Справа № 2а-1870/7271/12
Суддя: С.М. Гелета
Дата ухвалення: 2016-02-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

СУМСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 лютого 2016 р. Справа № 2a-1870/7271/12

Сумський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Гелета С.М.

за участю секретаря судового засідання - Кліщенко В.О.

представника позивача Цимбал Б.П., представника відповідача Савченко В.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Суми адміністративну справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Сумиреспект" до Сумської митниці про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, -

В С Т А Н О В И В:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Сумиреспект" (далі по тексту - позивач, ТОВ "Сумиреспект") звернулося до Сумського окружного адміністративного суду з позовом до Сумської митниці ДФС (далі по тексту - відповідач, Сумська митниця) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень № 49 від 13 липня 2012 року та № 50 від 13 липня 2012 року.

Свої вимоги мотивує тим, що відповідачем проведено невиїзну документальну перевірку правильності визначення позивачем бази оподаткування, своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати митних платежів. За наслідками перевірки відповідачем 13.07.2012 винесено податкові повідомлення-рішення, якими визначено зобов'язання зі сплати ввізного мита та податку на додану вартість. Вважає, що рішення прийняті відповідачем протиправно, оскільки при ввезені товарів на митну територію України позивачем подавались митні декларації, в яких вказувався код товару. Відповідачем було перевірено правильність зазначення саме такого коду. Проведено митне оформлення та випущено товари у вільний обіг. Зазначає, що митний орган прийняв рішення про збільшення розміру зобов'язань на підставі документів, отриманих від митних органів Турецької республіки, що начеб то свідчили про невірне зазначення позивачем коду товару при його ввезенні та заниженні сум, що підлягають сплаті. При цьому не бере до уваги доводи позивача щодо правомірності декларування товару. Крім того, зазначає, що митним оглядом проведено було огляд товару, зауваження були відсутні. Додатково звертає увагу на те, що в межах розгляду кримінальної справи відносно директора провадження закрито в зв'язку із тим, що в діях керівника відсутній був склад злочину.

Представник відповідача у судовому засіданні заперечував проти позову та зазначив, що митний орган наділений повноваженнями проводити документальні перевірки з питань дотримання вимог митного законодавства після закінчення операцій митного контролю. В ході перевірки на запит Держмитслужби України митними органами Республіки Туреччина надано документи, що подавалися відправником товарів при митному оформленні експорту для позивача. В ході дослідження отриманих документів було встановлено, що коди товарів, зазначені в них відрізняються від кодів, задекларованих позивач в документах, поданих до Сумської митниці при проведенні митного оформлення. Так, позивачем задекларовано отримання тканини зі ставкою ввізного мита 0%. За документами ж наданими повноважними органами іноземної держави на адресу позивача направлялись інші товари, при митному оформленні яких він мав сплачувати мито за ставкою 12%. Також мались невідповідності по характеристиках товарів, що є визначальним для визначення коду та митної вартості товарів. В зв'язку з поданням документів, що містять неправдиві відомості, позивач занизив розмір мита та податку на додану вартість. Додатково звертав увагу суду на те, що за порушення митних правил керівника підприємства було визнано винним, але провадження було закрито за нереабілітуючих обставин, а саме в зв'язку із закінченням строків притягнення до адміністративної відповідальності. Стосовно наявності постанови про закриття кримінальної справи відносно директора зазначає, що дана постанова стосувалася дослідженню наявності чи відсутності у діях керівника підприємства, але не відповідальності юридичної особи.

Суд, заслухавши представника позивача та відповідача, перевіривши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, дійшов висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, з огляду на наступне.

Матеріалами справи підтверджується, що в період з 12.06.2012 року по 14.06.2012 року відповідачем проведено документальну невиїзну перевірку ТОВ "Сумиреспект"з питань з'ясування правильності класифікації товарів згідно УКТ ЗЕД, правильності визначення бази оподаткування, своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати митних платежів за товари, за результатами якої складено акт від 15.06.2012 р. (т.1 а.с.18-34).

