Справа № 804/6020/14
Суддя: Литвиненко І. Ю.
Дата ухвалення: 2016-01-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А Справа № 804/6020/14

Ім'ям України Провадження № 2а/200/130/15

14 січня 2016 року м. Дніпропетровськ

Бабушкінський районний суд м. Дніпропетровська, у складі:

головуючого - судді Литвиненка І.Ю.

при секретарі - Пеньківській А.О.,

за участю позивача ОСОБА_1, представника третьої особи ОСОБА_2, представника третьої особи ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду у м. Дніпропетровську адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Дніпропетровської міської ради та виконавчого комітету Дніпропетровської міської ради, треті особи ОСОБА_4 митної служби України, Державна фіскальна служба України та комунальне підприємство «Жилсервіс-2» Дніпропетровської міської ради, про зобовязання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 у квітні 2014 року звернувся до суду із адміністративним позовом до відповідача - Дніпропетровської міської ради, визначивши третіми особами по справі академію митної служби України та Міністерство доходів і зборів України, прохаючи суд зобовязати відповідача вчинити дії щодо виключення квартири АДРЕСА_1, з числа службових, стягнути з відповідача судові витрати (а.с. 2-5). Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 20 травня 2014 року справу направлено за підсудністю до Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська (а.с. 41-42). У ході розгляду справи до участі у адміністративному процесі залучено, як співвідповідача, виконавчий комітет Дніпропетровської міської ради, та як третю особу без права самостійних позовних вимог на стороні відповідача, комунальне підприємство «Жилсервіс-2» Дніпропетровської міської ради (а.с. 82-83). За час розгляду справи змінилася назва третіх осіб - ОСОБА_4 митної служби України має назву Університет митної справи та фінансів (а.с. 113, 121), Міністерство доходів і зборів України має назву Державна фіскальна служба України (а.с. 146).

В обґрунтування своїх позовних вимог вказав, що є користувачем кв. № 113 у б. № 62 по вул. Запорізьке шосе у м. Дніпропетровську, де мешкає зі своєю сімєю. Його запросили на роботу з органів внутрішніх справ, з м. Харкова до ОСОБА_4 митної служби України у м. Дніпропетровськ. Він погодився, так як йому відразу, у 2006 році, надали для мешкання службову квартиру, яка через 5 років його роботи в ОСОБА_4 повинна бути виведена із числа службових. Житло надано на підставі рішення виконавчого комітету Жовтневої районної у м. Дніпропетровську ради, за ордером № 31, тобто у відповідності до вимог ст. 118 ЖК України та згідно з умовами, встановленими постановою Ради Міністрів України № 37 від 04 лютого 1988 року «Про службові жилі приміщення», зі змінами та доповненнями. У звязку з виконанням ним умов контракту, ОСОБА_4 митної служби 19 грудня 2013 року звернулася до Дніпропетровської міської ради із листом про виключення квартири із числа службових. Виконавчим комітетом Дніпропетровської міської ради 03 квітня 2014 року відмовлено у задоволенні зазначеного листа ОСОБА_4 з тих підстав, що таке виключення не погоджено із Міністерством доходів і зборів. Вважає таке рішення незаконним та необґрунтованим, таким, що порушує його конституційне право на володіння житлом з наступних підстав. Так, згідно з п. 6 постанови Ради Міністрів України № 37 від 04 лютого 1988 року «Про службові жилі приміщення», зі змінами та доповненнями, яка є чинною на цей час, жиле приміщення виключається із числа службових, якщо відпала потреба у такому його використанні, а також у випадках, коли у встановленому порядку воно виключено із числа службових. Виключення із числа службових провадиться на підставі клопотання підприємства, установи, організації рішенням виконавчого комітету відповідної районної, міської, районної у місті ради народних депутатів. Через те, що будь-яких погоджень при виключенні житла із числа службових зазначеним підзаконним актом не передбачено, вважає, що при відмові у задоволенні клопотання митної академії службовці відповідача діяли з порушенням вимог ч. 2 ст. 19 Конституції України, у спосіб, що не передбачений законами України, тобто незаконно. Кв. № 113 у б. № 62 по вул. Запорізьке шосе у м. Дніпропетровську, якою він користується, не є державною власністю і не перебуває на балансі ні ОСОБА_4 митної служби, так як на підставі Наказу Держмислужби № 214 від 06 квітня 2004 року «Про зняття з балансу службових квартир» та наказу ОСОБА_4 митної служби № 527 від 31 грудня 2013 року, що виданий на підставі вказаного наказу, усі службові квартири, що перебували у користуванні митників, з балансу знято, ні Міністерства доходів і зборів України. Відповідно до довідки КП «Жилсервіс-2» Дніпропетровської міської ради № 3/18 від 14 січня 2004 року, згадана квартира знаходиться на балансі цього комунального підприємства. Рішення про включення квартири до числа службових прийнято виконавчим комітетом Бабушкінської районної у м. Дніпропетровську ради 21 серпня 1998 року за № 540. З наведених підстав вважає, що має право на задоволення позову.

