Справа № 825/1614/15-а
Суддя: Старова Н.Е.
Дата ухвалення: 2016-03-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 825/1614/15-а Головуючий у 1-й інстанції: Поліщук Л.О. Суддя-доповідач: Старова Н.Е.
У Х В А Л А

Іменем України

02 березня 2016 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Старової Н.Е.,

суддів: Мєзєнцева Є.І., Чаку Є.В.,

за участю секретаря: Тищенко Н.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Чернігівського окружного адміністративного суду у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Прокуратури Чернігівської області про зобов'язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_2 звернулась до суду з позовною заявою до Прокуратури Чернігівської області про: зобов'язання нарахувати та виплатити середній заробіток за час вимушеного прогулу з 03.02.2009 по 29.03.2010 з урахуванням сум індексації заробітної плати та компенсації втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням строків її виплати, і грошову допомогу у зв'язку з виходом на пенсію; стягнути заробітну плату за час вимушеного прогулу з 03.02.2009 по 20.12.2009, з 27.02.2010 по 23.03.2010 (з урахуванням уточнень позовних вимог).

Постановою Чернігівського окружного адміністративного суду від 19.01.2016 року в задоволенні позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеною постановою, апелянтом було подано апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати вказане рішення та прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги.

У судовому засіданні апелянт підтримав апеляційну скаргу.

Представник відповідача просив відмовити у задоволенні апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, осіб, які з'явились, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Судом встановлено, що наказом прокурора Чернігівської області від 03.02.2009 ОСОБА_2 звільнена з посади старшого помічника прокурора м. Чернігова, в зв'язку з вчиненням проступку, який порочить її як працівника прокуратури.

На підставі постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 25.03.2010 (справа №2-а-8062/09/2570) було винесено наказ прокурора Чернігівської області від 29.03.2010 яким позивачку поновлено на посаді.

15.04.2011 наказом прокурора Чернігівської області №133-к позивач звільнена з органів прокуратури за власним бажанням, у зв'язку з виходом на пенсію (а.с.80).

Наказами прокурора Чернігівської області від 15.04.2011 №133-к та №134-к вирішено виплатити позивачці компенсацію за невикористану відпустку строком 54 календарних дні та грошову допомогу відповідно до ст.50-1 Закону України «Про прокуратуру» (а.с.80-81).

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 11.05.2011 (а.с.82-85) скасовано постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 25.03.2010 та залишено в силі постанову Чернігівського окружного адміністративного суду від 23.03.2009 про відмову ОСОБА_2 у задоволенні вимог до прокуратури області про визнання протиправним та скасування наказу прокурора Чернігівської області від 03.02.2009 про притягнення її до дисциплінарної відповідальності, яким позивач звільнена з роботи за вчинення проступку, який порочить її як працівника прокуратури.

Приписами ч.1 ст.116 КЗпП України серед іншого передбачено, що виплата всіх сум, що належать при звільненні працівника провадиться в день звільнення.

Згідно з ст. 2 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати» визначено, що під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України, і які не мають разового характеру: пенсії; соціальні виплати; стипендії; заробітна плата (грошове забезпечення) та інші.

В рішенні від 15.10.2013 року у справі №1-18/2013 за конституційним зверненням щодо офіційного тлумачення положення ч.2 ст.233 КЗпП України Конституційний Суд України тлумачив поняття заробітної плати, компенсаційних виплат та індексації.

Середній заробіток за час вимушеного прогулу - це компенсація за незаконне звільнення особи з роботи, що унеможливило виконання такою особою роботи та отримання за неї заробітної плати.

