Справа № 810/252/16
Суддя: Балаклицький А. І.
Дата ухвалення: 2016-02-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 лютого 2016 року 810/252/16

Київський окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді - Балаклицького А.І., розглянувши в порядку скороченого провадження в м. Києві адміністративну справу

за позовомОСОБА_1
доБілоцерківського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Київській області, Головного управління Національної поліції в Київській області
прозобов'язання вчинити певні дії,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернувся до Київського окружного адміністративного суду з позовом до Білоцерківського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Київській області, Головного управління Національної поліції в Київській області, в якому просить:

- зобов'язати Білоцерківський відділ поліції Головного управління Національної поліції в Київській області надати доступ до публічної інформації у формі довідки щодо наявних вакантних посад в Білоцерківському МВ (з обслуговування міста Біла Церква та Білоцерківського району) ГУ МВС України в Київській області станом на 18.02.2015;

- зобов'язати Головне управління Національної поліції в Київській області надати доступ до публічної інформації у формі довідки щодо наявних вакантних посад в ГУ МВС України в Київській області та підпорядкованих структурних і територіальних підрозділах станом на 18.02.2015;

- в разі виявлення порушень Закону України "Про доступ до публічної інформації" під час надання відповіді на запит позивача з боку посадових осіб Білоцерківського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Київській області та Головного управління Національної поліції в Київській області, відреагувати на ці порушення шляхом винесення окремої ухвали в адресу їхнього керівництва.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що він звернувся до відповідачів із запитами про надання публічної інформації, в яких просив надати інформацію щодо наявності вакантних посад станом на 18.02.2015. Відповідачі надали відповіді на запити, якими у наданні запитуваної інформації позивачу відмовлено, оскільки остання належить до службової інформації, тобто інформації з обмеженим доступом. На думку позивача, такі відповіді суперечать приписам Закону України "Про доступ до публічної інформації" та обмежує його право на доступ до публічної інформації.

Ухвалою суду від 28.01.2016 відкрито провадження у справі №810/252/16, розгляд якої відповідно до статті 183-2 КАС України здійснюється у порядку скороченого провадження.

Одночасно вказаною ухвалою суду відповідачам запропоновано у десятиденний строк з дня одержання копії ухвали подати через відділ документообігу суду заперечення на позов або заяви про визнання позову.

Копію вказаної ухвали суду вручено відповідачам 01.02.2016, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення.

До суду 11.02.2016 надійшли письмові заперечення від Білоцерківського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Київській області, в яких відділ поліції просив суд у задоволенні позову відмовити з тих підстав, що запитувана інформація чинним законодавством віднесена до службової, тобто до інформації з обмеженим доступом, а тому вважає, що відділ поліції відмовляючи у наданні інформації діяло в межах вимог чинного законодавства.

При цьому, Головне управління Національної поліції в Київській області не скористалось наданим частиною третьою статті 183-2 Кодексу адміністративного судочинства України правом щодо подачі заперечень на адміністративний позов.

Дослідивши матеріали справи, з'ясувавши всі фактичні обставини, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що в грудні 2015 року позивач звернувся до Головного управління Національної поліції в Київській області із запитом про надання публічної інформації, в якому просив надати відомості про наявні вакантні посади в Головному управлінні МВС України в Київській області, підпорядкованих і структурних підрозділах станом на 18.02.2015.

25.12.2015 за вихідним №3/вх1261 Головним управлінням Національної поліції в Київській області було надано відповідь на запит ОСОБА_1, в якій зазначено, що з порушеного питання щодо надання відомостей про наявні вакантні посади в ГУ МВС України в Київській області, підпорядкованих і структурних підрозділах станом на 18.02.2015 не є можливим, оскільки дана інформація є службовою.

Також, в грудні 2015 року позивач звернувся до Білоцерківського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Київській області із запитом про надання публічної інформації, в якому просив надати відомості у формі довідки щодо наявних вакантних посад в Білоцерківському МВ (з обслуговування міста Біла Церква та Білоцерківського району) ГУ МВС України в Київській області станом на 18.02.2015.

