Справа № 815/6958/15
Суддя: Гусев О. Г.
Дата ухвалення: 2016-02-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 815/6958/15
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 лютого 2016 року м.Одеса

Одеський окружний адміністративний суд в складі:

Судді - Гусева О.Г.,

при секретарі судового засідання - Селімової О.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Одеській області, Ліквідаційної комісії управління Державної автомобільної інспекції Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Одеській області про визнання протиправним та скасування наказу від 04.11.2015 року №1293 о/с, зобов'язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

До суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1, за результатом якого, позивач просить: визнати наказ Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Одеській області від 04.11.2015 № 1293 о/с, в частині звільнення майора міліції ОСОБА_1 за п. 64 „г" (через скорочення штатів) протиправним та скасувати його; зобов'язати Головне управління Міністерства внутрішніх справ України в Одеській області змінити дату звільнення ОСОБА_1 з органів внутрішніх справ на дату звільнення у день повного розрахунку; зобов'язати Головне управління Міністерства внутрішніх справ України в Одеській області виплатити ОСОБА_1 середньомісячне грошове забезпечення за час вимушеного прогулу по дату остаточного розрахунку; зобов'язати Головне управління Міністерства внутрішніх справ України в Одеській області виплатити ОСОБА_1 належні компенсації при звільненні за скороченням штату;зобов'язати Головне управління Міністерства внутрішніх справ України в Одеській області внести зміни у дату звільнення до трудової книжки ОСОБА_1, зазначивши дату звільнення день остаточного розрахунку; зобов'язати Головне управління Міністерства внутрішніх справ України в Одеській області видати ОСОБА_1 довідку про роботу в установі та розміру заробітної плати при звільненні з розшифруванням по дату повного розрахунку; зобов'язати Головне управління Міністерства внутрішніх справ України в Одеській області провести перерахунок заборгованості по заробітній платі за час вимушеного прогулу ОСОБА_1 відповідно до індексу інфляції. Позивач просить задовольнити заявлені позовні вимоги з підстав викладених в адміністративному позові (а.с. 15-18).

В ході судового розгляду справи, представник позивача підтримав заявлені позовні вимоги та просив їх задовольнити у повному обсязі. Представник позивача не заперечував проти розгляду справи за його відсутності та просив розглядати справу в порядку письмового провадження.

Представник ГУ МВС України в Одеській області, заявлені позовні вимоги не визнав у повному обсязі, в задоволенні їх просив відмовити, з підстав викладених у запереченнях, які були подані до суду 15.02.2016 року (а.с. 44-47). Також не заперечував проти розгляду справи в порядку письмового провадження.

Представник Ліквідаційної комісії управління Державної автомобільної інспекції Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Одеській області в судове засідання не з'явився, будучи належним чином повідомленим про дату, час і місце судового розгляду справи, причини неявки суду не повідомив, клопотання про відкладення розгляду справи.

Протокольною ухвалою суду від 17.02.2016 року, розгляд справи призначений на 22.02.2016 року, в порядку письмового провадження, відповідно до положень ч. 4 ст. 122, ч. 6 ст. 128 КАС України.

Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, приходить до наступного висновку.

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, 04.11.2015р. Головним управлінням Міністерства внутрішніх справ України в Одеській області винесено Наказ №1293 о/с "По особовому складу", яким згідно з пунктом 10 та 11 розділу ХІ Закону України "Про Національну поліцію" та відповідно до Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ звільнено з 06.11.2015р. у запас Збройних Сил за пунктом 64 "г" (через скорочення штатів) майора міліції ОСОБА_1 (М-249068), старшого інспектора з дізнання та розшуку транспортних засобів що зникли з місця ДТП УДАІ ГУМВС України в області.

Вислуга років на день звільнення у календарному обчисленні становить 14 років 11 місяців 19 днів.

Під час розгляду адміністративної справи судом встановлено, що підставою для звернення до суду з даним адміністративним позовом слугував наказ 04.11.2015р. Головним управлінням Міністерства внутрішніх справ України в Одеській області винесено Наказ №1293 о/с "По особовому складу" яким звільнено у запас ЗСУ майора міліції ОСОБА_1 (М-249068), старшого інспектора з дізнання та розшуку транспортних засобів що зникли з місця ДТП УДАІ ГУМВС України в області.

