Справа № 184/650/15-а(2-а/184/56/15)
Суддя: Туркіна Л.П.
Дата ухвалення: 2016-02-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

23 лютого 2016 рокусправа № 184/650/15-а(2-а/184/56/15)

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Туркіної Л.П.

суддів: Дурасової Ю.В. Коршуна А.О.

за участю секретаря судового засідання: Комар Н.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську апеляційну скаргу ОСОБА_1

на постанову Орджонікідзевського міського суду Дніпропетровської області від 09.11.2015 року у справі № 184/650/15-а (2-а/184/56/15)

за позовом ОСОБА_1

до Виконавчого комітету Орджонікідзевської міської ради Дніпропетровської області

про визнання протиправним та скасування рішення, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Виконавчого комітету Орджонікідзевської міської ради Дніпропетровської області, в якому просив визнати протиправним та скасувати рішення №157 від 15.05.2012 року в частині заборони реалізації лікеро-горілчаних виробів з 22:00 до 08:00 та зобовязати опублікувати оголошення про скасування п.1 рішення в частині такої заборони.

В обґрунтування позовних вимог зазначав, що вважає спірне рішення №157 від 15.05.2012 року про обмеження реалізації лікеро-горілчаних виробів з 22:00 по 08:00 протиправним та таким, що обмежує законні права та інтереси споживача. Зі змісту названого рішення вбачається обмеження торгівлі алкогольними напоями з 22:00 по 08:00, що, на його думку, порушує передбачені законодавством права споживачів на вільний вибір та придбання будь-якої незабороненої законом продукції у зручний час.

Постановою Орджонікідзевського міського суду Дніпропетровської області від 09.11.2015 року у задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Суд першої інстанції у своєму рішення зазначив, що, по-перше, звернення до суду є способом захисту порушених субєктних прав, а не способом відновлення законності та правопорядку у публічних відносинах. Якщо позивач не довів факту порушення його особистих прав, то навіть у випадку, якщо рішення чи дії субєкта владних повноважень є протиправними, підстав для задоволення позову немає. По-друге, з огляду на те, що ОСОБА_1 не є членом територіальної громади, виконавчий орган якої прийняв спірне рішення, то таке рішення не породжує, не змінює та не припиняє для нього прав та обовязків у сфері публічно-правових відносин.

ОСОБА_1, не погодившись з постановою суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій послався на неповне зясування судом першої інстанції обставин справи, а також порушення норм матеріального та процесуального права та просив оскаржувану постанову Орджонікідзевського міського суду Дніпропетровської області від 09.11.2015 року скасувати, позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

В обґрунтування апеляційних вимог позивач вказав, що чинним законодавством не передбачено повноважень органу місцевого самоврядування щодо обмеження місць продажу алкогольних та слабоалкогольних напоїв та тютюнових виробів, як і не передбачені повноваження щодо встановлення обмежень у здійсненні торгівлі.

Крім того, у відповідності до ч.3 ст.15-3 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів» сільські, селищні та міські ради а межах відповідної територіальної одиниці можуть заборонити або обмежити продаж пива (крім пива у пластиковій тарі), алкогольних, слабоалкогольних напоїв, вин столових та куріння тютюнових виробів, проте виключно на час проведення масових заходів.

Також вказав, що судом першої інстанції не прийнято до уваги порушення спірним рішенням прав та інтересів позивача як споживача товарів та послуг.

У судовому засіданні представник відповідача проти апеляційної скарги заперечував, просив рішення суду першої інстанції залишити без змін як законне та обґрунтоване та відмовити в задоволенні апеляційної скарги.

Позивач по справі про дату, час і місце розгляду справи повідомлявся у встановленому порядку, своїх представників для участі у її розгляді не направив.

За таких обставин, колегія суддів ухвалила розглянути справу без участі представника позивача.

Дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з такого.

Як вбачається з матеріалів справи, 15.05.2012 р. виконавчим комітетом Орджонікідзевської міської ради Дніпропетровської області прийнято рішення № 157 про погодження цілодобового режиму роботи магазинів «Продукти-53» по вул. Л. Чайкіної, 29 та «Продукти-192» по вул. Тельмана, 6, без реалізації лікеро-горілчаних виробів з 22.00 по 08.00 год.

У березні 2015 року, ОСОБА_1, який постійно проживає у ІНФОРМАЦІЯ_1, під час відвідування у нічний час продуктового магазину однієї із мереж роздрібної торгівлі, що розташований у м.Орджонікідзе, довідався про наявність рішення виконавчого комітету Орджонікідзевської міської ради № 157 від 15 травня 2012 р., яким заборонено реалізацію лікеро-горілчаних виробів з 22.00 по 08.00 години. При цьому, ОСОБА_1 було відмовлено у продажу алкогольного напою.

Здійснюючи перегляд постанови суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегії суддів зазначає наступне.

Позивач в апеляційній скарзі зазначив про порушення спірним пунктом рішення його прав та інтересів як споживача.

Щодо таких доводів колегія суддів зазначає таке.

Відповідно до ч.2 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Згідно з вимогами ч.1 ст.11 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушено її права, свободи чи інтереси у сфері публічно-правових відносин (ч.1 ст.6 КАС України).

З наведених вище норм законодавства випливає, що особа на власний розсуд визначає, чи порушені його права рішеннями, дією або бездіяльністю суб'єкта владних повноважень. Проте, ці рішення, дія або бездіяльність повинні бути такими, які породжують, змінюють або припиняють права та обов'язки особи у сфері публічно-правових відносин, створюючи певні негативні праві (юридичні) наслідки для такої особи.

Таким чином у розумінні Кодексу адміністративного судочинства України захист прав, свобод та інтересів осіб завжди є наступним, тобто передбачає наявність встановленого судом факту їх порушення.