У судовому засіданні позивач свої позовні вимоги підтримав, прохав суд позов задовольнити у повному обсязі. Пояснення надав аналогічні тексту позовної заяви. Додатково пояснив, що посилання представника третьої особи - Міністерства доходів і зборів України на те, що ця квартира належить цьому міністерству на праві власності, не відповідають дійсності, так як зараз право власності на нерухоме майно реєструється лише реєстраційною службою, з якої відповіді про те, що це міністерство є власником вказаної квартири, немає. Він виконав усі умови, які йому ставив навчальний заклад, запрошуючи на роботу, а відтак має право на виконання умов з боку навчального закладу виключення з числа службових та можливу передачу йому у власність квартири, у якій він мешкає. Однак, реалізації можливого отримання у власність житла перешкоджає відповідач, так як з незаконних та надуманих підстав у звязку з відсутністю погодження на виключення квартири із числа службових з боку Міністерства доходів і зборів України, відмовився виключити квартиру із числа службових. Цими протиправними діями відповідача порушується його право на можливе отримання у власність житла, для захисту якого він звернувся до суду. Вважає, що квартира не є власністю Державної фіскальної служби України, так як право власності на неї за цією службою у Єдиному реєстрі прав власності на нерухоме майно не зареєстровано. Довідки, які надає КП «ДМБТІ» про те, що ця квартира є власністю Державної фіскальної служби України, не є належним доказом, так як державну реєстрацію здійснює реєстраційна служба, а не БТІ.

Відповідачі належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, однак їх представники у судове засідання не зявилися, письмових заяв та клопотань суду не надали (а.с. 193). Позивач та представники третіх осіб не заперечували проти розгляду справи за відсутності представників відповідачів. З цих підстав суд, у відповідності до вимог ч. 4 ст. 128 КАС України, розглянув справу за відсутності представників відповідачів та ухвалив рішення.

Представник третьої особи - ДФС, вважав позов таким, що не підлягає задоволенню. Пояснив, що кв. № 113 у б. № 62 по вул. Запорізьке шосе у м. Дніпропетровську, згідно з довідкою, яку надало КП «ДМБТІ» Дніпропетровської міської ради, є власністю останньої. У звязку з передачею ОСОБА_4 митної служби із сфери управління Держмитслужби до сфери управління Міністерства освіти і науки, молоді та спорту України, що здійснено на підставі розпорядження Кабміну України № 1191-р від 16 листопада 2011 року, усі квартири, які знаходилися на обліку у Держмитслужби, у тому числі і вищенаведена квартира, передана до управління Міносвіти України. Підтвердженням того факту, що спірне житло є власністю ДФС України, а відтак і державною власністю, є довідка від КП «ДМБТІ». На цей час потреба у використанні житла, як службового, не відпала і тому підстав його виключати із числа службових - немає. З цих підстав центральною житлово-побутовою комісією ДФС прийнято рішення про збереження за житлом статусу службового. ОСОБА_4 митної служби у задоволенні листа та виключенні житла із числа службових, відповідач діяв у відповідності до вимог нормативного акту Положення про порядок надання службових жилих приміщень і користування ними в Українській РСР, що затверджено постановою Ради Міністрів УРСР № 37 від 04 лютого 1988 року зі змінами та доповненнями. Крім того, наказом Міністерства зборів і доходів України № 318 від 02 серпня 2013 року, яке зареєстровано у Міністерстві юстиції України 02 вересня 2013 року за № 1503/24035, а відтак теж є підзаконним актом, затверджено Положення про порядок забезпечення житловими приміщеннями працівників цього Міністерства та його територіальних підрозділів. Згідно з умовами цього Положення, виключення житлового приміщення із числа службових провадиться на підставі клопотання відповідного підрозділу органу доходів і зборів до органу місцевого самоврядування. Через те, що такого клопотання орган ДФС до виконкому Дніпропетровської міської ради не надавав, підстав для того, щоб вважати дії відповідачів незаконними чи протиправними, що є підставою для задоволення позову немає. Підтвердженням тому факту, що спірна квартира є власністю ДФС, є відповідне рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду, яким відмовлено у задоволенні аналогічного позову працівника Митної академії.