Водночас, з урахуванням ухвали Вищого адміністративного суду України від 11.05.2011 року (справа №К-16955/10) (а.с.82-85), позивач у 2009 році була звільнена правомірно, а тому ніякої виплати за час відсутності її на роботі з 03.02.2009 по 20.12.2009, з 27.02.2010 по 23.03.2010 (з урахуванням уточнень позовних вимог) вона отримувати не повинна. Вказана обставина підтверджена наказом прокурора Чернігівської області від 10.06.2011 №219-к (а.с.86), яким скасовано наказ від 15.04.2011 №133-к про звільнення позивачки з посади помічника прокурора м. Чернігова за власним бажанням у зв'язку з виходом на пенсію за вислугу років відповідно до ст.50-1 Закону України «Про прокуратуру» в частині підстави звільнення та п. 1 наказу від 29.03.2010 № 87-к, залишивши в силі наказ від 03.02.2009 № 36-к, згідно якого позивач вважається звільненою з посади за вчинення проступку, який порочить її як працівника прокуратури.

Крім того, наказом від 10.06.2011 №220-к (а.с.87) скасовано наказ від 15.04.2011 №134-к про надання позивачці грошової допомоги відповідно до ст.50-1 Закону України «Про прокуратуру».

Колегія суддів погоджується з доводами суду першої інстанції, що постанова Київського апеляційного адміністративного суду від 25.03.2010, якою поновлено позивача на посаді скасовано. Та з огляду на що, було видано наказ від 10.06.2011 №219-к та №220-к, якими скасовано наказ від 15.04.2011 № 133-к в частині підстави звільнення та п.1 наказу від 29.03.2010 № 87-к, залишивши в силі наказ від 03.02.2009 №36-к, згідно якого ОСОБА_2 вважається звільненою з посади за вчинення проступку, який порочить її як працівника прокуратури (а.с.86) та наказ від 15.04.2011 №134-к про надання грошової допомоги відповідно до ст.50-1 Закону України «Про прокуратуру», у зв'язку з чим позивач втратив право на отримання грошових коштів (а.с.87). Зазначені рішення прийнято на підставі ухвали Вищого адміністративного суду України від 11.05.2011 року, та є чинними на момент розгляду справи, ніким не скасовані, а відтак є належним доказом правової позиції відповідача.

Згідно ст.255 КАС України, постанова або ухвала суду, яка набрала законної сили, є обов'язковою для осіб, які беруть участь у справі, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України.

Обставини, які були встановлені постановою, що набрала законної сили, в одній адміністративній справі не можуть оспорюватися в іншій судовій справі за участю тих самих сторін.

Згідно ч.1 ст.195 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Доводи позивачки стосовно того, що їй не було відомо про наказ від 10.06.2011 року критично оцінюються колегією суддів з огляду на те, що накази від 10.06.2011 року було прийнято на виконання ухвали ВАС України від 11.05.2011 року по справі за позовом ОСОБА_2 до прокурора Чернігівської області.

Жодних інших належних обгрунтувань на спростування позиції суду першої інстанції апелянтом при апеляційному розгляді справи не наведено.

Враховуючи все вищевикладене, колегія суддів вважає, що позовні вимоги є необґрунтованими та правомірно залишені без задоволення судом першої інстанції.

Відповідно до ч.1 ст.71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст.72 цього Кодексу. Апелянт на виконання вказаних вимог ч.1 ст.71 КАС України не надав до суду належні докази правомірності своїх вимог, та належним чином не обґрунтував їх.

Судова колегія апеляційної інстанції не вбачає порушень судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, на які посилається апелянт в апеляційній скарзі, та вважає, що судом першої інстанції повно встановлені обставини справи, яким надана правильна правова оцінка на підставі законодавства, яке врегульовує спірні правовідносини.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції, викладені у постанові від 19.01.2016 року, та не можуть бути підставою для її скасування.

За таких обставин, у відповідності до ст.200 КАС України, апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а постанову суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст.ст. 41, 98, 160, 186, 195, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України,

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а постанову Чернігівського окружного адміністративного суду від 19.01.2016 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили згідно ст.254 КАС України, та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України в порядку і строки, визначені ст.212 КАС України.

Головуючий суддя

Судді:

Головуючий суддя Старова Н.Е.

Судді: Мєзєнцев Є.І.

Чаку Є.В.