Справа № 297/163/16-а
Суддя: Гал Л. Л.
Дата ухвалення: 2016-02-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 297/163/16-а
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 лютого 2016 року Берегівський районний суд Закарпатської області в особі:

головуючого Гал Л. Л.

при секретарі: Боротей А.Е.,

з участю позивача ОСОБА_1, відповідача - головного державного інспектора праці ОСОБА_2, розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Берегове адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до головного державного інспектора відділу з питань додержання законодавства про працю, зайнятість та інших нормативно-правових актів Управління Держпраці у Закарпатській області ОСОБА_2 про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернувся із адміністративним позовом до головного державного інспектора відділу з питань додержання законодавства про працю, зайнятість та інших нормативно-правових актів Управління Держпраці у Закарпатській області ОСОБА_2 про скасування постанови №07-03-017/01 від 12.01.2016 року про накладення адміністративного стягнення на нього, ОСОБА_1, та закриття справи про адміністративне правопорушення.

Позов мотивований тим, що 24.12.2015 року головний державний інспектор праці ОСОБА_2 прибув до Батівської селищної ради з метою проведення позапланової перевірки дотримання законодавства про працю відповідно до направлення на перевірку №115 від 16.12.2015 року та листом Батівського селищного голови ОСОБА_1 від 24.12.2015 року відповідача було повідомлено про необхідність представлення ним дозволу Кабінету Міністрів України на проведення перевірки у відповідності до п. 3 Перехідних положень Закону України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи» від 28.12.2014 року № 71-VIII. Однак відповідач такого дозволу не представив та 28.12.2015 року повторно відвідав селищну раду та надав вимогу про доступ до документів необхідних для проведення перевірки селищної ради. У звязку з цим, йому повторно було повідомлено про необхідність надання дозволу КМ України на проведення перевірки, та зважаючи на відсутність дозволу, відповідачу було відмовлено в наданні доступу до документів.

28 грудня 2015 року відповідачем був складений протокол та призначено адміністративну справу, а 12.01.2016 року ним винесено постанову за наслідками розгляду протоколу про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ст. 188-16 КУпАП та накладення на нього стягнення у вигляді штрафу, незважаючи на письмове клопотання позивача про закриття провадження в адміністративній справі у звязку з відсутністю у діях позивача події та складу адміністративного правопорушення.

Так, при винесенні відповідачем постанови ним не були враховані норми діючого в Україні законодавства.

Зокрема, Державна служба України з питань праці є контролюючим органом уповноваженим здійснювати контроль за дотриманням законодавства про працю юридичними особами та діє відповідно до Положення про Державну службу України з питань праці, затвердженого постановою КМУ №96 від 11.02.2015 року.

Згідно п. 3 Перехідних положень Закону України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи» від 28.12.2014 року № 71-VIII, протягом 2015-2016 роках перевірки установ та організацій контролюючими органами здійснюється виключно з дозволу Кабінету міністрів України. Виключень щодо контролюючого органу - Державної служби України з питань праці вказаний закон не містить.

Зважаючи на це відповідач в порушення вимог ст.ст. 245-247 КУпАП не врахував всіх дійсних обставин справи та помилково залишив поза увагою вказані заперечення, тому позивач просив скасувати постанову від 12.01.2016 року про накладення на нього адміністративного стягнення, а справу про адміністративне правопорушення закрити.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 позов підтримав та пояснив, що 24.12.2015 року відповідач - державний інспектор праці ОСОБА_2 прибув до Батівської селищної ради з метою проведення позапланової перевірки дотримання законодавства про працю у звязку із надходженням до інспекції держпраці скарги колишніх посадових осіб Батівської селищної ради, на що відповідача було повідомлено про необхідність представлення ним відповідного дозволу Кабінету Міністрів України на проведення перевірки у відповідності до п. 3 Перехідних положень Закону України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи» від 28.12.2014 року № 71-VIII, згідно якого протягом 2015-2016 роках перевірки установ та організацій контролюючими органами здійснюється виключно з дозволу Кабінету Міністрів України. Однак відповідач такого дозволу не представив. Після цього, 28.12.2015 року відповідач повторно відвідав селищну раду з метою отримання документів необхідних для проведення перевірки та йому повторно було повідомлено про необхідність надання дозволу на проведення перевірки, що ним зроблено не було. В усному порядку відповідач посилався на те, що мораторій на проведення перевірок у 2015-2016 роках стосується лише Державної фіскальної служби, однак ці пояснення нічим не зміг підтвердити. Він, позивач ОСОБА_1, вважає, що Державна служба України з питань праці є контролюючим органом, та нього також поширюється п. 3 Перехідних положень Закону України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи» від 28.12.2014 року № 71-VIII, тому він не мав право проводити перевірку селищної ради.

