Справа № 803/729/14
Суддя: Онишкевич Тарас Володимирович
Дата ухвалення: 2016-02-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 лютого 2016 року Справа № 876/280/16

Львівський апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Онишкевича Т.В.,

суддів Дяковича В.П., Іщук Л.П.,

з участю секретаря судових засідань Гелецького П.В.,

позивача ОСОБА_2,

представника відповідачів Вознюка В.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові апеляційну скаргу Управління Служби безпеки України у Волинській області на постанову Волинського окружного адміністративного суду від 08 грудня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Управління Служби безпеки України у Волинській, Служби безпеки України області про визнання дій неправомірними, зобов'язання вчинити дії та відшкодування моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ :

У квітні 2014 року ОСОБА_2 звернулася до суду з адміністративним позовом, у якому просив:

визнати неправомірними дій Управління Служби безпеки України у Волинській області (далі - УСБУ) щодо відмови у виплаті одноразової грошової допомоги у зв'язку із встановленням ІІ групи інвалідності внаслідок захворювання, що мало місце в період проходження військової служби;

зобов'язати УСБУ та Службу безпеки України (далі - СБУ) призначити та виплатити йому одноразову грошову допомогу у зв'язку з встановленням ІІ групи інвалідності внаслідок захворювання, що мало місце в період проходження військової служби, у розмірі 98 539,50 грн.;

стягнути з відповідачів моральну шкоду у розмірі 20000,00 грн.

Постановою Волинського окружного адміністративного суду від 08 грудня 2015 року у справі № 803/729/14 позов ОСОБА_2 було задоволено частково. Визнано протиправними дії УСБУ щодо відмови ОСОБА_2 у виплаті одноразової грошової допомоги у зв'язку із встановленням ІІ групи інвалідності внаслідок захворювання, що мало місце у період проходження військової служби. Зобов'язано СБУ призначити позивачу одноразову грошову допомогу у зв'язку із встановленням ІІ групи інвалідності внаслідок захворювання, що мало місце у період проходження військової служби, у розмірі 96 217,80 грн. та зобов'язано УСБУ виплатити її ОСОБА_2 У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

У поданій апеляційній скарзі відповідач УСБУ просить зазначене судове рішення скасувати у частині задоволення адміністративного позову ОСОБА_2 та прийняти нову, якою відмовити йому у задоволенні його позовних вимог у повному обсязі.

У обґрунтування апеляційних вимог посилається на те, що висновок суду про те, що відповідно пункту 2 постанови Кабінету Міністрів України від 28 травня 2008 року № 499 «Про затвердження Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), поранення (контузії, травми або каліцтва) чи інвалідності військовослужбовців, військовозобов'язаних і резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та інвалідності звільнених з військової служби (зборів) осіб» (далі - Постанова № 499) призначення і виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), поранення (контузії, травми або каліцтва) чи інвалідності військовослужбовців, військовозобов'язаних і резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та інвалідності звільнених з військової служби (зборів) осіб, що сталися після 1 січня 2007 року, здійснюється згідно із Порядком, затвердженим цією постановою.

ОСОБА_2 ІІІ групу інвалідності було встановлено 15 серпня 1997 року на підставі статті 29 Закону України «Про Службу безпеки України» і виплачено одноразову грошову допомогу, тобто право на отримання такої допомоги було ним в повному обсязі реалізоване у 1997 році.

Окрім того, апелянт звертає увагу апеляційного суду на те, що судом першої інстанції було помилково встановлено суму одноразової грошової допомоги ОСОБА_2 у розмірі 24-місячного грошового забезпечення на день звільнення і встановлення йому у 2013 році II групи інвалідності не надавало йому права на отримання одноразової грошової допомоги у більшому розмірі, ніж була йому виплачена раніше. При цьому суд першої оцінки допустив помилкову оцінку поданих позивачем доказів, які посвідчують розмір грошового забезпечення, оскільки для вирішення справи по суті суду було необхідно встановити грошове забезпечення ОСОБА_2 на день звільнення.

Представник відповідачів у судовому засіданні апеляційного суду підтримав доводи, викладені у апеляційній скарзі. Просив скасувати постанову суду першої інстанції у частині задоволення позовних вимог ОСОБА_2 та прийняти нову, якою у їх задоволенні відмовити.

Позивач ОСОБА_2 у ході апеляційного розгляду заперечив обґрунтованість доводів апелянта, просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду першої інстанції без змін.

Заслухавши суддю-доповідача та учасників процесу, перевіривши матеріали справи та проаналізувавши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до переконання, що подана апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких мотивів.

Частково задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_2, суд першої інстанції виходив із того, що позивач проходив військову службу і отримав захворювання, пов'язане з її проходженням, що спричинило стійку втрату працездатності. 15 серпня 1997 року МСЕК визначено втрату ОСОБА_2 50 % професійної працездатності. У зв'язку з встановленням позивачу ІІІ групи інвалідності по причині захворювання, яке отримане в період проходження військової служби, йому у 1997-1998 роках було виплачено одноразову грошову допомогу у розмірі 3-річного грошового утримання, що склала 13930,20 грн.