Відповідно до висновків акту перевірки, перевіряючим було встановлено невідповідність найменування вартості та коду УКТЗЕД за цілим рядом вантажних митних декларацій, поданих позивачем до митного оформлення та документів, що подані товаровідправником до митних органів Республіки Туреччина. Так, позивачем подано інформацію про ввезення тканини зі ставкою мита 0%. Разом із тим, за інформацією офіційно отриманою від митних органів Туреччини на адресу позивача відправлялись рушники, халати за іншими кодами та з іншою вартістю, ніж вказано позивачем. При цьому номери фактур, кількість місць, вага брутто у вказаних документах співпадають, що дає підстави ідентифікувати поставки. За висновком відповідача в результаті таких дій позивачем не сплачено протягом липня-серпня 2011 року державне мито на загальну суму 474713 грн. 08 коп. та податок на додану вартість в сумі 1180502 грн. 14 коп. За фактами порушення митних правил Сумською митницею складено відповідні протоколи (т. 1 а.с. 187-210). За наслідками перевірки 13 липня 2012 року відповідачем винесено податкові повідомлення-рішення № 49, яким визначено зобов'язання зі сплати ввізного мита в сумі 474713 грн. 08 коп. та застосовано штрафні санкції в сумі 118678 грн. 27 коп.; № 50, яким визначено зобов'язання з податку на додану вартість в сумі 1180502 грн. 14 коп. та застосовано штрафні санкції в сумі 295125 грн. 54 коп. (т.1 а.с. 12-13). Після адміністративного оскарження, рішенням Державної митної служби від 15.08.2012 року в задоволенні скарги відмолено, податкові повідомлення-рішення залишені без змін. (т.1 а.с.35-41).

В межах розгляду даної справи, постановою Сумського окружного адміністративного суду від 03.12.2012, яка залишена без змін ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 25.02.2013, було відмовлено в задоволенні позову про визнання протиправним та скасування податкових повідомлень-рішень від 13.07.2012 № 49 та № 50. Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 28.04.2014 постанову Сумського окружного адміністративного суду від 03.12.2012 та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 25.02.2013 скасовано, а справу направлено на новий судовий розгляд до суду першої інстанції.

Постановою Сумського окружного адміністративного суду від 26.06.2014 відмовлено в задоволенні позову. Постановою Харківського апеляційного адміністративного суду від 21.10.2014 скасовано постанову Сумського окружного адміністративного суду від 26.06.2014 та прийнято нову постанову, якою позов задоволено.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 20.10.2015р. касаційну скаргу Сумської митниці було задоволено частково, постанову Сумського окружного адміністративного суду від 26.06.2014 та постанову Харківського апеляційного адміністративного суду від 21.10.2014 скасовано, справу направлено на новий судовий розгляд до суду першої інстанції.

Як зазначено в ухвалі Вищого адміністративного суду України від 20.10.2015р., суд апеляційної інстанції, приймаючи рішення про задоволення позову, посилався на постанову Верховного суду України від 07.11.2011р. у справі за ТОВ «Хенкель Україна» до Київської регіонально митниці Державної митної служби України, третя особа Департамент аналітичної роботи та інформаційного моніторингу Державної митної служби України, про визнання протиправними податкових повідомлень, в якій вказано, що якщо митний орган, приймаючи вантажну митну декларацію, самостійно визначає митну вартість товару та пропускає товар на митну територію України (після сплати імпортером передбачених законом податків і зборів), то в подальшому він не має правових підстав для прийняття податкових повідомлень про донарахування податкових зобов'язань, за винятком випадку коли за наслідками службової перевірки або розгляду кримінальної справи встановлено змову між декларантом і митним органом, спрямовану на заниження обов'язкових платежів. Разом з тим, касаційна інстанція зазначила, що судом апеляційної інстанції не враховано, що в даній постанові Верховного суду України зазначено, що за умови обґрунтованої підозри, що під час пропуску товарів і транспортних засобів через митний кордон України було допущено порушення законодавства України, митний орган має право продовжити здійснення митного контролю, за наслідками якого донарахувати обов'язкові платежі, якщо протиправні дії декларанта спричинили їх недобір. В даному випадку, про обґрунтовану підозру свідчать результати аналізу, отриманих офіційних документів від митних органів Республіки Туреччини та документів, що подавались позивачем до Сумської митниці, встановлено непідтвердження автентичності та недостовірності відомостей, які в них містяться.

Частиною 5 ст. 227 КАС України передбачено, що висновки і мотиви, з яких скасовані рішення, є обов'язковими для суду першої чи апеляційної інстанції при розгляді справи.

