Справа № 813/4372/15
Суддя: Попко Ярослав Степанович
Дата ухвалення: 2016-03-01 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 березня 2016 року Справа № 876/10999/15

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Попка Я.С.

суддів Хобор Р.Б., Обрізка І.М.

за участю секретаря судового засідання Мартинишина Р.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Санбей» на постанову Львівського окружного адміністративного суду від 30 вересня 2015 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Санбей» до Державної податкової інспекції у Шевченківському районі м Львова Головного управління ДФС у Львівській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,-

В С Т А Н О В И В:

14.08.2015 року позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Санбей» звернулося з позовом до Державної податкової інспекції у Шевченківському районі м Львова Головного управління ДФС у Львівській області, в якому просить визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення відповідача від 30.07.2015 року №/11753, яким відмовлено у наданні бюджетного відшкодування з податку на додану вартість на 57 820,00 грн.

Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 11 жовтня 2013 року в задоволенні позовних вимог відмовлено.

Постанова суду першої інстанції мотивована тим, що Податковий кодекс України передбачає для платника податків певну свободу вибору способу використання залишку від'ємного значення податку на додану вартість, яке задеклароване ним в податкових періодах до 01.02.2015 року і залишилось не відшкодованим на цю дату. Зокрема: або шляхом збільшення розміру суми податку, на яку платник має право зареєструвати податкові накладні, з одночасним збільшенням суми податкового кредиту; або шляхом повернення такої суми на рахунок у банку в порядку, визначеному ст.200 ПК України в редакції, яка діяла до 01.01.2015 року. При цьому, на переконання суду, строки давності не можуть застосовуватись при бюджетному відшкодуванні податку на додану вартість в порядку ст.200 ПК України, оскільки від'ємне значення податку на додану вартість не є тотожним поняттям з надміру сплаченими грошовими зобов'язаннями.

Разом з цим, суд першої інстанції звертає увагу на те, що у випадку з позивачем сума від'ємного значення податку на додану вартість в розмірі 57821,00 грн. збільшена податковим органом згідно з податковим повідомленням-рішенням № /719 від 12.01.2012 року за результатами документальної перевірки ТзОВ «Санбей».

Таким чином, слід враховувати положення п.200.14 ст.200 ПК України в редакції, яка діяла до 01.01.2015 року. Ця норма передбачає, зокрема, що у разі прийняття податковим органом податкового повідомлення-рішення, яким збільшено суму бюджетного відшкодування вважається, що платник податку добровільно відмовляється від отримання такої суми заниження як бюджетного відшкодування та враховує її згідно з пунктом 200.6 цієї статті у зменшення податкових зобов'язань з цього податку в наступних податкових періодах.

Не погодившись з постановою суду першої інстанції, вважаючи її незаконною, прийнятою з порушенням норм матеріального права, Товариство з обмеженою відповідальністю «Санбей» оскаржило її, подавши апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову Львівського окружного адміністративного суду від 30 вересня 2015 року та прийняти нову постанову, якою задовольнити позовні вимоги.

Обґрунтовуючи доводи апеляційної скарги апелянт вказує на те, що від'ємне значення ПДВ у скаржника виникло в січні 2012 року, і за результатами його перевірки було складено акт №3532/402/23-4/36500989 та винесено податкове повідомлення-рішення форми В2 від 12.01.2012 року №/719, яким скаржнику збільшено суму бюджетного відшкодування з податку на додану вартість на суму 57820 грн. Прийняття ППР форми В2 підтверджує той факт, що дана сума була визнана податковими органами, як сума бюджетного відшкодування податку на додану вартість, сформована позивачем без порушень.

Відповідно до п.200.14 ст.200 ПК України в редакції, що діяла до 31.12.2014 року, така сума заниження могла враховуватись платником податку лише у зменшення податкових зобов'язань з податку на додану вартість в наступних податкових періодах. Однак, з 01.02.2015 року згідно з п.33 підрозділу 2 розділу XX ПК України за вибором платника податку, який він відображає у заяві, що подається у складі податкової декларації, такі непогашені залишки сум податку на додану вартість, що були задекларовані до бюджетного відшкодування за звітні (податкові) періоди до 01.02.2015 року в рахунок зменшення податкових зобов'язань з податку на додану вартість наступних звітних (податкових періодів, підлягають поверненню платнику у порядку, визначеному статтею 200 ПК України у редакції, що діяла станом на 31.01.2014 року.