Згодом ОСОБА_2 було встановлено ІІ групу інвалідності по причині захворювання, яке отримане в період проходження військової служби (довідка МСЕК від 28 серпня 2013 року № 0060029) і 29 серпня 2013 року він звернувся із заявою до УСБУ про виплату йому одноразової грошової допомоги на підставі статті 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (далі - Закон № 2011), однак йому було відмовлено.

На підставі положень статті 16 Закону № 2011 та Постанови № 499 суд першої інстанції дійшов висновку, що у разі встановлення військовослужбовцю більшого відсотка втрати працездатності або у разі встановлення групи інвалідності, яка дає право на отримання одноразової грошової допомоги у більшому розмірі, у нього виникає право на отримання відповідної допомоги, яка виплачується йому з урахуванням виплаченої раніше суми одноразової грошової допомоги. Виплата одноразової грошової допомоги повинна здійснюватися йому в порядку, який діє на момент встановлення цієї інвалідності, в незалежності від того коли він звільнився зі служби, або коли отримав інвалідність третьої групи. Тому позовні вимоги ОСОБА_2 в частині визнання неправомірними дій УСБУ щодо відмови у виплаті одноразової грошової допомоги у зв'язку з встановленням ІІ групи інвалідності внаслідок захворювання, що мало місце в період проходження військової служби, підлягають до задоволення. При цьому судом першої інстанції на підставі матеріалів справи було встановлено, що на користь позивача слід виплатити 96217,80 грн.

Одночасно суд першої інстанції прийшов до висновку про те, що виходячи із приписів п. 7 Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), поранення (контузії, травми або каліцтва) чи інвалідності військовослужбовців, військовозобов'язаних і резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та інвалідності звільнених з військової служби (зборів) осіб, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 28 травня 2008 року № 499 (далі - Порядок № 499), слід зобов'язати СБУ призначити ОСОБА_2 одноразову грошову допомогу у зв'язку із встановленням ІІ групи інвалідності внаслідок захворювання, що мало місце в період проходження військової служби, у розмірі 96217,80 грн. та зобов'язати УСБУ виплатити її позивачу.

Щодо позовних вимог про стягнення моральної шкоди суд першої інстанції дійшов висновку про необхідність відмови у їх задоволенні, оскільки позивачем не надані належні докази, які підтверджують заподіяння йому такої та заявлений ним розмір її відшкодування.

Даючи правову оцінку оскаржуваному судовому рішенню у частині, що оскаржена у апеляційному порядку, та доводам апелянта, суд апеляційної інстанції виходить із таких міркувань.

Згідно із статтею 29 Закону України «Про Службу безпеки України» у редакції, чинній на час встановлення ОСОБА_2 ІІІ групи інвалідності, у разі каліцтва, заподіяного військовослужбовцю Служби безпеки України у зв'язку з виконанням службових обов'язків, а також інвалідності, що настала у період проходження служби чи після закінчення цього строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце у період проходження служби, йому виплачується одноразова допомога в розмірі від трирічного до п'ятирічного грошового забезпечення (залежно від ступеня втрати працездатності) і призначається пенсія по інвалідності.

Відповідно до приписів цієї ж статті Закону у редакції на час встановлення позивачу ІІ групи інвалідності виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовця Служби безпеки України здійснюється в порядку та на умовах, визначених Законом № 2011.

Частиною 2 статті 16 Закону № 2011 у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, у разі загибелі (смерті) військовослужбовця Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів, який перебував на кадровій військовій службі або проходив військову службу за контрактом, під час виконання ним обов'язків військової служби сім'ї загиблого (померлого), а в разі її відсутності його батькам та утриманцям виплачується одноразова грошова допомога в розмірі десятирічного грошового забезпечення загиблого (померлого) за останньою посадою в порядку та на умовах, визначених Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до пункту 2 Постанови № 499 призначення і виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), поранення (контузії, травми або каліцтва) чи інвалідності військовослужбовців, військовозобов'язаних і резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та інвалідності звільнених з військової служби (зборів) осіб, що сталися після 1 січня 2007 року, здійснюється згідно із Порядком № 499.

Приписами пункту 2 Порядку № 499 у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, у разі настання інвалідності в період проходження військової служби та особам, звільненим з військової служби, у разі настання інвалідності не пізніше ніж через три місяці після звільнення з такої служби чи після закінчення зазначеного строку, але внаслідок захворювання чи нещасного випадку, що мали місце в період її проходження, у разі настання інвалідності внаслідок виконання обов'язків військової служби одноразова грошова допомога інвалідам другої групи виплачується у розмірі 24 місячного грошового забезпечення. У разі встановлення більшого відсотка втрати працездатності або в разі встановлення групи інвалідності, яка дає право на отримання одноразової грошової допомоги в більшому розмірі, виплата провадиться з урахуванням раніше виплаченої суми.