В судовому засіданні відповідач - головний державний інспектор відділу з питань додержання законодавства про працю, зайнятість та інших нормативно-правових актів Управління Держпраці у Закарпатській області ОСОБА_2 подав письмове заперечення проти позову та пояснив, що позов не визнає, оскільки п. 3 Перехідних положень Закону України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи» від 28.12.2014 року № 71-VIII, згідно якого протягом 2015-2016 роках перевірки установ та організацій контролюючими органами здійснюється виключно з дозволу Кабінету Міністрів України, стосується тільки перевірок, які проводяться органами фіскальної служби та направлений на врегулювання відносин, що виникають у сфері справляння податків та зборів. Крім того, відповідач зазначив, що 28.12.2014 року Верховною Радою України був прийнятий ще один Закон № 76-VIII, згідно якого, з січня по червень 2015 року перевірка установ та організацій контролюючими органами, крім Державної фіскальної служби України та Державної фінансової інспекції України, здійснювалося виключно з дозволу Кабінету Міністрів України, однак дія зазначеного мораторію закінчилася 01.07.2015 року. У звязку з цим, відповідач вважав, що дія Закону №71 від 28.12.2014 року поширюється на контролюючі органи в розумінні ст. 41 Податкового кодексу України, тому він мав право проводити перевірку Батівської селищної ради, а позивач безпідставно не допустив його до перевірки шляхом ненадання необхідних документів для проведення перевірки, тому винесена постанова відносно ОСОБА_1 є законною та обґрунтованою.

Заслухавши пояснення сторін та вивчивши матеріали справи, суд приходить до наступного.

Судом встановлено, що головним державним інспектором відділу з питань додержання законодавства про працю, зайнятість та інших нормативно-правових актів Управління Держпраці у Закарпатській області ОСОБА_2 на виконання наказу Управління №149 від 16.12.2015 року та направлення №115 від 16.12.2015 року 24.12.2015 року для проведення перевірки додержання законодавства про працю з питань порушених у звязку із зверненням громадян ОСОБА_3 та ОСОБА_4, відвідано Батівську селищну раду.

Голові Батівської селищної ради ОСОБА_1 вручено направлення №115 від 16.12.2015 року, однак останній відмовився надати необхідні документи для перевірки і надав лист, в якому вказав причини їх ненадання.

28.12.2015 року головним державним інспектором Хланта І.Ю. на виконання наказу №149 від 16.12.2015 року та направлення №115 від 16.12.2015 року повторно було відвідано Батівську селищну раду та запропоновано надати необхідні для перевірки документи. Однак, ОСОБА_1 і на цей раз відмовився надати необхідні документи для перевірки і надав лист, в якому вказав причини їх ненадання.

28.12.2015 року відповідачем був складений протокол про адміністративне правопорушення №07-03-017/61 відносно ОСОБА_1 за ст. 188-6 КУпАП (а.с. 9).

В подальшому, 12.01.2016 року за результатами розгляду вказаного протоколу відповідачем винесено постанову №07-03-017/01 про накладення адміністративного стягнення на голову Батівської селищної ради ОСОБА_1 за ст. 188-6 КУпАП, який скоїв адміністративне правопорушення, передбачене статтею 188-6 КУпАП, а саме створив перешкоду у діяльності спеціально уповноваженого органу виконавчої влади з державного нагляду за додержанням законодавства про працю, чим порушив вимоги п.п. 5,7 п. 6 Положення про Державну службу України з питань праці, затвердженого Постановою КМУ №96 від 11.05.2015 року, ст. 259 КЗпП України, ст. 12 Конвенції про інспекцію праці у промисловості й торгівлі №81 від 11.07.1947. ст. 35 Закону України «Про оплату праці» (а.с. 7-8).

