Справа № 2а/0470/14180/12
Суддя: Веденяпін О.А.
Дата ухвалення: 2016-02-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 лютого 2016 року м. Київ К/800/65878/14

Вищий адміністративний суд України у складі суддів:

головуючого - Веденяпіна О.А. (судді-доповідача), Загороднього А.Ф., Зайцева М.П.,

секретар судового засідання Корецький І.О.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні касаційну скаргу Державної податкової інспекції у Бабушкінському районі м. Дніпропетровська Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області

на постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 29 січня 2013 року та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 09 грудня 2014 року у справі № 2а/0470/14180/12

за позовом Фізичної особи - підприємця ОСОБА_3

до Державної податкової інспекції у Бабушкінському районі м. Дніпропетровська Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області

про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,

в с т а н о в и в :

Фізична особа-підприємець ОСОБА_3 (далі - Підприємець) звернулась в суд з адміністративним позовом до Державної податкової інспекції у Бабушкінському районі м. Дніпропетровська Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області (далі - Інспекція) про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 20 серпня 2012 року №.

Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 29 січня 2013 року, яка залишена без змін ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 09 грудня 2014 року, адміністративний позов задоволено: визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення від 20 серпня 2012 року №.

У касаційній скарзі відповідач, посилаючись на порушення судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, просив його скасувати і прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.

Заперечення на касаційну скаргу не надходили, що не перешкоджає її розгляду по суті.

Переглянувши судові рішення в межах касаційної скарги, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши повноту встановлення судовими інстанціями фактичних обставин справи та правильність застосування ними норм матеріального та процесуального права, Вищий адміністративний суд України дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення касаційної скарги, виходячи з наступного.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що фактичною підставою донарахування сум грошового зобов'язання у розмірі 57 007, 30 грн. земельного податку на підставі податкового повідомлення-рішення від 20 серпня 2012 року № 001865170, стали висновки відповідача про невиконання позивачем вимог щодо сплати земельного податку.

Позивач є платником єдиного податку і є власником нерухомого майна, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1. Вказана адреса, згідно свідоцтва платника єдиного податку, є місцем провадження господарської діяльності позивача.

Згідно із встановленими судами першої та апеляційної інстанцій обставинами, позивач виступає фактичним землекористувачем земельної ділянки за адресою АДРЕСА_1, однак право користування такою земельною ділянкою не оформлене документально.

При цьому, основними видами господарської діяльності позивача є оптова торгівля будівельними матеріалами та здавання в оренду власного нерухомого майна.

Як встановлено судами попередніх інстанцій, земельна ділянка за адресою АДРЕСА_1 використовується позивачем для отримання доходу, оскільки нежитлові приміщення, що знаходяться за названою адресою належать позивачу на праві власності, використовуються позивачем в процесі здійснення підприємницької діяльності, що підтверджується договором оренди нежилого приміщення, згідно з яким позивач виступає орендодавцем, та іншими первинними документами, зокрема видатковими накладними, актами прийому-передачі товарів.

Задовольняючи позовні вимоги, попередні судові інстанції дійшли висновку про безпідставність нарахування суб'єктом владних повноважень позивачу земельного податку згідно спірного податкового повідомлення - рішення.

Колегія суддів погоджується з таким висновком, виходячи з наступного.

Відповідно до статті 206 Земельного кодексу України використання землі в Україні є платним.

Згідно із статтею 269 Податкового кодексу України платниками податку є власники земельних ділянок, земельних часток (паїв) та землекористувачі.

Статтею 270 Податкового кодексу України визначено, що об'єктами оподаткування є земельні ділянки, які перебувають у власності або користуванні, та земельні частки (паї), які перебувають у власності.

Згідно із пунктом 286.1 статті 286 Податкового кодексу підставою для нарахування земельного податку є дані державного земельного кадастру.

Платники єдиного податку звільняються від обов'язку нарахування, сплати та подання податкової звітності із земельного податку, крім земельного податку за земельні ділянки, що не використовуються ними для провадження господарської діяльності (підпункт 297.1.4 пункту 297.1 статті 297 Податкового кодексу України).

При цьому, відповідно до підпункту 14.1.36 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України господарська діяльність - діяльність особи, що пов'язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Аналіз наведених норм підтверджує висновок про те, що платник єдиного податку звільняється від сплати земельного податку в разі провадження діяльності, що спрямована на отримання доходу.

Таким чином, з огляду на встановлення судами попередніх інстанцій обставини використання земельної ділянки з метою провадження господарської діяльності позивачем, який є платником єдиного податку, висновок судів попередніх інстанцій про безпідставність донарахування відповідачем сум грошового зобов'язання зі сплати земельного податку є юридично правильним.

Не спростовують наведені висновки доводи відповідача про те, що позивач здавав в оренду лише частину нежитлових приміщень, яка знаходилась на земельній ділянці, оскільки під час судового розгляду встановлено, що господарську діяльність позивач здійснював не лише шляхом здавання в оренду нерухомого майна.

З огляду на те, що під час судового розгляду відповідачем, всупереч вимог частини 2 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України, не доведено, що земельна ділянка за адресою АДРЕСА_1. використовувалась позивачем з іншою метою, ніж отримання доходу, суди попередніх інстанцій обґрунтовано задовольнили позовні вимоги.

Доводи касаційної скарги не дають підстав вважати, що при прийнятті оскаржуваних судових рішень судами першої та апеляційної інстанцій були порушені норми матеріального чи процесуального права.

Відповідно до статті 224 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанції не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

За наведених обставин підстави для скасування рішень судів попередніх інстанцій відсутні.

Керуючись статтями 220, 220-1, 223, 224, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

у х в а л и в :

Касаційну скаргу Державної податкової інспекції у Бабушкінському районі м. Дніпропетровська Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області відхилити, а постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 29 січня 2013 року та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 09 грудня 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили у порядку та строки, передбачені статтею 254 Кодексу адміністративного судочинства України, та на неї може бути подана заява про перегляд судових рішень Верховним Судом України з підстав та в порядку, передбачених статтями 236 - 238, 239-1 Кодексу адміністративного судочинства України.

Судді О.А. Веденяпін
М.П. Зайцев
Н.Є.Маринчак