Матеріалами справи підтверджується, що 01 березня 2011 року позивачем укладено контракт № 1728 MR купівлі-продажу тканини з Piemont (NZ) Limited на загальну суму 3000000 доларів США (т. 1а.с. 14-17). На підтвердження виконання умов контракту позивачем подано копії інвойсів, рахунків-фактур, вантажних митних декларацій, декларацій митної вартості, договорів міжнародного перевезення вантажу, відповідно до яких позивачем отримано вантажі тканини з поліефірних синтетичних волокон та туалетному паперу (т. 1 а.с. 42-53, 211-224, т. 2 а.с. 96-141).

Відповідно до ст. 69 Митного кодексу України (в редакції 2002 року, що діяла на момент виникнення правовідносин) незалежно від закінчення операцій митного контролю, оформлення та пропуску товарів і транспортних засобів митний контроль за ними може здійснюватися, якщо є достатні підстави вважати, що мають місце порушення законодавства України чи міжнародного договору України, укладеного в установленому законом порядку, контроль за виконанням яких покладено законом на митні органи. Такий контроль здійснюється на підставі письмового розпорядження керівника митного органу або особи, яка його заміщує. Відповідно до ст.39 Митного кодексу України взаємодія митних органів України з митними та іншими уповноваженими органами іноземних держав, а також з міжнародними організаціями з питань, пов'язаних з провадженням у справах про контрабанду та порушення митних правил, здійснюється митними органами України в порядку, передбаченому міжнародними договорами України, укладеними в установленому законом порядку.

Відповідно до п.п. 2,6 Прядку проведення митними органами невиїзних документальних перевірок, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 02.02.2011 року №71 (в редакції, що діяла на час проведення перевірки), перевірка проводиться після пропуску товарів і транспортних засобів через митний кордон України згідно із ст. 69 Митного кодексу України. Під час проведення перевірки посадові особи митного органу, зокрема, вивчають, аналізують та порівнюють: відомості, зазначені у митних деклараціях та/або їх електронних копіях, що містяться в Єдиній автоматизованій інформаційній системі Держмитслужби, а також належних до таких декларацій комплектах товаросупровідних документів; дані, що містяться в документах, отриманих від уповноважених органів іноземних держав, та інформацію, що стосується товарів, митне оформлення яких завершено, отриману від суб'єктів зовнішньоекономічної діяльності та виробників таких товарів, з Інтернету, наукової літератури, висновків акредитованих відповідно до законодавства експертів тощо, приймають рішення щодо правильності визначення заявлених у митних деклараціях кодів товарів згідно з УКТЗЕД, їх митної вартості та країни походження, підстав для звільнення від оподаткування тощо; роблять висновок щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати митних та інших платежів.

Судом встановлено, що на офіційний запит Державної митної служби України до Міністерства митної справи та торгівлі Республіки Туреччина отримано копії документів, подаваних при експортному оформленні товарів, які поставлялись на адресу ТОВ "Сумиреспект" (т.2 а.с.168-238, т.3 а.с.8-9). З отриманих документів встановлено розбіжність в найменуванні, вартості та коді УКТЗЕД товарів між документами, поданими при експортному оформленні товарів відправником та документами, поданими позивачем до Сумської митниці при митному оформленні товарів в Україні.

Документи від повноважних органів Турецької республіки отримано на офіційний запит в установленому нормативними актами з митної справи порядку, а тому не довіряти їм у суду підстав немає.

Відповідно до актів проведення митного огляду товарів при митному оформленні зразки товарів не відбирались (т.3 а.с.3-7). Посилання представника позивача на те, що митним органом було проведено огляд товару, слід зазначити, що на момент митного оформлення відповідач не мав можливості встановити невідповідність ввезених товарів заявленим в документах, поданих відповідачем до митного оформлення, огляд товару було зроблено вибірково, зразки товару не відбиралися, що і зазначено в актах огляду.

Відповідно до ст. 41 п. 41.1 п.п. 41.1.2 Податкового кодексу України митні органи є контролюючими органами щодо мита, акцизного податку, податку на додану вартість, інших податків, які відповідно до податкового законодавства справляються у разі ввезення (пересилання) товарів і предметів на митну територію України або територію вільної митної зони або вивезення (пересилання) товарів і предметів з митної території України або території вільної митної зони.