Отже, право на судовий захист має лише та особа, яка є суб'єктом (носієм) порушених прав, свобод чи інтересів, з чого вбачається, що право на судовий захист не є абсолютним.

Таким чином, для того, щоб особі було надано судовий захист, суд встановлює, чи особа дійсно має порушене право, свободу чи інтерес, і це право, свобода чи інтерес порушені відповідачем.

Згідно з вищевказаними нормами права задоволенню в адміністративному судочинстві підлягають лише ті вимоги, які відновлюють порушені права чи інтереси особи в сфері публічно-правових відносин.

Враховуючи вимоги Кодексу адміністративного судочинства України, особа повинна довести факт порушення її прав чи охоронюваних законом інтересів оскаржуваним рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень.

Як вбачається з оскаржуваного рішення Орджонікідзевської міської ради від 15.05.2012 р. року за № 157, п. 1 вказаного рішення не має безпосереднього відношення до позивача та не встановлює для нього будь-яких прав чи обовязків, а визначає порядок здійснення торгівельної діяльності підприємствами, розташованими в м.Орджонікідзе, де згідно пояснень позивача, останній не проживає.

А відтак, суд першої інстанції дійшов вірного висновку щодо відсутності факту порушення прав та інтересів позивача у визначених позивачем правовідносинах, з чим і погоджується суд апеляційної інстанції.

Щодо доводів позивача про відсутність повноважень відповідача приймати рішення про заборону реалізації лікеро-горілчаних виробів з 22:00 по 08:00, колегія суддів суду апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до статті 144 Конституції України органи місцевого самоврядування в межах повноважень, визначених законом, приймають рішення, які є обов'язковими до виконання на відповідній території.

Згідно ч.2 ст.2 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» місцеве самоврядування здійснюється територіальними громадами сіл, селищ, міст як безпосередньо, так і через сільські, селищні, міські ради та їх виконавчі органи, а також через районні та обласні ради, які представляють спільні інтереси територіальних громад сіл, селищ, міст.

Відповідно до ст.25 названого закону сільські, селищні, міські ради правомочні розглядати і вирішувати питання, віднесені Конституцією України, цим та іншими законами до їх відання.

Виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються питання встановлення відповідно до законодавства правил з питань благоустрою території населеного пункту, забезпечення в ньому чистоти і порядку, торгівлі на ринках, додержання тиші в громадських місцях, за порушення яких передбачено адміністративну відповідальність (п.44 ч.1 ст.26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні»).

До компетенції виконавчих органів рад згідно п.п.2,4 п. «б» ст.30 Закону України «Про місцеве самоврядування» відноситься здійснення відповідно до законодавства контролю за належною експлуатацією та організацією обслуговування населення підприємствами житлово-комунального господарства, торгівлі та громадського харчування, побутового обслуговування, транспорту, звязку, за технічним станом, використанням та утриманням інших обєктів нерухомого майна усіх форм власності, за належними, безпечними і здоровими умовами праці на цих підприємствах та обєктах; прийняття рішень про скасування даного ними дозволу на експлуатацію обєктів у разу порушення нормативно-правових актів з охорони праці, екологічних, санітарних правил, інших вимог законодавства, а також встановлення за погодженням з власниками зручного для настелення режиму роботи розташованих на відповідній території підприємств, установ, організацій сфери обслуговування незалежно від форм власності.

Згідно з пунктом 7 Правил роздрібної торгівлі алкогольними напоями, затверджених постановою Кабінету Міністрів України №854 від 30.07.1996 режим роботи спеціалізованих магазинів, спеціалізованих відділів, секцій встановлюється суб'єктом господарської діяльності за погодженням з органами місцевого самоврядування.

Відповідно до абзацу 2 пункту 9 вказаних Правил №854 роздрібна торгівля алкогольними напоями забороняється, серед іншого, в інших місцях, визначених органами місцевого самоврядування.

Отже, приписами вказаних вище норм органам місцевого самоврядування, до яких відноситься і відповідач, надані повноваження щодо визначення місць торгівлі, де забороняється продаж алкогольних напоїв та тютюнових виробів, та режиму роботи спеціалізованих відділів.

Як вбачається зі змісту спірного рішення міської ради № 157 від 15.05.2012 року заборона реалізації лікеро-горілчаних виробів в нічний час з 22.00 до 8.00 години стосується лише відповідного кола суб'єктів господарювання, а саме: підприємств торгівлі - магазинів «Продукти-53» по вул. Л. Чайкіної, 29 та «Продукти-192» по вул. Тельмана, 6, які відповідним чином узгодили режим роботи, та правомірність рішення виконкому Орджонікідзевської міської ради №157 від 15.05.2012 р. не оскаржують.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення адміністративного позову ОСОБА_1

Виходячи із зазначеного, апеляційну скаргу ОСОБА_1 слід залишити без задоволення, а постанову Орджонікідзевського міського суду Дніпропетровської області від 09.11.2015 року без змін.

На підставі викладеного, керуючись ст.195,196,198,200,205,206 КАС України, суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Постанову Орджонікідзевського міського суду Дніпропетровської області від 09.11.2015 року у справі № 184/650/15-а (2-а/184/56/15) - залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції за наслідками перегляду набирає законної сили з моменту проголошення.

Касаційна скарга на судове рішення подається протягом двадцяти днів після набрання законної сили судовим рішенням суду апеляційної інстанції, крім випадків, передбачених цим Кодексом, а в разі складення судового рішення в повному обсязі відповідно до статті 160 цього Кодексу - з дня складення судового рішення в повному обсязі.

Ухвалу складено у повному обсязі 29.02.2016р.

Головуючий: Л.П. Туркіна

Суддя: Ю.В. Дурасова

Суддя: А.О. Коршун