Так, спірні відносини регулюються Законом України від 02.07.2015 № 580-VIІI "Про Національну поліцію" та Положенням про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів УРСР від 29.07.1991 № 114 та в редакції 07.11.2015, де ст. 1 цього Закону визначено, що Національна поліція України (далі - поліція) - це центральний орган виконавчої влади, який служить суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку. Діяльність поліції спрямовується та координується Кабінетом Міністрів України через Міністра внутрішніх справ України згідно із законом. Відповідно п. 8 розділу XI Прикінцевих та перехідних положень Закону встановлено, що з дня опублікування цього Закону всі працівники міліції (особи рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ), а також інші працівники Міністерства внутрішніх справ України, його територіальних органів, закладів та установ вважаються такими, що попереджені у визначеному порядку про можливе майбутнє звільнення через скорочення штатів.

При цьому суд зазначає, що за загальним правилом пріоритетними є норми спеціальних законів, а норми трудового законодавства підлягають застосуванню лише у випадках, якщо нормами спеціальних законів не врегульовано спірних відносин, та коли про можливість такого застосування прямо зазначено у спеціальному законі.

Тобто, позивач попереджений про звільнення через скорочення штатів в силу закону.

Вжиття роботодавцем заходів для працевлаштування працівника в новоутвореній установі відповідно до вказаного Закону не є обов'язком роботодавця. Крім того, згідно положень ст. 104 ЦК України ліквідація - це така форма припинення діяльності юридичної особи, за якої перестають існувати всі її права та обов'язки без переходу прав та обов'язків у порядку правонаступництва до інших юридичних осіб, тобто є припиненням всіх прав і обов'язків юридичної особи без визначення правонаступника.

Разом з тим, приписами пунктів 9,10,11 Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про Національну поліцію" передбачено, що працівники міліції, які виявили бажання проходити службу в поліції, за умови відповідності вимогам до поліцейських, визначеним цим Законом, упродовж трьох місяців з дня опублікування цього Закону можуть бути прийняті на службу до поліції шляхом видання наказів про призначення за їх згодою чи проходження конкурсу на посади, що заміщуються поліцейськими, у будь-якому органі (закладі, установі) поліції. Посади, що пропонуються особам, зазначеним у цьому пункті, можуть бути рівнозначними, вищими або нижчими щодо посад, які ці особи обіймали під час проходження служби в міліції.

Працівники міліції, які відмовилися від проходження служби в поліції та/або не прийняті на службу до поліції в тримісячний термін з моменту попередження про наступне вивільнення, звільняються зі служби в органах внутрішніх справ через скорочення штатів.

Перебування працівників міліції на лікарняному чи у відпустці не є перешкодою для їх звільнення зі служби в органах внутрішніх справ відповідно до "Прикінцевих та перехідних положень" цього Закону.

З аналізу вказаних норм слідує, що працівники міліції можуть бути прийняті на службу до поліції за власним бажанням та у спосіб, визначений п.9 Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про Національну поліцію".

Враховуючи, що Закон України від 02.07.2015 № 580-VIІI "Про Національну поліцію" було опубліковано 06.08.2015 в газеті "Голос України", відповідно 3-х місячний термін з дня опублікування закінчується 06.11.2015.

Судом, під час розгляду адміністративної справи, встановлено, що Позивачем не було виявлено бажання проходити службу в поліції, також позивача не було прийнято на службу до поліції.

Також суд не приймає до уваги посилання позивача на те, що позивача звільнили з органів внутрішніх справ протизаконно, у зв'язку з перебуванням ОСОБА_1 з 26.11.2015 року по 04.12.2015 року на лікуванні, оскільки відповідно до п.11. „Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про Національну поліцію" перебування працівників міліції на лікарняному чи у відпустці не є перешкодою для їх звільнення зі служби в органах внутрішніх справ відповідно до "Прикінцевих та перехідних положень" цього Закону.