Відповідно до ст.54 п. 54.3 п.п. 54.3.6 Податкового кодексу України, контролюючий орган зобов'язаний самостійно визначити суму грошових зобов'язань, зменшення (збільшення) суми бюджетного відшкодування та/або зменшення (збільшення) від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток або від'ємного значення суми податку на додану вартість платника податків, передбачених цим Кодексом або іншим законодавством, якщо: результати митного контролю, отримані після закінчення процедури митного оформлення та випуску товарів, свідчать про заниження або завищення податкових зобов'язань, визначених платником податків у митних деклараціях.

При винесення спірних рішень та нарахуванні грошових зобов'язань посадові особи митного органу правомірно виходили з наступного. Ідентифікувати товари, які надавалися на експортне оформлення до митних органів Турецької Республіки і до Сумської митниці можливо за наступними даними: номер фактури, надісланої до Сумської митниці співпадає з номером рахунка-фактури поданим до митного оформлення, кількість місць на вага брутто товарів, вказана у ВМД №805000009/2011/008229 від 07.07.2011, рахунку-фактурі від 24.06.2011 року №67887, СМR від 30.06.2011 № 108883, CARNET TIR VХ67596987 повністю співпадає з кількістю місць та вагою брутто товарів, вказаних у ВМД №11341300ЕХ308410 від 22.06.2011, додатковим аркушем до неї та фактурою № 067887 від 22.06.2011, наданих митними органами Турецької Республіки.

Класифікація товарів для цілей митного оформлення здійснюється згідно з вимогами Української класифікації товарів зовнішньоекономічної діяльності, що є товарною номенклатурою Митного тарифу України, затвердженого Законом України "Про Митний тариф України" (у редакції Закону України від 21.12.10 № 2829-VI), а саме: з урахуванням Основних правил інтерпретації УКТ ЗЕД, відповідних приміток до розділів та груп, текстового опису товарних позицій та тих характеристик товару, які є визначальними.

Статтею 67 Митного кодексу України встановлено, що Українська класифікація товарів зовнішньоекономічної діяльності (УКТ ЗЕД) складається на основі Гармонізованої системи опису та кодування товарів та стверджується законом про Митний тариф України. Законом України "Про митний тариф" встановлено, що в основу товарної класифікаційної схеми Митного тарифу України (товарна номенклатура) покладено Українську класифікацію товарів зовнішньоекономічної діяльності, яка базується на Гармонізованій системі опису та кодування товарів. Міжнародною конвенцією про Гармонізовану систему опису та кодування товарів, яка укладена в Брюсселі 14.06.1983 року та вступила в дію 01.01.1988року встановлено, що під Гармонізованою системою опису та кодування товарів розуміється Номенклатура, яка включає в себе товарні позиції, субпозиції та цифрові коди, які відносяться до них, примітки до розділів, груп та субпозицій, а також основні правила класифікації для толкування Гармонізованої системи. Указом Президента України від 17.05.2002 №466/2002 Україна приєдналась до Міжнародної конвенції про Гармонізовану систему опису та кодування товарів, яка вступила в дію для України з 01.01.2004р. Для Турецької Республіки Міжнародна конвенція про Гармонізовану систему опису та годування товарів вступила в дію з 01.01.1989.

З урахуванням вище викладеного, заявленому коду товару у ВМД № 113441300ЕХ308410 від 22.06.2011 Турецької Республіки відповідає код товару за УКТЗЕД (ставка мита 12%), коду товару відповідає коду товару за УКТЗЕД (ставка мита 12%).

Аналогічні порушення надання документів, які містять безпідставні та необґрунтовані відомості щодо характеристик товарів, які є визначальними при встановленні кодів за УКТЗЕД, фактурної та митної вартості даних товарів, виявлені в поданих Сумській митниці документах, при митному оформленні товарів, які надійшли на адресу позивача та митне оформлення яких здійснено за ВМД №№: 805000009/2011/010167 від 17.08.2011р.; №805000009/2011/009811 від 10.08.2011р.; №805000009/2011/009342 від 01.08.2011р.; №805000009/2011/009002 від 25.07.2011р.; №805000009/2011/008458 від 13.07.2011р.; №805000009/2011/008390 від 12.07.2011р.; №805000009/2011/008389 від 12.07.2011р.; №805000009/2011/008387 від 12.07.2011р., №805000009/2011/008385 від 12.07.2011р.; №805000009/2011/008226 від 07.07.2011р.; №805000009/2011/008190 від 06.07.2011р.

