.27-32).

Між тим, суд апеляційної інстанції вважає безпідставними доводи відповідача зазначені в апеляційній скарзі про те, що рішення суду у справі №0870/2662/12, яке набрало законної сили та яким визнано законність видачі приписів прямо вказує на законність прийняття відповідачем спірних постанов, оскільки предметом спору у справі №0870/2662/12 було законність приписів від 15.12.2011 року №53 та від 01.03.2012 року №14, а не законність постанов № 25 та 26 від 15.03.2012 року, що є предметом спору у цій справі. Крім того, у зазначеній справі судом не з’ясовувалися обставини які б свідчили про проведення позивачем саме реконструкції нежитлового приміщення.

Таким чином, встановлені обставини та зроблені висновки у постанові Дніпропетровського адміністративного апеляційного суду від 20.08.2013 року у справі №0870/2662/12 року не є обов’язковими для врахування при вирішенні справи, що розглядається.

На підставі зазначеного, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції під час розгляду цієї справи об'єктивно, повно та всебічно дослідив обставини, які мають суттєве значення для вирішення справи, дав їм правильну юридичну оцінку і ухвалив законне, обґрунтоване рішення без порушень норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, тому постанову суду першої інстанції у цій справі необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Керуючись пунктом 1 частини 1 статті 198, статтями 200, 206 КАС України, Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд,-

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Департаменту Державної архітектурно-будівельної інспекції у Запорізькій області – залишити без задоволення, а постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 01 липня 2015 року у справі № 0870/2930/12 – без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня складання в повному обсязі, шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Повний текст ухвали виготовлений 26 лютого 2016 року.

Головуючий: В.Є. Чередниченко

Суддя: А.О. Коршун

Суддя: Ю.В. Дурасова