Представник третьої особи - ОСОБА_4 митної служби України у вирішені спору покладався на розсуд суду. Пояснив, що дійсно власником кв. № 113 у б. № 62 по вул. Запорізьке шосе у м. Дніпропетровську була Держмислужба України, яка передала квартири митній академії. Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_1 до ДФС України про визнання незаконною відмови у погодженні на виведення спірної квартири з числа службових та зобовязання вчинити дії з відкликання листа про відмову у погодженні виведення квартири з числа службових.

Заслухавши пояснення позивача та представників третіх осіб, зясувавши фактичні обставини у справі та перевіривши їх наданими сторонами та третіми особами письмовими доказами, суд приходить до висновку про те, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що рішенням виконавчого комітету Бабушкінської районної у м. Дніпропетровську ради № 540 від 21 серпня 1998 року кв. № 113 у б. № 62 по вул. Запорізьке шосе у м. Дніпропетровську включено до числа службових (а.с. 28). Листом в.о. ректора АМС України від 01 лютого 2006 року в.о. ректора Харківського НУВС України запропоновано звільнити ОСОБА_1 по переводу до АМС України (а.с. 8). 08 серпня 2006 року ОСОБА_1 на себе та членів своєї родини, на підставі наказу про надання службового житла від 19 червня 2006 року, отримав ордер від виконавчого комітету Бабушкінської районної у м. Дніпропетровську ради на вселення до кв. № 113 у б. № 62 по вул. Запорізьке шосе у м. Дніпропетровську; 22 червня 2006 року уклав договір найму цієї квартири із АМС України (а.с. 9-11). Листом першого заступника голови Дніпропетровської міської ради від 03 квітня 2014 року за № 7/21-1066 відмовлено у задоволені листа в.о. ректора АМС України про виключення кв. № 113 у б. № 62 по вул. Запорізьке шосе у м. Дніпропетровську із числа службових внаслідок відсутності попереднього погодження про виключення із Міністерством доходів та зборів України (для дотримання вимог п. 3.5 Положення про забезпечення житловими приміщеннями працівників МЗД України № 318 від 02 серпня 2013 року) (а.с. 19-22, 6). Згідно з листами КПЖРЕПП Бабушкінського району м. Дніпропетровська від 14 січня 2004 року та КП «Жилсервіс-2» від 14 квітня 2015 рокуАДРЕСА_2 у б. № 62 по вул. Запорізьке шосе у м. Дніпропетровську знаходиться у комунальній власності та перебуває на балансі у цього комунального закладу (а.с. 27, 76). Листом КП «ДМБТІ» від 05 травня 2015 року повідомлено, що кв. № 113 у б. № 62 по вул. Запорізьке шосе у м. Дніпропетровську знаходиться у державній власності, є відомості про те, що її власником є Верховна Рада України (а.с. 104).

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 71 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень, обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дій чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти позову. Згідно з вимогами ч. 2 ст. 162 КАС України, у разі задоволення адміністративного позову суд може прийняти постанову про визнання протиправним рішення субєкта владних повноважень чи окремих його положень, про зобовязання вчинити певні дії. Відповідно до вимог п. 32 постанови Ради Міністрів України від 04 лютого 1988 року за № 37 Про службові жилі приміщення, до переліку осіб, яким може бути надано службове жиле приміщення, відноситься доценти, декани, завідувачі кафедрами митних органів та співробітники навчальних закладів. Згідно з вимогами п. 6 Положення про порядок надання службових жилих приміщень і користування ними в Українській РСР, яке затверджено постановою Ради Міністрів України від 04 лютого 1988 року за № 37, жиле приміщення виключається із числа службових, якщо відпала потреба у такому його використанні, а також у випадках, коли в установленому порядку воно виключено з числа жилих; виключення жилого приміщення з числа службових провадиться на підставі клопотання підприємства, установи, організації рішенням виконавчого комітету відповідної районної, міської, районної у місті Ради народних депутатів.