28.12.2015 за вихідним №13-зі Білоцерківським відділом поліції Головного управління Національної поліції в Київській області було надано відповідь на запит ОСОБА_1, в якій зазначено, що запитувана інформація щодо наявності вакантних посад у Білоцерківському МВ станом на 18.02.2015 міститься у Штатно-посадовій книзі Білоцерківського МВ, ведення якої передбачено відповідно до п. 4.3 Інструкції з організації обліку кадрів в системі МВС України, затвердженої наказом МВС України від 30.12.2005 №1276, якій надано гриф обмеження доступу "Для службового користування", а тому відсутні будь-які правові підстави для надання інформації з даної книги.

Перевіряючи правомірність дій відповідачів щодо надання відповідей на запит ОСОБА_1, суд виходить з наступного.

Право на доступ до інформації є конституційним правом людини, яке передбачене і гарантоване статтею 34 Конституції України, а саме, право кожного на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань; право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб на свій вибір.

Порядок здійснення та забезпечення права кожного на доступ до інформації, що знаходиться у володінні суб'єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації визначений Законом України "Про доступ до публічної інформації".

Так, згідно ст. 1 Закону України "Про доступ до публічної інформації" публічна інформація - це відображена та задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація, що була отримана або створена в процесі виконання суб'єктами владних повноважень своїх обов'язків, передбачених чинним законодавством, або яка знаходиться у володінні суб'єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом. Публічна інформація є відкритою, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до ст. 5 Закону України "Про доступ до публічної інформації" доступ до інформації забезпечується шляхом надання інформації за запитами на інформацію.

В статті ст. 19 Закону України "Про доступ до публічної інформації" визначено, що під запитом на інформацію розуміється прохання особи до розпорядника інформації надати публічну інформацію, що знаходиться у його володінні.

Статтею 12 Закону України "Про доступ до публічної інформації" визначено, що суб'єктами відносин у сфері доступу до публічної інформації є: запитувачі інформації - фізичні, юридичні особи, об'єднання громадян без статусу юридичної особи, крім суб'єктів владних повноважень; розпорядники інформації - суб'єкти, визначені у статті 13 цього Закону; структурний підрозділ або відповідальна особа з питань запитів на інформацію розпорядників інформації.

Пунктом 1 частини 1 статті 13 Закону України "Про доступ до публічної інформації" встановлено, що розпорядниками інформації є суб'єкти владних повноважень - органи державної влади, інші державні органи, органи місцевого самоврядування, органи влади Автономної Республіки Крим, інші суб'єкти, що здійснюють владні управлінські функції відповідно до законодавства та рішення яких є обов'язковими для виконання.

Види та порядок обмеження доступу до інформації визначено статтею 6 Закону України "Про доступ до публічної інформації".

Так, відповідно до ч. 1 ст. 6 Закону України "Про доступ до публічної інформації" інформацією з обмеженим доступом є: 1) конфіденційна інформація; 2) таємна інформація; 3) службова інформація.

Судом встановлено, що здійснюючи відмову у задоволенні запитів позивача, відповідачі визначили запитувану інформацію, як службову інформацію, що й стало основною підставою для відмови у її наданні.

Положеннями ст. 9 Закону України "Про доступ до публічної інформації" визначено, що до службової може належати така інформація: 1) що міститься в документах суб'єктів владних повноважень, які становлять внутрівідомчу службову кореспонденцію, доповідні записки, рекомендації, якщо вони пов'язані з розробкою напряму діяльності установи або здійсненням контрольних, наглядових функцій органами державної влади, процесом прийняття рішень і передують публічному обговоренню та/або прийняттю рішень; 2) зібрана в процесі оперативно-розшукової, контррозвідувальної діяльності, у сфері оборони країни, яку не віднесено до державної таємниці.

Документам, що містять інформацію, яка становить службову інформацію, присвоюється гриф "для службового користування". Доступ до таких документів надається відповідно до частини другої статті 6 цього Закону.

Перелік відомостей, що становлять службову інформацію, який складається органами державної влади, органами місцевого самоврядування, іншими суб'єктами владних повноважень, у тому числі на виконання делегованих повноважень, не може бути обмеженим у доступі.

