Справа № 803/109/16
Суддя: Денисюк Руслан Степанович
Дата ухвалення: 2016-02-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 лютого 2016 року Справа № 803/109/16

Волинський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого-судді Денисюка Р.С.,

при секретарі судового засідання Пухер Л.Р.,

за участю представника відповідача ОСОБА_1,

за участі представника третьої особи ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку адміністративну справу за позовом ОСОБА_3 до Територіального управління Державної судової адміністрації України в Волинській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Головне управління Державної казначейської служби у Волинській області, про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 звернулась в суд з позовом до Територіального управління Державної судової адміністрації України в Волинській області (далі - ТУ ДСА в Волинській області), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Головне управління Державної казначейської служби України у Волинській області (далі - ГУ ДКС України у Волинській області), про визнання протиправними дій в частині не нарахування та не виплати ОСОБА_3 заробітної плати за період з 26 жовтня 2014 року по 31 грудня 2014 року включно, відповідно до статті 144 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" (в редакції з 26 жовтня 2014 року) та за період з 29 березня 2015 року по 01 серпня 2015 року, відповідно до статті 147 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" (в редакції Закону України "Про забезпечення права на справедливий суд"), зобов'язання здійснити ОСОБА_3 перерахунок та виплату заробітної плати за період з 26 жовтня 2014 року по 31 грудня 2014 року включно, відповідно до статті 144 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" (в редакції з 26 жовтня 2014 року) та за період з 29 березня 2015 року по 01 серпня 2015 року, відповідно до статті 147 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" (в редакції Закону України "Про забезпечення права на справедливий суд") в повному обсязі з урахуванням усіх надбавок, які нараховуються залежно від розміру посадового окладу (місячна премія, надбавка за високі досягнення, надбавка за вислугу років, тощо).

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач листом від 28 грудня 2015 року № 5163/04-27 відмовив позивачу у перерахуванні та виплаті заробітної плати за період з 26 жовтня 2014 року по 31 грудня 2014 року відповідно до статті 144 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", в редакції станом на 1 січня 2015 року та за період з 29 березня 2015 року по 01 серпня 2015 року відповідно до статті 147 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", в редакції Закону України "Про забезпечення права на справедливий суд" станом на 28 березня 2015 року.

Позивач вважає, що вона має право на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом, а саме, не менше 30 відсотків посадового окладу судді місцевого суду для працівника апарату суду, посада якого віднесена до шостої категорії посад державних службовців, з коефіцієнтом 1,3 для працівників посади яких віднесені до кожної наступної категорії посад державних службовців. Просить позов задовольнити в повному обсязі та звернути прийняте судом рішення до негайного виконання і встановити судовий контроль за виконанням постанови шляхом подання звіту про виконання постанови.

Представник відповідача в письмових запереченнях на позов від 12 лютого 2016 року № 3331/07-13 пред'явленні позовні вимоги заперечив, вказав, що за період існування спірних правовідносин Кабінетом Міністрів України не внесено змін до постанови від 9 березня 2006 року №268, тому при нарахуванні заробітної плати працівникам апаратів місцевих загальних судів застосовувалися розміри посадових окладів, передбачені додатком 47 до зазначеної постанови. Крім того, зазначає, що ТУ ДСА в Волинській області уповноважене здійснювати виплати лише в межах затвердженого фонду оплати праці і не наділено правом самостійно, без правового врегулювання та фінансової можливості здійснювати перерахунок посадових окладів працівникам апаратів місцевих загальних судів Волинської області, у тому числі і позивачу. Просив в задоволенні позову відмовити.

Третя особа - ГУ ДКС України у Волинській області в поданих письмових поясненнях від 16 лютого 2016 року № 12-08/127-1033 зазначила, що контроль за нарахуванням та виплатою ТУ ДСА в Волинській області заробітної плати в повному обсязі з урахуванням усіх надбавок відповідно до Закону України "Про судоустрій і статус суддів" не входить до компетенції органів казначейської служби, а тому вважає, що у жодні цивільно-правові відносини з позивачем орган казначейства не вступав.

Позивач в судове засідання не прибула, в позовній заяві та заяві від 18.02.2016 року просила проводити розгляд справи за її відсутності.

Представник відповідача в судовому засіданні позову не визнав з мотивів, викладених у письмових запереченнях, просив в задоволенні позову відмовити.

Представник третьої особи в судовому засіданні позову не визнала з мотивів, викладених у письмових поясненнях, просила в задоволенні позову відмовити.

Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши письмові докази, суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити повністю з наступних мотивів та підстав.

Судом встановлено, що позивач з 21 серпня 2008 року працює в Шацькому районному суді Волинської області на посаді секретаря судових засідань, що підтверджується записами у трудовій книжці серії НОМЕР_1.

15 грудня 2015 року ОСОБА_3 звернулась до ТУ ДСА в Волинській області із письмовою заявою, у якій просила провести перерахунок та виплату заробітної плати відповідно до вимог Закону України "Про судоустрій і статус суддів".

Листом від 28 грудня 2015 року № 5163/04-27 ТУ ДСА в Волинській області відмовило позивачу у проведенні перерахунку та виплати заробітної плати з тих підстав, що лише 2 вересня 2015 року Кабінетом Міністрів України прийнято постанову № 644 "Про внесення змін до деяких актів Кабінету Міністрів України", якою внесено зміни до постанови Кабінету Міністрів України від 9 березня 2006 року № 268 та приведено у відповідність із статтею 147 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" умови оплати праці працівників апаратів судів. Відповідні зміни до постанови Кабінету Міністрів України від 9 березня 2006 року № 268 набрали чинності 9 вересня 2015 року та не містять положень щодо проведення перерахунку заробітної плати працівникам апаратів судів за попередні періоди, а тому у територіального управління відсутні законні підстави для задоволення заяви ОСОБА_3 в частині проведення перерахунку та виплати заробітної плати за період з 26 жовтня 2014 року по 31 грудня 2014 року та за період з 29 березня 2015 року по 01 серпня 2015 року.

Спірні відносини регулюються такими законодавчими та нормативно-правові актами: Закон України від 7 липня 2010 року №2453-VI "Про судоустрій і статус суддів" (далі - ЗУ "Про судоустрій і статус суддів"); Закон України від 12 лютого 2015 року №192-VІІI "Про забезпечення права на справедливий суд" (далі - ЗУ "Про забезпечення права на справедливий суд"); Закон України від 16 грудня 1993 року №3723-ХІІ "Про державну службу" (далі - ЗУ "Про державну службу"); Закон України від 14 жовтня 2014 року №1697-VII "Про прокуратуру" (далі - ЗУ "Про прокуратуру"); Закон України від 24 березня 1995 року №108/95-ВР "Про оплату праці" (далі - ЗУ "Про оплату праці"); Закон України від 16 січня 2014 року №719-VII "Про Державний бюджет України на 2014 рік" (далі - ЗУ "Про Державний бюджет України на 2014 рік"); Закон України від 28 грудня 2014 року №80-VIІI "Про Державний бюджет України на 2015 рік" (далі - ЗУ "Про Державний бюджет України на 2015 рік"); постанова Кабінету Міністрів України від 9 березня 2006 року № 268 "Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників апарату органів виконавчої влади, органів прокуратури, судів та інших органів" (далі - Постанова КМУ №268); постанова Кабінету Міністрів України від 20 травня 2009 року №482 "Деякі питання оплати праці працівників апарату органів виконавчої влади, органів прокуратури, судів та інших органів, що фінансуються з бюджету" (далі - Постанова КМУ №482); постанова Кабінету Міністрів України від 2 вересня 2015 року №644 "Про внесення змін до деяких актів Кабінету Міністрів України" (далі - Постанова КМУ №644).

Частиною другою статті 8 ЗУ "Про оплату праці" встановлено, що умови розміру оплати праці працівників установ та організацій, що фінансуються з бюджету, визначаються Кабінетом Міністрів України.

Натомість частиною першою статті 144 Закону "Про судоустрій і статус суддів" (у редакції від 7 липня 2010 року) було встановлено, що розмір заробітної плати працівників апаратів судів визначається законом.

Відповідно до статті 149 Закону "Про судоустрій і статус суддів" (у редакції від 7 липня 2010 року) правовий статус працівників апарату суду визначається Законом України "Про державну службу". У свою чергу частиною сьомою статті 33 Закону "Про державну службу" передбачено, що умови оплати праці державних службовців, розміри їх посадових окладів, надбавок, доплат і матеріальної допомоги визначаються Кабінетом Міністрів України.

