Справа № 2а-5584/11
Суддя: Затолочний Віталій Семенович
Дата ухвалення: 2016-02-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 лютого 2016 року Справа № 876/1235/16
Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого суддіЗатолочного В.С.,
суддів за участі секретаря судового засідання представника позивача представника відповідача представника третьої особиКаралюса В.М., Шавель Р.М., Нефедової А.О., Бойка Р.Б., Глущак М.Г., Шевчука П.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Вищого професійного училища № 7 м. Калуша на постанову Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 27.01.2016 року у справі за позовом Вищого професійного училища № 7 м. Калуша до Виконавчого комітету Калуської міської ради, третя особа Комунальне підприємство Калуської міської ради «Водотеплосервіс», за участі Калуської місцевої прокуратури про визнання нечинним рішення, -

В С Т А Н О В И В:

Прокурор м. Калуша звернувся до суду з адміністративним позовом до Виконавчого комітету Калуської міської ради про визнання нечинним рішення.

В ході розгляду справи прокурором було зменшено позовні вимоги. Також судом здійснено заміну позивача на Вище професійне училище № 7 м. Калуша.

Відповідно до заяви про зменшення позовних вимог позивач просить визнати нечинним пункт 1.2 рішення відповідача від 21.12.2010 року № 333 «Про встановлення тарифів на послуги централізованого водопостачання та водовідведення» в частині встановлення тарифів для розрахунків гуртожиткам за послуги з централізованого водопостачання та водовідведення як для категорії бюджетних установ.

Калуський міськрайонний суд Івано-Франківської області постановою від 27.01.2016 року в задоволенні позову відмовив.

Дане судове рішення оскаржив позивач, який просить скасувати постанову та прийняти нову про задоволення позову.

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовані тим, що споживачем послуг з водопостачання та водовідведення є мешканці гуртожитку, а тому до оплати таких послуг мають застосовуватися тарифи, передбачені для розрахунків з населенням.

Вислухавши суддю-доповідача, представника позивача, який наполягав на задоволенні апеляційної скарги, представників відповідача та третьої особи, які заперечували проти задоволення апеляційної скарги, дослідивши обставини справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а оскаржувана постанова підлягає залишенню без змін з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, підставою для оскарження позивачем вищезазначеного рішення відповідача, яким були встановлено тарифи для гуртожитків так, як для бюджетних організацій, стало те, що гуртожитки належать до житлового фонду, а відтак оплата комунальних послуг, наданих для цих гуртожитків має здійснюватися як для населення, а не як для бюджетних установ.

Згідно із пунктом 2 частини першої статті 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», до повноважень органів місцевого самоврядування у сфері житлово-комунальних послуг належить встановлення цін/тарифів на житлово-комунальні послуги відповідно до закону.

Відповідно до підпункту 2 пункту «а» статті 28 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належать власні (самоврядні) повноваження встановлення в порядку і межах, визначених законодавством, тарифів щодо оплати побутових, комунальних, транспортних та інших послуг, які надаються підприємствами та організаціями комунальної власності відповідної територіальної громади; погодження в установленому порядку цих питань з підприємствами, установами та організаціями, які не належать до комунальної власності.

Згідно із статтею 14 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» залежно від порядку затвердження цін/тарифів на житлово-комунальні послуги вони поділяються на три групи: 1) перша група - житлово-комунальні послуги, ціни/тарифи на які затверджують спеціально уповноважені центральні органи виконавчої влади; 2) друга група - житлово-комунальні послуги, ціни/тарифи на які затверджують органи місцевого самоврядування для надання на відповідній території; 3) третя група - житлово-комунальні послуги, ціни/тарифи на які визначаються виключно за договором (домовленістю сторін).

Ціни/тарифи на комунальні послуги та послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій формуються і затверджуються органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування відповідно до їхніх повноважень, визначених законом.

Відповідно до статті 31 вказаного Закону порядок формування цін/тарифів на кожний вид житлово-комунальних послуг першої і другої груп (пункти 1 та 2 частини першої статті 14 цього Закону) визначає Кабінет Міністрів України.