З наведених норм чинного законодавства України та фактичних обстави справи випливає наступне. У судовому засіданні встановлено та підтверджується наданими сторонами доказами те, що позивач прийнятий на роботу по переводу до м. Дніпропетровська із іншої місцевості, отримав кв. № 113 у б. № 62 по вул. Запорізьке шосе у м. Дніпропетровську, як службове житло, на законних підставах, за ордером, що виданий правомочною особою, тобто у відповідності до вимог житлового законодавства України. Через те, що жодним з учасників адміністративного процесу не спростовується той факт, що однією з умов переводу позивача на роботу до м. Дніпропетровська була можливість отримати у власність жиле приміщення, суд сприймає це, як доведений факт. Діючи у межах укладених домовленостей, що існували при його прийомі на роботу, позивач звернувся до адміністрації АМС України із заявою про можливість отримання у власність житла, у якому мешкає. В.о. ректора АМС України, в свою чергу, звернувся до голови Дніпропетровської міської ради із листом про зняття статусу службового із жилого приміщення - кв. № 113 у б. № 62 по вул. Запорізьке шосе у м. Дніпропетровську, у чому йому було відмовлено. Підставою для відмови вказано недотримання в.о. ректора АМС України вимог п. 3.5 Положення про порядок забезпечення житловими приміщеннями працівників Міністерства доходів та зборів України та його територіальних підрозділів, у вигляді відсутності згоди цього міністерства на виключення квартири із числа службових.

Суд вважає, що у своїй діяльності з включення житла у число службових та його виключення зі службових, виконавчий комітет Дніпропетровської міської ради повинен керуватися не відомчим нормативним актом - Положенням про порядок забезпечення житловими приміщеннями працівників Міністерства доходів та зборів України та його територіальних підрозділів, а Положенням про порядок надання службових жилих приміщень і користування ними в Українській РСР, яке затверджено постановою Ради Міністрів України від 04 лютого 1988 року за № 37, зі змінами. Через те, що цей підзаконний акт не передбачає ніяких узгоджень зі включення житла у службові та виключення з числа службових ні з якими організаціями та установами, у тому числі і з центральними органами виконавчої влади України, яким було Міністерство зборів та доходів України, а наразі є Державна фіскальна служба України, відмовляючи у задоволенні листа в.о. ректора АМС України, який, зі свого боку, діяв у спосіб, передбачений п. 6 Положення про порядок надання службових жилих приміщень і користування ними в Українській РСР, що затверджено постановою Ради Міністрів України від 04 лютого 1988 року за № 37, звертаючись до виконавчого комітету про виключення кв. № 113 у б. № 62 по вул. Запорізьке шосе у м. Дніпропетровську із числа службових з тих підстав, що вважає, що відсутня потреба тримати це житло службовим, право позивача на можливе отримання житла у приватну власність, з боку відповідача виконавчого комітету Дніпропетровської міської ради, як особи, що компетентна виключати житло із числа службових, порушено. Порушене право підлягає судовому захисту. Суд вважає за можливе погодитись із обраним позивачем способом захисту шляхом зобовязання відповідача вчинити дії щодо виключення квартири із числа службових, так як такий спосіб захисту відповідає повноваженням адміністративного суду, що визначені у ч. 2 ст. 162 КАС України, та є достатнім для захисту його конституційного права на можливе отримання у власність житла. Також, суд погоджується із таким способом захисту права позивача ще і з тих підстав, що наданими у судовому засіданні представником третьої особи ДФС України, доказами, право власності цієї служби на кв. № 113 у б. № 62 по вул. Запорізьке шосе у м. Дніпропетровську, абсолютно не доведено, так як довідка КП «ДМБТІ» про те, що власником спірного житла є Міністерство зборів та доходів України, на відміну від витягу із Єдиного державного реєстру права власності на нерухоме майно, не є належним доказом.

Зобовязати вчинити дію на відновлення порушеного права позивача суд вважає за можливе виконавчий комітет Дніпропетровської міської ради, а не Дніпропетровську міську раду, так як у відповідності до вимог п. 6 Положення про порядок надання службових жилих приміщень і користування ними в Українській РСР, яке затверджено постановою Ради Міністрів України від 04 лютого 1988 року за № 37, саме виконавчий комітет, а не рада, є тим органом, що включає жилі приміщення у число службових та виключає їх із числа службових.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 3, 7-11, 71, 99, 100, 102, 160-163 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Зобовязати виконавчий комітет Дніпропетровської міської ради вчинити усі необхідні дії з виключення квартири АДРЕСА_1 із числа службових квартир.

У задоволенні позовних вимог до Дніпропетровської міської ради - відмовити.

Стягнути з виконавчого комітету Дніпропетровської міської ради на користь ОСОБА_1 судовий збір у сумі 73 гривні 08 копійок.

Постанову може бути оскаржено до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції протягом десяти днів зо дня її проголошення особами, що брали участь у судовому засіданні, а особами, які не брали участь у судовому засіданні протягом десяти днів зо дня отримання ними її копії.

Ухвала набирає законної сили протягом десяти днів зо дня її проголошення, або протягом десяти днів зо дня отримання її копії учасниками процесу, які не брали участь у судовому засіданні, якщо не буде оскаржена у встановленому порядку.

Суддя І.Ю. Литвиненко