На підставі наведених правових положень Кабінет Міністрів України затвердив Схему посадових окладів керівних працівників і спеціалістів апарату вищих спеціалізованих судів (додаток 44 до Постанови КМУ №268 у редакції постанови Кабінету Міністрів України від 9 березня 2011 року №215), Схему посадових окладів працівників і спеціалістів апарату апеляційних судів, Схему посадових окладів керівних працівників і спеціалістів апарату місцевих спеціалізованих судів Автономної Республіки Крим, областей, міст Києва та Севастополя, Схему посадових окладів керівних працівників і спеціалістів апарату місцевих загальних судів (додатки 45-47 до Постанови КМУ №268 у редакції постанови Кабінету Міністрів України від 12 травня 2007 року №700).

При цьому відповідно до пункту 1 Постанови КМУ №482, коли розмір посадового окладу працівників апарату органів виконавчої влади, органів прокуратури, судів та інших органів, що фінансуються з бюджету, нижчий ніж визначений законом розмір мінімальної заробітної плати, посадовий оклад установлюється на рівні відповідного розміру мінімальної заробітної плати.

Відповідно до статті 8 Закону про Державний бюджет України на 2014 рік мінімальна заробітна плата у місячному розмірі на цей рік становила 1218 гривень.

Посадові оклади для більшості посад, передбачених додатками 45-47 до Постанови КМУ №268, становили менше 1218 гривень. Отже, службовці, які займали ці посади, у 2014 році мали право на посадовий оклад у розмірі 1218 гривень.

14 жовтня 2014 року був прийнятий Закон України "Про прокуратуру" №1697-VII, який набрав чинності 26 жовтня 2014 року.

Пунктом 5 розділу ХІІ Прикінцеві положення цього Закону було внесено зміни до частини першої статті 144 Закону про судоустрій і статус суддів, а саме: її було доповнено новим абзацом другим, відповідно до якого розмір посадового окладу працівника апарату суду, посада якого віднесена до шостої категорії посад державних службовців, установлюється в розмірі 30 відсотків посадового окладу судді місцевого суду. Посадові оклади працівників апарату суду, посади яких віднесені до кожної наступної категорії посад державних службовців, установлюються з коефіцієнтом 1,3 пропорційно посадовим окладам працівників апарату суду, посади яких віднесені до попередньої категорії посад державних службовців.

Підпунктом 2 пункту 13 розділу ХІІІ Перехідні положення Закону "Про прокуратуру" Кабінету Міністрів України було доручено у двомісячний строк з дня, наступного за днем опублікування цього Закону, внести на розгляд Верховної Ради України пропозиції щодо приведення законодавчих актів у відповідність із цим Законом, у тому числі з метою забезпечення збільшення видатків Державного бюджету України на оплату праці працівників апаратів судів та встановлення їм посадових окладів у розмірі, не меншому за передбачені Законом України "Про судоустрій і статус суддів".

Таке правове регулювання означає, що з 26 жовтня 2014 року за працівниками апарату судів було визнано право на посадові оклади у нових (підвищених) розмірах. Водночас у Державному бюджеті України були відсутні кошти на фінансування посадових окладів у таких розмірах; правові акти, видані на виконання Державного бюджету (кошториси, щомісячні розписи видатків тощо) не передбачали фінансового механізму реалізації згаданого права.

Відповідно до частини другої статті 8 Кодексу адміністративного судочинства України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, а стаття 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини" передбачає, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Так, Європейський суд з прав людини у справі "Кечко проти України" вказав, що суд не приймає аргумент Уряду щодо бюджетних асигнувань, оскільки органи державної влади не можуть посилатися на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобов'язань.

Викладене дозволяє дійти висновку, що з 26 жовтня 2014 року працівники апарату судів мають право на посадові оклади у розмірах, визначених абзацом другим частини першої статті 144 Закону про судоустрій і статус суддів у редакції Закону про прокуратуру. Це право підлягає реалізації і захисту, незважаючи на те, що Законом про Державний бюджет України на 2014 рік видатків на ці потреби не було передбачено.

1 січня 2015 року набрав чинності Закон "Про Державний бюджет України на 2015 рік". Абзацом третім пункту 9 Прикінцевих положень цього Закону було встановлено, що норми і положення частини третьої статті 69, статті 129, частини першої статті 144 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування.

Аналіз наведеного положення в частині розміру посадових окладів працівників апарату судів дозволяє стверджувати, що воно по-іншому врегулювало ці відносини, ніж абзац другий частини першої статті 144 Закону про судоустрій і статус суддів у редакції Закону про прокуратуру: розмір посадових окладів визначався не законом, а повинен був визначатися постановою Кабінету Міністрів України. Оскільки Закон "Про Державний бюджет України на 2015 рік" був прийнятий 28 грудня 2014 року, тобто пізніше, ніж Закон про прокуратуру, то пріоритет у застосуванні має саме перший із цих законів.