Відповідно до ст.ст.264, 265 Митного кодексу України (в редакції, чинній на час виникнення спірних відносин) заявлена декларантом митна вартість товарів і подані ним відомості про її визначення повинні базуватися на об'єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню. У разі потреби у підтвердженні заявленої митної вартості товарів декларант зобов'язаний подати митному органу необхідні для цього відомості та забезпечити можливість їх перевірки відповідно до порядку, що встановлюється Кабінетом Міністрів України. Митний орган здійснює контроль правильності визначення митної вартості товарів згідно з положеннями цього Кодексу. Митний орган має право упевнитися в достовірності або точності будь-якої заяви, документа чи декларації, поданої для цілей визначення митної вартості.

У відповідності до ч.2 п.2 ст. 351 Митного кодексу України (в редакції, чинній на час здійснення невиїзної документальної перевірки) документальна невиїзна перевірка проводиться в разі надходження від уповноважених органів іноземних держав документально підтвердженої інформації про не підтвердження автентичності поданих митному органові документів щодо товарів, митне оформлення яких завершено, недостовірність відомостей, що в них містяться, а також запитів стосовно надання інформації про зовнішньоекономічні операції, які здійснювались за участю суб'єктів зовнішньоекономічної діяльності-резидентів України.

Враховуючи викладені вище обставини в ході перевірки відповідачем правомірно встановлено факт наявності у поданих для митного оформлення документів недостовірної інформації про характеристики товарів, що є визначальними при встановленні розміру податків та зборів належних до сплати.

Дана позиція суду узгоджується із практикою Верховного суду України, викладеною у постанові від 29.09.2015р. по справі № 21-1724а15, відповідно до якої встановлення митним органом розбіжностей під час невиїзної документальної перевірки на підставі документів, отриманих від митних органів іноземної держави, встановлено заниження вартості товару юридичної особи при розмитнені і занижено суму ввізного мита та ПДВ, в зв'язку із чим дії митниці щодо збільшення грошових зобов'язань є правомірними.

Крім того, щодо правомірності проведення митним органом перевірки та донарахування митних платежів відповідає також правовій позиції Верховного Суду України, висловленій у постановах Верховного Суду України від 7 листопада 2011 року, 26 червня 2012 року та 4 липня 2013 року (справи №№ 21-223а11, 21-130а12, 21-202а13 відповідно), згідно з якою, якщо митний орган, приймаючи ВМД, самостійно визначає митну вартість товару та пропускає товар на митну територію України (після сплати імпортером передбачених законом податків і зборів), то в подальшому він не має правових підстав для прийняття податкових повідомлень про донарахування податкових зобов'язань, за винятком випадку коли за наслідками службової перевірки або розгляду кримінальної справи встановлено змову між декларантом і митним органом, спрямовану на заниження обов'язкових платежів. В інших випадках, за умови обґрунтованої підозри, що під час пропуску товарів і транспортних засобів через митний кордон України було допущено порушення законодавства України, митний орган має право продовжити здійснення митного контролю, за наслідками якого донарахувати обов'язкові платежі, якщо протиправні дії декларанта спричинили їх недобір.

Відповідно до ч. 1 ст. 244-1 Кодексу адміністративного судочинства України висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

В даному випадку, судом встановлено, що на офіційний запит митного органу до Міністерства митної справи та торгівлі Республіки Туреччина отримано копії документів, подаваних при експортному оформленні товарів, які поставлялись на адресу ТОВ «Сумиреспект», документи від повноважних органів Турецької республіки отримано на офіційний запит в установленому нормативними актами з митної справи порядку, доказів того, що дані документи є підробленими чи фіктивними матеріали справи не містять.

Пунктом 5 статті 352 Митного кодексу України визначено, що посадовими особами митних органів під час проведення перевірок можуть бути використані отримані від уповноважених органів іноземних держав документально підтверджені відомості щодо вартісних, кількісних або якісних характеристик, країни походження, складу та інших характеристик, які мають значення для оподаткування товарів, їх ввезення (пересилання) на митну територію України або на територію вільної митної зони чи вивезення (пересилання) за межі митної території України або території вільної митної зони, які відрізняються від задекларованих під час митного оформлення.