Також суд вважає необхідним зазначити, що в даному випадку пріоритетними є норми спеціальних законів, а норми трудового законодавства підлягають застосуванню лише у випадках, якщо нормами спеціальних законів не врегульовано спірних відносин, та коли про можливість такого застосування прямо зазначено у спеціальному законі.

Отже, ГУМВС України в Одеській області діяло на підставі в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, а тому позовна вимога про визнання протиправним та скасування наказу ГУМВС України в Одеській області від 04.11.2015 № 1293 о/с щодо звільнення позивача через скорочення штатів на підставі п.64 „г" Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ не підлягають задоволенню.

Щодо інших позовних вимог а саме: зобов'язати Головне управління Міністерства внутрішніх справ України в Одеській області змінити дату звільнення ОСОБА_1 з органів внутрішніх справ на дату звільнення у день повного розрахунку; зобов'язати Головне управління Міністерства внутрішніх справ України в Одеській області виплатити ОСОБА_1 середньомісячне грошове забезпечення за час вимушеного прогулу по дату остаточного розрахунку; зобов'язати Головне управління Міністерства внутрішніх справ України в Одеській області внести зміни у дату звільнення до трудової книжки ОСОБА_1, зазначивши дату звільнення день остаточного розрахунку; зобов'язати Головне управління Міністерства внутрішніх справ України в Одеській області провести перерахунок заборгованості по заробітній платі за час вимушеного прогулу ОСОБА_1 відповідно до індексу інфляції, суд зазначає, що вони є похідними та задоволенню також не підлягають.

Відносно позовних вимог щодо зобов'язання ГУ Міністерства внутрішніх справ України в Одеській області виплатити ОСОБА_1 належні компенсації при звільненні за скороченням штату суд вважає необхідним зазначити, що, відповідно до довідки від 10.02.2016 року №7/4 УДАІ ГУ МВС України в Одеській області (а.с. 51), всі матеріали стосовно виплати одноразової грошової допомоги при звільненні, були ретельно вивчені спеціалістом сектору фінансово-економічного забезпечення УДАІ ГУМВС України в Одеській області та розрахунки були надані до ДДАІ МВС України. На теперішній час ніяких коштів з державного бюджету для виплати одноразової грошової допомоги при звільненні на рахунок УДАІ ГУ МВС України в Одеській області не надходили.

Позовні вимоги в частині зобов'язання Головне управління Міністерства внутрішніх справ України в Одеській області видати ОСОБА_1 довідку про роботу в установі та розміру заробітної плати при звільненні з розшифруванням по дату повного розрахунку, судом встановлено, що правовідносини між позивачем і відповідачем саме з цього питання на момент його звернення до суду з даним позовом не виникали.

Трудові відносини та військова служба мають різну правову природу та врегульовані різним законодавством, отже, передбачені законодавством про працю норми її оплати і порядок вирішення спорів про останню не поширюються на військовослужбовців та прирівняних до них осіб.

Таким чином, суд приходить висновку, що вищевказані позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ (ч. 1 ст. 2 КАС України).

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч.1 ст.9 Кодексу адміністративного судочинства України, суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 3 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Згідно з ч. 1 ст. 86 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Оцінивши наявні у справі докази у їх взаємному зв'язку, суд дійшов висновку, що відповідачами не було порушено прав позивача при прийнятті рішення щодо його звільнення з урахуванням всіх критеріїв, визначених у ч. 3 ст. 2 КАС України, що виключає правові підстави для задоволення позовних вимог.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 не підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст. 2, 7, 8, 9, 11, 70, 71, 86, 122, 128, 159-164 КАС України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Відмовити у повному обсязі в задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Одеській області, Ліквідаційної комісії управління Державної автомобільної інспекції Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Одеській області про визнання протиправним та скасування наказу від 04.11.2015 року №1293 о/с, зобов'язання вчинити певні дії.

Постанову може бути оскаржено до Одеського апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги через суд першої інстанції протягом десяти днів з дня отримання її повного тексту.

Суддя: Гусев О.Г.