Разом із тим, Кабінет Міністрів України наведене делеговане повноваження виконав лише 2 вересня 2015 року, прийнявши Постанову КМУ №644, якою у новій редакції додатків 44, 45, 47 до Постанови КМУ №268 було викладено відповідно Схему посадових окладів керівних працівників і спеціалістів апарату вищих спеціалізованих судів, Схему посадових окладів керівних працівників і спеціалістів апарату апеляційних судів, Схему посадових окладів керівних працівників і спеціалістів апарату місцевих (загальних, спеціалізованих) судів. Ця постанова набрала чинності 9 вересня 2015 року.

12 лютого 2015 року було прийнято Закон про забезпечення права на справедливий суд, яким у новій редакції викладено Закон "Про судоустрій і статус суддів", який набрав чинності 29 березня 2015 року. Абзацом другим частини першої статті 147 Закону "Про судоустрій і статус суддів" у цій редакції передбачено, що розмір посадового окладу працівника апарату суду, посада якого віднесена до шостої категорії посад державних службовців, установлюється в розмірі 30 відсотків посадового окладу судді місцевого суду. Посадові оклади працівників апарату суду, посади яких віднесені до кожної наступної категорії посад державних службовців, установлюються з коефіцієнтом 1,3 пропорційно посадовим окладам працівників апарату суду, посади яких віднесені до попередньої категорії посад державних службовців.

Наведене положення не передбачає повноважень Кабінету Міністрів України щодо регулювання розміру посадових окладів працівників апарату судів.

2 березня 2015 року, тобто після прийняття Закону "Про забезпечення права на справедливий суд", був прийнятий Закон України №217-VIII "Про внесення змін до Закону України "Про Державний бюджет України на 2015 рік", який набрав чинності 13 березня 2015 року.

Підпунктом 12 пункту 1 Закону № 217-VIII з абзацу третього пункту 9 Закону про Державний бюджет України на 2015 рік було виключено посилання на частину третю статті 69, статтю 129, частину першу статті 144 Закону "Про судоустрій і статус суддів", із збереженням при цьому загального посилання на положення Закону "Про судоустрій і статус суддів".

Оскільки згаданий Закон набрав чинності до набрання чинності Законом "Про забезпечення права на справедливий суд", то останній після набрання ним чинності (з 29 березня 2015 року) почав справляти вплив на розмір посадових окладів працівників апарату судів з урахуванням положення абзацу третього пункту 9 Прикінцевих положень Закону "Про Державний бюджет України на 2015 рік": розмір окладів визначався безпосередньо Законом про судоустрій і статус суддів у редакції Закону "Про забезпечення права на справедливий суд", але лише до моменту набрання чинності постановою Кабінету Міністрів України про визначення розміру цих окладів.

Згідно із Положенням про територіальні управління Державної судової адміністрації України, затвердженим наказом ДСА України від 5 квітня 2011 року №82 територіальні управління відповідно до покладеного на них завдання здійснюють у межах своєї компетенції соціальне забезпечення суддів, у тому числі суддів у відставці, а також працівників апарату місцевих судів.

Статтею 146 Закону "Про судоустрій і статус суддів" (в редакції Закону "Про забезпечення права на справедливий суд") встановлено, що суди загальної юрисдикції фінансуються згідно з кошторисами і щомісячними розписами видатків, затвердженими відповідно до вимог цього Закону, у межах річної суми видатків, передбачених Державним бюджетом України на поточний фінансовий рік, у порядку, встановленому Бюджетним кодексом України.

Відповідно до статті 13 Закону "Про оплату праці" оплата праці працівників установ і організацій, що фінансуються з бюджету, здійснюється на підставі законодавчих та інших нормативних актів України в межах бюджетних асигнувань та інших позабюджетних доходів. Обсяги витрат на оплату праці працівників установ і організацій, що фінансуються з бюджету, затверджуються одночасно з бюджетом.

Статтею 5 Закону "Про оплату праці" визначено, що організація оплати праці здійснюється на підставі законодавчих та інших нормативних документів.