Не погодившись з діями відповідача, позивач звернувся з даним позовом до суду.

Суд зазначає, що відповідно до ч.2 ст.11 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, і не може виходити за межі позовних вимог.

Під час судового засідання 10.02.2016 судом, з пояснень позивача встановлено, що ним оскаржується постанова виключно з підстав неправомірності дій відповідача щодо проведення перевірки. Питання щодо обґрунтованості виявлених порушень позивачем не оскаржуються. За таких обставин, судом не досліджується зміст та правомірність висновків про порушення, встановлені в постанові.

Стосовно посилань позивача на наявність на момент проведення перевірки мораторію на проведення контролюючими органами перевірок, суд зазначає наступне.

Пунктом 3 розділу ІІ Перехідних положень Закону України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи» від 28.12.2014 року № 71-VIII визначено, що у 2015 та 2016 роках перевірки підприємств, установ та організацій, фізичних осіб - підприємців з обсягом доходу до 20 мільйонів гривень за попередній календарний рік контролюючими органами здійснюються виключно з дозволу Кабінету Міністрів України, за заявкою суб'єкта господарювання щодо його перевірки, згідно з рішенням суду або згідно з вимогами Кримінального процесуального кодексу України.

28 грудня 2014 року Верховною Радою України був прийнятий ще один закон: Закон України № 76 «Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України», відповідно до п.8 розділу ІІІ «Прикінцеві положення» якого установлено, що перевірки підприємств, установ та організацій, фізичних осіб - підприємців контролюючими органами (крім Державної фіскальної служби України та Державної фінансової інспекції України ) здійснюються протягом січня-червня 2015 року виключно з дозволу Кабінету Міністрів України або за заявкою субєкта господарювання щодо його перевірки.

Відповідно до ч.1 ст.1 Закону України «Про основні засади державного нагляду контролю у сфері господарської діяльності» від 05.04.2007 № 877-V (державний нагляд (контроль) - діяльність уповноважених законом центральних органів виконавчої влади, їх територіальних органів, державних колегіальних органів, органів виконавчої влади Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування в межах повноважень, передбачених законом, щодо виявлення та запобігання порушенням вимог законодавства суб'єктами господарювання та забезпечення інтересів суспільства, зокрема належної якості продукції, робіт та послуг, допустимого рівня небезпеки для населення, навколишнього природного середовища.

Пунктом 41.1 ст.41 Податкового кодексу України встановлено, що контролюючими органами є органи доходів і зборів - центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування єдиної державної податкової, державної митної політики в частині адміністрування податків і зборів, митних платежів та реалізує державну податкову, державну митну політику, забезпечує формування та реалізацію державної політики з адміністрування єдиного внеску, забезпечує формування та реалізацію державної політики у сфері боротьби з правопорушеннями при застосуванні податкового та митного законодавства, а також законодавства з питань сплати єдиного внеску (далі - центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику), його територіальні органи.

Згідно з п.1 Положення про Державну фіскальну службу України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.05.2014 № 236, державна фіскальна служба України (ДФС) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра фінансів і який реалізує державну податкову політику, державну політику у сфері державної митної справи, державну політику з адміністрування єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок), державну політику у сфері боротьби з правопорушеннями під час застосування податкового, митного законодавства, а також законодавства з питань сплати єдиного внеску.

Враховуючи спрямування Закону № 71-VIII на врегулювання податкових правовідносин, суд приходить до висновку, що норми Закону № 71-VIII встановлюють обмеження для перевірок, що здійснюються саме органами Державної фіскальної служби України, в той час як обмеження, визначені Законом № 76-VIII, поширюються на інші контролюючі органи (окрім Державної фінансової інспекції України).

Положенням про Державну службу України з питань праці, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11 лютого 2015 р. №96 визначено, що Державна служба України з питань праці (Держпраці) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра соціальної політики, і який реалізує державну політику у сферах промислової безпеки, охорони праці, гігієни праці, здійснення державного гірничого нагляду, а також з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, зайнятість населення, загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності, у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності, на випадок безробіття (далі - загальнообов'язкове державне соціальне страхування) в частині призначення, нарахування та виплати допомоги, компенсацій, надання соціальних послуг та інших видів матеріального забезпечення з метою дотримання прав і гарантій застрахованих осіб.