На переконання суду апеляційної інстанції, наведені правові норми у своїй сукупності давали суду першої інстанції належні правові підстави для висновку про те, що у разі встановлення позивачу більшого відсотка втрати працездатності або у разі встановлення групи інвалідності, яка дає право на отримання одноразової грошової допомоги у більшому розмірі, у нього виникає право на отримання відповідної допомоги, яка виплачується йому з урахуванням виплаченої раніше суми одноразової грошової допомоги.

При цьому суд першої інстанції, виходячи із приписів статті 244-2 КАС України, обґрунтовано врахував правову позицію Верховного суду України, викладену у постановах від 10 березня 2015 року №21-563а14 та від 21 квітня 2015 року №21-135а15, відповідно до якої право на одноразову грошову допомогу у військовослужбовця виникає і у тому разі, коли інвалідність настала після перебігу тримісячного строку з дня його звільнення зі служби, але внаслідок захворювання або одержаного каліцтва чи іншого ушкодження здоров'я, яке мало місце в період її проходження.

Відтак апеляційний суд вважає вірним висновок суду першої інстанції про необхідність визнання протиправною відмови УСБУ у виплаті одноразової грошової допомоги ОСОБА_2 у зв'язку з встановленням йому ІІ групи інвалідності внаслідок захворювання, що мало місце в період проходження військової служби.

Даючи оцінку постанові суду першої інстанції у частині вирішення позовних вимог ОСОБА_2 щодо зобов'язання відповідачів призначити та виплатити йому вказану одноразову грошову допомогу у розмірі 98 539,50 грн. суд апеляційної інстанції зазначає таке.

Приписами пункту 7 Порядку № 499 визначено порядок призначення та виплати спірної одноразової допомоги з чітким розподілом обов'язків між відповідачами.

Враховуючи те, що головним розпорядником бюджетних коштів у даному випадку є СБУ, а уповноваженим органом - УСБУ, суд апеляційної інстанції погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що на СБУ слід покласти обов'язок по призначенню ОСОБА_2 одноразової грошової допомоги у зв'язку з встановленням ІІ групи інвалідності внаслідок захворювання, що мало місце в період проходження військової служби, а УСБУ слід зобов'язати здійснити відповідну виплату.

Разом із тим, на переконання апеляційного суду, обрахунок конкретного розміру спірної одноразової компетенції не відноситься до повноважень суду і його повинен здійснити відповідний державний орган, у даному випадку СБУ.

З огляду на положення статей 21, 105, 162 КАС України адміністративний позов може містити вимоги щодо визнання незаконними рішення, дії чи бездіяльність відповідача, зобов'язання вчинити певні дії, відшкодувати шкоду, заподіяну незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю. Встановивши, що відповідач у справі порушив норми права, які регулюють спірні правовідносини, адміністративний суд повинен визнати такі дії протиправними і зобов'язати відповідача провести нарахування та виплату належних позивачу сум відповідно до закону, а не ухвалювати рішення про стягнення чи виплату їх конкретних розмірів.

Таким чином, оскільки при вирішенні даного публічно-правового спору у частині задоволення вимог позивача судом першої інстанції було допущено порушення норм матеріального і процесуального права, а мотиви, з яких виходив суд під час ухвалення свого рішення, не відповідають фактичним обставинам справи, оскаржувана постанова у цій частині підлягає скасуванню з прийняттям нової про часткове задоволення позову.

Керуючись ст.ст. 160, 195, 196, 198, 202, 205, 207, 254 КАС України апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ :

апеляційну скаргу Управління Служби безпеки України у Волинській області задовольнити частково.

Постанову Волинського окружного адміністративного суду від 08 грудня 2015 року у справі № 803/729/14 у частині задоволення позову ОСОБА_2 скасувати та прийняти нову, якою такі позовні вимоги задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Управління Служби безпеки України у Волинській області щодо відмови ОСОБА_2 у виплаті одноразової грошової допомоги у зв'язку із встановленням другої групи інвалідності внаслідок захворювання, що мало місце у період проходження військової служби.

Зобов'язати Службу безпеки України призначити ОСОБА_2 одноразову грошову допомогу у зв'язку із встановленням другої групи інвалідності внаслідок захворювання, що мало місце у період проходження військової служби, на підставі статті 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» у порядку та розмірі, що визначені пунктом 2 Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), поранення (контузії, травми або каліцтва) чи інвалідності військовослужбовців, військовозобов'язаних і резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та інвалідності звільнених з військової служби (зборів) осіб, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 499 від 28 травня 2008 року,

Зобов'язати Управління Служби безпеки України у Волинській області виплатити ОСОБА_2 одноразову грошову допомогу у зв'язку із встановленням другої групи інвалідності внаслідок захворювання, що мало місце у період проходження військової служби.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Постанову Волинського окружного адміністративного суду від 08 грудня 2015 року у іншій частині залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів з дня складання у повному обсязі шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя Т.В.Онишкевич

Судді В.П.Дякович

Л.П.Іщук

Постанова у повному обсязі складена 26 лютого 2016 року.