Апелянт посилається на те, що згідно з листом Державної фіскальної служби України від 06.03.2015 р. №7796/7/99-99-19-03-02-17 суми, включені до граф 2-4 таблиці 1 додатка 2 (Д2) в декларації за лютий 2015 року та наступні звітні періоди, можна задекларувати як бюджетне відшкодування на рахунок у банку з дотриманням норм п.200.5 ст.200 розділу V ПК України, і тільки у випадку, якщо ці суми не були задекларовані на збільшення реєстраційної суми.

Скаржник не декларував суму у розмірі 57820 грн. на збільшення реєстраційної суми, тобто не користувався правом, визначеним в абзаці (а) п.33 підрозділу 2 розділу XX ПК України. Тому, скаржник правомірно скористався своїм правом відповідно до абзацу (б) п.33 підрозділу 2 розділу XX ПК України та заявив суму 57820 грн. для повернення на рахунок в банку, відповідним чином заповнивши декларацію з податку на додану вартість за квітень 2015 року.

Таким чином, апелянт вважає, що норма, передбачена абзацом (б) п.33 підрозділу 2 розділу XX ПК України, є імперативною для органів Державної фіскальної служби України і не містить жодних умов чи обмежень для її застосування у разі її вибору платником податку.

Стверджує, що ст.200 ПК України, у редакції, що діяла станом на 31 січня 2014 року, під час застосування платником податку абзацу (б) п.33 підрозділу 2 розділу XX ПК України встановлює лише порядок визначення суми податку, що підлягає відшкодуванню з Державного бюджету України, та строки проведення розрахунків з платником податку.

Вислухавши суддю-доповідача, дослідивши обставини справи та доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Із змісту ст. 19 Конституції України вбачається, що правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Судом встановлено,підтверджено матеріалами справи, що згідно з поданою 20 травня 2015 року ТзОВ «Санбей» до ДПІ у Шевченківському районі м. Львова податковою декларацією з ПДВ за квітень 2015 року (вх. № від 20.05.2015р.) та розрахунком суми бюджетного відшкодування, сума податку на додану вартість, що підлягає бюджетному відшкодуванню на рахунок платника у банку становить 57820 грн.

Вказана сума від'ємного значення по ПДВ виникла в січні 2012 року на підставі податкового повідомлення-рішення форми «В2» № /719 від 12.01.2012року. Таке рішення податковим органом прийнято у зв'язку з виявленням за результатами перевірки сум заниження ТзОВ «Санбей» заявленої суми бюджетного відшкодування ПДВ, отримано посадовими особами позивача та протягом 1095 днів в адміністративному чи судовому порядку не оскаржувалось.

ДПІ у Шевченківському районі м. Львова проведено позапланову виїзну документальну перевірку з питань декларування ТзОВ «Санбей» сум бюджетного відшкодування податку на додану вартість заявлених до відшкодування на рахунок платника у банку за квітень 2015 року, за результатами якої складено акт № 279/13-07-15-01/36500989 від 10.07.2015 року.

В ході проведення перевірки встановлено порушення ТзОВ «Санбей» вимог абз. (б) п.200.4 ст. 200 та п.102.5 ст. 102 Податкового кодексу України, що є підставою для відмови в бюджетному відшкодуванні на розрахунковий рахунок в банку в сумі 57820 грн.

За наслідками проведеної перевірки відповідачем прийнято оспорюване податкове повідомлення-рішення форми «ВЗ» № /11753 від 30.07.2015року, яким позивачу відмовлено у наданні бюджетного відшкодування з податку на додану вартість на вказану суму.

Так, відповідно до п.п.14.1.18 п.п.14.1 ст.14 ПК України бюджетне відшкодування - це відшкодування від'ємного значення ПДВ на підставі підтвердження правомірності сум бюджетного відшкодування ПДВ за результатами перевірки платника, у тому числі автоматичне бюджетне відшкодування у порядку та за критеріями, визначеними у розділі V цього Кодексу.