Проаналізувавши зазначене, суд вважає, що відповідачем протиправно не нараховано та не виплачено позивачу заробітну плату за період з 26 жовтня 2014 року по 31 грудня 2014 року включно, відповідно до статті 144 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" (в редакції Закону України "Про прокуратуру" з 26 жовтня 2014 року) та за період з 29 березня 2015 року по 01 серпня 2015 року, відповідно до статті 147 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" (в редакції Закону України "Про забезпечення права на справедливий суд").

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Таким чином, усі рішення та дії суб'єкта владних повноважень мають підзаконний характер, тобто повинні бути прийняті (вчинені) на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що визначені законом.

Відповідно до частин першої, другої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідачем належними та допустимими доказами не обґрунтовано обставин, якими він заперечує вимоги позивача.

Таким чином, із системного аналізу вище викладених норм та з'ясованих обставин справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_3 до Територіального управління Державної судової адміністрації України в Волинській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Головне управління Державної казначейської служби у Волинській області, про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити дії є обґрунтованими, підставними та такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі шляхом прийняття постанови про визнання протиправними дій ТУ ДСА в Волинській області в частині не нарахування та не виплати ОСОБА_3 заробітної плати за період з 26 жовтня 2014 року по 31 грудня 2014 року включно, відповідно до статті 144 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" (в редакції Закону України "Про прокуратуру" з 26 жовтня 2014 року) та за період з 29 березня 2015 року по 01 серпня 2015 року, відповідно до статті 147 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" (в редакції Закону України "Про забезпечення права на справедливий суд") та зобов'язання ТУ ДСА в Волинській області здійснити ОСОБА_3 перерахунок та виплату заробітної плати за період з 26 жовтня 2014 року по 31 грудня 2014 року включно, відповідно до статті 144 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" (в редакції Закону України "Про прокуратуру" з 26 жовтня 2014 року) та за період з 29 березня 2015 року по 01 серпня, відповідно до статті 147 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" (в редакції Закону України "Про забезпечення права на справедливий суд"), з урахуванням усіх надбавок, які нараховуються залежно від розміру посадового окладу (місячна премія, надбавка за високі досягнення, надбавка за вислугу років, тощо).

Суд зазначає, що постанова у цій справі не підлягає зверненню до негайного виконання, оскільки частиною 1 статті 256 Кодексу адміністративного судочинства України визначено вичерпний перелік постанов суду, які звертаються до негайного виконання. Постанови у справах про перерахунок заробітної плати серед даного переліку відсутні.

Крім того, позивач просить встановити судовий контроль за виконанням постанови шляхом подання звіту про виконання постанови. Суд зазначає, що у відповідності до частини 1 статті 267 Кодексу адміністративного судочинства України встановлення контролю за виконанням судового рішення є правом, а не обов'язком суду. Суд не вбачає необхідності встановлювати контроль за виконанням даного судового рішення, крім того, позивачем не наведено належних доказів на обґрунтування необхідності встановлення контролю за виконанням рішення у даній справі.

Керуючись ст.ст. 158, 160 ч.3, 162, 163, 186 КАС України, на підставі Закону України «Про судоустрій та статус суддів », Закону України «Про прокуратуру», суд

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов задовольнити повністю.

Визнати протиправними дії територіального управління Державної судової адміністрації України у Волинській області в частині не нарахування та невиплати ОСОБА_3 заробітної плати за період з 26.10.2014 по 31.12.2014 включно відповідно до статті 144 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" (в редакції з 26.10.2014) та за період з 29.03.2015 року по 01.08.2015 року, відповідно до статті 147 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" (в редакції Закону України "Про забезпечення права на справедливий суд").

Зобов'язати територіальне управління Державної судової адміністрації України у Волинській області здійснити ОСОБА_3 перерахунок та виплату заробітної плати за період з 26.10.2014 по 31.12.2014 включно відповідно до статті 144 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" (в редакції з 26.10.2014) та за період з 29.03.2015 по 01.08.2015, відповідно до статті 147 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" (в редакції Закону України "Про забезпечення права на справедливий суд") в повному обсязі з урахуванням усіх надбавок, які нараховуються залежно від розміру посадового окладу (місячна премія, надбавка за високі досягнення, надбавка за вислугу років, тощо).

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого статтею 186 КАС України. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Львівського апеляційного адміністративного суду через Волинський окружний адміністративний суд. Апеляційна скарга на постанову подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови, яка буде складена у повному обсязі до 24 лютого 2016 року. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Львівського апеляційного адміністративного суду.

Головуючий Р.С. Денисюк