Частиною 2 статті 6 Закону України "Про доступ до публічної інформації" визначена правова можливість у обмеженні доступу до інформації при дотриманні сукупності таких вимог:

1) виключно в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадського порядку з метою запобігання заворушенням чи злочинам, для охорони здоров'я населення, для захисту репутації або прав інших людей, для запобігання розголошенню інформації, одержаної конфіденційно, або для підтримання авторитету і неупередженості правосуддя;

2) розголошення інформації може завдати істотної шкоди цим інтересам;

3) шкода від оприлюднення такої інформації переважає суспільний інтерес в її отриманні.

Суд зазначає, що відповідачами не доведено дотримання ними визначених законом критеріїв можливості обмеження доступу до такої інформації.

При цьому, суд звертає увагу на те, що наказом МВС України від 30.12.2005 №1276 відповідно до Законів України "Про інформацію", "Про державну статистику", Указу Президента України від 17 жовтня 2000 року №1138/2000 "Про Положення про Міністерство внутрішніх справ України" та постанови Кабінету Міністрів України від 2 серпня 1996 року № 912 "Про затвердження Типового положення про кадрову службу органу виконавчої влади" та з метою подальшого вдосконалення та належної організації обліку кадрів в системі Міністерства внутрішніх справ України, затверджено Інструкцію з організації обліку кадрів в системі Міністерства внутрішніх справ України.

Так, п. 1.1 вказаної Інструкції встановлено, що Інструкція з організації обліку кадрів у системі Міністерства внутрішніх справ України (далі - Інструкція) визначає порядок організації та здійснення обліку осіб рядового і начальницького (офіцерського) складу, робітників і службовців центрального апарату Міністерства, органів і підрозділів внутрішніх справ (далі - працівники), вищих навчальних закла дів МВС та установ і підприємств, які безпосередньо підпорядковані МВС України, внутрішніх військ.

Відповідно до п. 1.2 Інструкції головними завданнями обліку кадрів є:

- здійснення належним чином організованої системи збору, накопичення, оброблення, групування, узагальнення і реєстрації необхідної інформації, що дає кількісну та якісну характеристику стану роботи з кадрами;

- документальне відображення проходження служби працівниками органів внутрішніх справ;

- ведення довідкової роботи з питань проходження служби працівниками органів внутрішніх справ;

- забезпечення керівників органів внутрішніхсправ відо мостями про зміни у кількісному та якісному складі кадрів, а також довідковими відомостями щодо осіб рядового і начальницького (офіцерського) складу, робітників і службовців системи МВС України, необхідними для правильного вирішення питання їх службового використання.

Пунктом 2.1.4 визначено кількісний (статистичний) облік кадрів в системі МВС, який ведеться на основі персонального та штатно-посадового обліку у МВС, ГУМВС, УМВС, УМВСТ, вищих навчальних закладах Міністерства, внутрішніх військах МВС України, Державному науково-дослідному інституті МВС України, підприємствах, підпорядкованих Міністерству внутрішніх справ. Метою такого обліку є отримання необхідних узагальнених цифрових відомостей про укомплектованість органів внутрішніх справ і внутрішніх військ МВС України та якісний склад їх персоналу.

Узагальнені статистичні звіти з обліку кадрів складаються зі звітів структурних підрозділів центрального апарату МВС України, підрозділів, що діють при Міністерстві внутрішніх справ України, підприємств та установ, безпосередньо підпорядкованих МВС, ГУМВС, УМВС, УМВСТ, вищих навчальних закладів, Головного управління внутрішніх військ МВС за формами, наведеними у додатку 9 до цієї Інструкції.

На підставі звітів, що надходять з територіальних підрозділів складаються статистичні таблиці та здійснюється загальний аналіз результатів кадрової роботи (некомплект, прийняті, звільнені та ін.) у розрізі галузевих служб Міністерства, територіальних та транспортних органів порівняно з аналогічним періодом минулого року (місяць з місяцем, рік з роком), при цьому загальний некомплект особового складу порівнюється з початком року з метою володіння інформацією щодо його динаміки.