Згідно з п.33 підрозділу 2 р.ХХ Податкового кодексу України (Перехідні положення) за вибором платника податку, який він відображає у заяві, що подається у складі податкової декларації, непогашені залишки сум податку на додану вартість, що були заявлені платниками податку до бюджетного відшкодування за звітні (податкові) періоди до 1 лютого 2015 року, задекларовані до бюджетного відшкодування за звітні (податкові) періоди до 1 лютого 2015 року в рахунок зменшення податкових зобов'язань з податку на додану вартість наступних звітних (податкових) періодів, від'ємне значення суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 статті 200 цього Кодексу, та залишок від'ємного значення попередніх звітних (податкових) періодів після бюджетного відшкодування, задекларовані платниками податку за звітні (податкові) періоди до 1 лютого 2015 року:

а) або без проведення перевірок, передбачених статтею 200 цього Кодексу, збільшують розмір суми податку, на яку платник має право зареєструвати податкові накладні/розрахунки коригування до податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних, визначену пунктом 200-1.3 статті 200-1 цього Кодексу, з одночасним збільшенням розміру суми податкового кредиту у податковій декларації за звітний (податковий) період, в якому було здійснено таке збільшення.

Суми такого від'ємного значення та/або бюджетного відшкодування можуть бути перевірені контролюючим органом у загальновстановленому порядку;

б) або підлягають поверненню платнику у порядку, визначеному статтею 200 Кодексу у редакції, що діяла станом на 31 січня 2014 року.

Відповідно до абз. «а» п.200.14 ст. 200 ПК України (в редакції, яка діяла до 01.01.2015 року), якщо за результатами камеральної або документальної позапланової виїзної перевірки контролюючий орган виявляє невідповідність суми бюджетного відшкодування сумі, заявленій у податковій декларації, то такий орган, у разі заниження заявленої платником податку суми бюджетного відшкодування щодо суми, визначеної контролюючим органом за результатами перевірок, надсилає платнику податку податкове повідомлення, в якому зазначаються сума такого заниження та підстави для її вирахування. У цьому випадку вважається, що платник податку добровільно відмовляється від отримання такої суми заниження як бюджетного відшкодування та враховує її згідно з пунктом 200.6 цієї статті у зменшення податкових зобов'язань з цього податку в наступних податкових періодах.

На думку апеляційного суду, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про те, що оскільки збільшення від'ємного значення податку на додану вартість відбулось за результатами документальної перевірки та прийняття податкового повідомлення-рішення форми В-2 № /719 від 12.01.2012 року на суму 57820 грн., ТзОВ «Санбей» має право використати вказану суму лише шляхом зменшення податкових зобов'язань з податку на додану вартість наступних звітних (податкових) періодів.

ДПІ у Шевченківському районі м.Л ьвова оскаржуваним податковим повідомленням-рішенням № /11753 від 30.07.2015 року правомірно відмовлено ТзОВ «Санбей» у наданні бюджетного відшкодування з податку на додану вартість в порядку, заявленому в декларації по ПДВ за квітень 2015 року, у зв'язку чим у задоволенні позовних вимог правомірно відмовлено.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції вважає, що постанова суду першої інстанції ґрунтується на повно, об'єктивно і всебічно з'ясованих обставинах, а доводи апелянта на правомірність прийнятої постанови не впливають та висновків суду не спростовують.

Згідно ст. 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ч.3 ст.160, ст.ст. 195, 196, 198, 200, 205, 206, 254 КАС України, суд,-

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Санбей» залишити без задоволення, а постанову Львівського окружного адміністративного суду від 30 вересня 2015 року у справі №813/4372/15 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Санбей» до Державної податкової інспекції у Шевченківському районі м Львова Головного управління ДФС у Львівській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів з дня складання у повному обсязі шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя Я.С. Попко

Судді Р.Б. Хобор

І.М. Обрізко

Повний текст ухвали виготовлено та підписано 01.03.2016 року.