Разом з тим, статтею 54.4 Податкового кодексу України передбачено, що у разі надходження від уповноважених органів іноземних держав документально підтверджених відомостей щодо країни походження, вартісних, кількісних або якісних характеристик, які мають значення для оподаткування товарів і предметів при ввезенні (пересиланні) на митну територію України або територію вільної митної зони або вивезенні (пересиланні) товарів і предметів з митної території України або території вільної митної зони, які відрізняються від задекларованих під час митного оформлення, митний орган має право самостійно визначити базу оподаткування та податкові зобов'язання платника податків шляхом проведення дій, визначених пунктом 54.3 цієї статті, на підставі відомостей, зазначених у таких документах.

Стосовно посилання представника позивача на те, що провадження у кримінальній справі, порушеної відносно директора підприємства закрито, суд зазначає наступне. Відповідно до частини першої статті 72 КАС України обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Так, звільнення від доказування з підстав установлення преюдиційних обставин в іншому судовому рішенні, передбачене частиною першою статті 72 КАС України, варто розуміти так, що учасники адміністративного процесу не зобов'язані повторно доказувати ті обставини, які були встановлені чинним судовим рішенням в іншій адміністративній, цивільній або господарській справі, якщо в цій справі брали участь особи, щодо яких відповідні обставини встановлені. Натомість такі учасники мають право посилатися на зміст судового рішення у відповідних справах, що набрало законної сили, в якому відповідні обставини зазначені як установлені.

Суд, відповідно до ст.86 КАС України, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

В даному випадку, як вбачається із Єдиного державного реєстру судових рішень (який функціонує відповідно до Закону України «Про доступ до судових рішень»), копії яких містяться в матеріалах справи в наявності судові рішення Ковпаківського районного суду м. Суми, відповідно до яких директор ОСОБА_3 був визнаний винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 352 ч. 1 Митним кодексом України ( в ред. 2002 р.), але провадження по справі було закрито за нереабілітуючих підстав, а саме у зв'язку із закінченням строку накладення адміністративного стягнення. Посилання представника позивача на те, що закінчилися строки на оскарження постанов суду першої інстанції, є необґрунтованим, оскільки в наявності і рішення апеляційної інстанції.

Частиною 4 ст. 72 КАС України передбачено, що вирок суду у кримінальному провадженні або постанова суду у справі про адміністративний проступок, які набрали законної сили, є обов'язковими для адміністративного суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, щодо якої ухвалений вирок або постанова суду, лише в питаннях, чи мало місце діяння та чи вчинене воно цією особою. В даному випадку, в наявності постанови суду у справах про адміністративні проступки, які набрали законної сили. Існування постанови про закриття кримінальної справи є обставиною для встановлення факту наявності чи відсутності у діях директора підприємства ознак кримінального правопорушення, але в межах розгляду даної справи предметом дослідження є визначення суми грошового зобов'язання юридичній особі при заниженні суми сплати обов'язкових платежів. Вказані висновки є оцінкою судом обставин справи та, в силу положень статті 72 КАС України, не є обов'язковими у цій справі, предметом розгляду якої є встановлення правомірності декларування товару ТОВ «Сумиреспект», у зв'язку з цим суд оцінює постанову про закриття кримінального провадження в сукупності та взаємному зв'язку з іншими наявними доказами.

Згідно із статтею 67 Конституції України кожен зобов'язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Виходячи з викладеного, суд приходить до переконання, що в ході перевірки відповідачем встановлено факт подання для митного оформлення документів, які містять недостовірну інформацію про характеристики товарів, що є визначальними при встановленні розміру податків та зборів належних до сплати, за таких обставин, суд вважає, що податкові повідомлення-рішення винесено відповідачем в межах його повноважень та за наявності до того встановлених законом підстав, та відповідають вимогам ч. 3 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України. Підстави для визнання податкових повідомлень-рішень № 49 від 13.07.2012 та № 50 від 13.07.2012 протиправними та їх скасування відсутні.

Керуючись ст. ст. 86, 94, 98, 158-163, 167, 186, 254 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

В задоволенні адміністративного позову товариства з обмеженою відповідальністю "Сумиреспект" до Сумської митниці про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень №49 від 13 липня 2012 року та №50 від 13 липня 2012 року - відмовити.

Постанова може бути оскаржена до Харківського апеляційного адміністративного суду через Сумський окружний адміністративний суд шляхом подачі апеляційної скарги на постанову суду протягом десяти днів з дня отримання копії повного тексту постанови.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Повний текст постанови складено та підписано 26.02.2016р.

Суддя С.М. Гелета