Таким чином, суд приходить до висновку, що на діяльність щодо проведення перевірок органами Державної служби України з питань праці розповсюджувалась заборона, встановлена Законом № 76-VIII протягом січня-червня 2015 року.

Суд не приймає посилання позивача позовній заяві на приписи постанови Кабінету Міністрів України від 13.08.2014 №408 «Питання запровадження обмежень на проведення перевірок державними інспекціями та іншими контролюючими органами», та зазначає, що згідно преамбули зазначеної постанови визначено, що вона приймалась у звязку із запровадженням ст. 31 Закону України «Про Державний бюджет України на 2014 рік» від 16.01.14 № 719 обмежень на проведення перевірок державними інспекціями та іншими контролюючими органами.

Особливістю закону про державний бюджет відповідного року є те, що строк його дії обмежується відповідним бюджетним періодом, який починається 1 січня та закінчується 31 грудня того року, на який даний закон прийнято. Тобто, його дія та дія будь-яких нормативно правових актів, прийнятих на його виконання, не може бути розповсюджена на правовідносини, що виникли за межами вказаного часового відрізку.

Таким чином, термін дії Постанови КМУ від 13.08.14 № 408 закінчився 31.12.14, у звязку з чим її положення не можуть бути застосовані у подальшому.

Отже, суд дійшов висновку, що починаючи з 01.07.2015 обмеження на здійснення перевірок підприємств, установ та організацій, фізичних осіб-підприємців органами Державної служби України з питань праці не застосовується.

Згідно зі ст. 245 Кодексу України про адміністративні правопорушення, завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об'єктивне з'ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Стаття 252 КУпАП передбачає, що посадова особа при розгляді справи оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Згідно п.п. 5, 7 п. 6 Положення про Державну службу України з питань праці, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11 лютого 2015 р. №96, інспекція держпраці для виконання покладених на неї завдань має право безперешкодно проводити відповідно до вимог закону без попереднього повідомлення в будь-яку робочу годину доби перевірки виробничих, службових, адміністративних приміщень та об'єктів виробництва фізичних та юридичних осіб, які використовують найману працю та працю фізичних осіб, експлуатують машини, механізми, устаткування підвищеної небезпеки, та у разі виявлення фіксувати факти порушення законодавства, здійснення нагляду та контролю за додержанням якого віднесено до повноважень Держпраці; одержувати від роботодавців і посадових осіб письмові чи усні пояснення, висновки про результати проведення експертних обстежень, аудитів, матеріали та інформацію з відповідних питань, звіти про рівень і стан виконання профілактичної роботи, причини порушень законодавства та про вжиття заходів для їх усунення.

Відповідно до п.п 51 п. 3 Положення Держпраці інспекція держпраці відповідно до покладених на неї завдань складає у випадках, передбачених законом, протоколи про адміністративні правопорушення, розглядає справи про такі правопорушення і накладає адміністративні стягнення.

Таким чином, суд дійшов висновку, що оскаржувана постанова винесена відповідачем на виконання наданих йому повноважень у відповідності до вимог чинного законодавства.

Стаття 19 Конституції України встановлює, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

В силу ч.2 ст.71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідачем доведено правомірність дій та рішень.

Відповідно до п.3 ч.3 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій, бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, серед іншого, чи прийняті вони обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення.

При розгляді справи встановлено, що при прийнятті оскаржуваної постанови відповідач діяв обґрунтовано, тобто з урахуванням всіх обставин, які мають значення при прийнятті рішення.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1.

Керуючись ст.ст. 7, 8, 11, 71, 160, 163, 171-2 КАС України, ст. ст. 245, 252, 293 КУпАП,

постановив:

В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до головного державного інспектора відділу з питань додержання законодавства про працю, зайнятість та інших нормативно-правових актів Управління Держпраці у Закарпатській області ОСОБА_2 про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення відмовити.

Апеляційна скарга на постанову суду може бути подана до Львівського апеляційного адміністративного суду через Берегівський районний суд протягом десяти днів з дня її проголошення.

У разі проголошення судом вступної та резолютивної частини постанови апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя ОСОБА_5