Звіти складаються з наростаючим підсумком шляхом підрахунку цифрових даних за відповідні звітні періоди (місяць, квартал і рік) на підставі документів персонального, штатно-посадового обліку та наказів по особовому складу.

З аналізу наведених норм Інструкції з організації обліку кадрів в системі Міністерства внутрішніх справ України слідує, що відповідачі повинні вести облік кадрів в системі МВС постійно та складати відповідні звіти, оскільки на підставі таких документів здійснюється загальний аналіз результатів кадрової роботи (некомплект, прийняті, звільнені та ін.) в органах МВС.

Також, з аналізу вищевказаних нормативно-правових актів не вбачається, що інформація щодо вакантних посад в органах МВС є інформацією з обмеженим доступом.

Більш того, в матеріалах справи наявна відповідь Департаменту кадрового забезпечення Національної поліції України від 24.01.2016 №12/1/2-22зі, в якій було повідомлено позивачу про наявність вакантних посад в Національній поліції України. Одночасно, у вказаній відповіді також було зазначено, що для отримання по конкретних вакантних посадах в Головних управліннях Національної поліції в м. Києві та областях необхідно звертатись безпосередньо до зазначених управлінь.

За таких обставин, у суду відсутні підстави для висновку про віднесення запитуваної позивачем інформації до інформації з обмеженим доступом в розумінні Закону України "Про доступ до публічної інформації".

Отже, з урахуванням встановлених обставин та норм чинного законодавства, суд приходить до висновку, що позивач мав підстави для отримання на свої запити інформацію щодо наявності вакантних посад в Білоцерківському МВ (з обслуговування міста Біла Церква та Білоцерківського району) ГУ МВС України в Київській області та в ГУ МВС України в Київській області та підпорядкованих структурних і територіальних підрозділах станом на 18.02.2015, тоді як йому в цьому було протиправно відмовлено.

Відтак, заявлені позовні вимоги про зобов'язання відповідачів надати доступ до публічної інформації щодо наявних вакантних посад станом на 18.02.2015 підлягають задоволенню.

Щодо вимоги позивача винести окрему ухвалу, слід зазначити, що відповідно до вимог статті 166 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, виявивши під час розгляду справи порушення закону, може постановити окрему ухвалу і направити її відповідним суб'єктам владних повноважень для вжиття заходів щодо усунення причин та умов, що сприяли порушенню закону. У разі необхідності суд може постановити окрему ухвалу про наявність підстав для розгляду питання щодо притягнення до відповідальності осіб, рішення, дії чи бездіяльність яких визнаються протиправними.

Таким чином, зі змісту статті 166 Кодексу адміністративного судочинства України випливає, що винесення окремої ухвали це право суду, а не його обов'язок. З огляду на те, що фактів, які б підтверджували грубі порушення відповідачами вимог законодавства суд не вбачає, підстав для постановлення окремої ухвали відсутні.

Статтею 11 КАС України визначено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно ч. 1 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Суд, дослідивши матеріали справи та оцінивши їх у сукупності, дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись статтею 124 Конституції України, статтями 11, 69-71, 158-163, 167, 183-2, 256 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

п о с т а н о в и в:

Адміністративний позов ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Зобов'язати Білоцерківський відділ поліції Головного управління Національної поліції в Київській області надати ОСОБА_1 доступ до публічної інформації у формі довідки щодо наявних вакантних посад в Білоцерківському МВ (з обслуговування міста Біла Церква та Білоцерківського району) ГУ МВС України в Київській області станом на 18.02.2015.

Зобов'язати Головне управління Національної поліції в Київській області надати ОСОБА_1 доступ до публічної інформації у формі довідки щодо наявних вакантних посад в Головному управлінні МВС України в Київській області та підпорядкованих структурних і територіальних підрозділах станом на 18.02.2015.

У задоволенні решти позовних вимог, - відмовити.

Постанова підлягає негайному виконанню.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано в установлені строки. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга на постанову суду подається до Київського апеляційного адміністративного суду через Київський окружний адміністративний суд протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя Балаклицький А. І.