Виконавці/виробники здійснюють розрахунки економічно обґрунтованих витрат на виробництво житлово-комунальних послуг і подають їх на затвердження органам місцевого самоврядування в установленому законодавством порядку. Органи місцевого самоврядування затверджують ціни/тарифи на житлово-комунальні послуги в розмірі економічно обґрунтованих витрат на їх виробництво. У разі затвердження цін/тарифів на житлово-комунальні послуги нижчими від розміру економічно обґрунтованих витрат на їх виробництво орган, що їх затвердив, зобов'язаний відшкодувати з відповідного місцевого бюджету виконавцям/виробникам різницю між затвердженим розміром цін/тарифів та економічно обґрунтованими витратами на виробництво цих послуг. Видатки на відшкодування втрат підприємств, що пов'язані із затвердженням цін/тарифів на житлово-комунальні послуги нижчими від розміру економічно обґрунтованих витрат на їх виробництво, відповідна сільська, селищна, міська рада передбачає у відповідному місцевому бюджеті. Затвердження цін/тарифів на житлово-комунальні послуги нижчими від розміру економічно обґрунтованих витрат на їх виробництво без відповідного відшкодування не допускається і може бути оскаржено в суді. Центральні органи виконавчої влади несуть відповідальність за наслідки встановлення або регулювання цін/тарифів, що змінюються ними відповідно до їхніх повноважень. У разі зміни цін/тарифів на послуги/товари центральними органами виконавчої влади, які призвели до непередбачених витрат виконавців/виробників, центральні органи виконавчої влади зобов'язані відшкодувати в повному обсязі збитки, зумовлені такими змінами, протягом поточного фінансового року та до затвердження нового бюджету.

Спори щодо формування та затвердження цін/тарифів на житлово-комунальні послуги, а також відшкодування втрат підприємств, що пов'язані із затвердженням цін/тарифів на житлово-комунальні послуги нижчими від розміру економічно обґрунтованих витрат на їх виробництво, вирішуються в судовому порядку.

Постановою Кабінету Міністрів України від 12 липня 2006 року № 959 затверджено Порядок формування тарифів на послуги з централізованого водопостачання та водовідведення, який визначає механізм формування таких тарифів.

Відповідно до пункту 35 вказаного Порядку тарифи формуються для трьох категорій споживачів - населення, бюджетних установ, інших споживачів. Кожна категорія споживачів визначається на підставі економічно обґрунтованого розподілу витрат, пов'язаних з наданням послуг.

Відповідно до пункту 1 статті 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» зазначено, що послуги з водопостачання здійснюються виключно на договірних засадах.

Відповідно до договорів на водопостачання та водовідведення між позивачем і третьою особою безпосередньо у договірних відносинах з ним перебуває позивач як бюджетна установа (навчальний заклад), а не гуртожиток, чи громадяни, які проживають у цьому гуртожитку і не сам гуртожиток. Гуртожитки бюджетних установ не відносяться до житлового фонду територіальної громади, а тому відповідачем тарифи на гуртожитки прийняті без порушень.

За таких обставин справи, Львівський апеляційний адміністративний суд приходить до переконання, що суд попередньої інстанції прийшов до правильного висновку, оскільки вирішуючи даний публічно-правовий спір, правильно встановив фактичні обставини справи та надав їм у оскаржуваному судовому рішенні належну правову оцінку.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суди першої інстанції прийшов до вірного висновку, що комунальне підприємство «Водотеплосервіс» формувало тариф виключно до вимог постанови Кабінету Міністрів України від 12 липня 2006 року № 959 «Про затвердження Порядку формування тарифів на послуги з централізованого водопостачання та водовідведення».

Отже доводи апеляційної скарги не відповідають законодавству України та не можуть бути підставою для її задоволення.

З огляду на викладене, постанова суду першої інстанції відповідає обставинам справи, наявним в ній доказам, правильно застосованим нормам матеріального та процесуального права, а тому підстав для її скасування колегія суддів не знаходить.

Керуючись ст.ст. 160 ч. 3, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 254 КАС України, апеляційний суд -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Вищого професійного училища № 7 м. Калуша залишити без задоволення.

Постанову Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 27.01.2016 року у справі № 2-а-5584/11 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючи: В.С. Затолочний

Судді В.М. Каралюс

Р.М. Шавель

Повний текст виготовлено 29.02.2016