Справа № 2а-1680/11/0970
Суддя: Черепій П.М.
Дата ухвалення: 2016-02-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"24" лютого 2016 р. Справа № 2a-1680/11/0970

м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський окружний адміністративний суд у складі:

судді Черепія П.М.

при секретарі судового засідання Дубінській І.В.

за участю представників сторін:

позивача: Лаврука Т.П.,

відповідача: Токара В.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду адміністративну справу

за позовом: Управління по випуску шляхово-будівельних матеріалів

до відповідача: Державної податкової інспекції у м. Івано-Франківську Головного управління ДФС в Івано-Франківській області

про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень № /0, № /0, № 1843/10/23-147/1359 від 27.01.2011 року, № , № 6026/10/23-147/3950 від 15.03.2011року,-

ВСТАНОВИВ:

Управління по випуску шляхово-будівельних матеріалів (надалі - позивач) звернулося до суду з адміністративним позовом до Державної податкової інспекції в м. Івано-Франківську (надалі - відповідач) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень за № /0, № /0, № 1843/10/23-147/1359 від 27.01.2011року, № , № 6026/10/23-147/3950 від 15.03.2011 року.

Позовні вимоги мотивовані тим, контролюючим органом проведено планову виїзну перевірку Управління по випуску шляхово-будівельних матеріалів з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.07.2007 року по 30.06.2010 року. За результатами перевірки на підставі встановлених порушень відображених у акті перевірки № 22776/23-1/05393205 від 31.12.2010 року відповідачем 27.01.2011 року винесено податкові повідомлення-рішення № /0, яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання за платежем податок на прибуток підприємств і організацій, що належать до комунальної власності, на загальну суму 945 412,50 грн., в тому числі за основним платежем 756 330,00 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями 189 082,50 грн.; № /0, яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання за платежем податок на додану вартість на загальну суму 879 833,75 грн., в тому числі за основним платежем 703 867,00 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями 175 966,75 грн.; № 1843/10/23-147/1359, яким позивачу зменшено суму від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток за 2009 рік в сумі 148 414,00 грн. та застосовано штрафні (фінансові) санкції в розмірі 37 103,50 грн.

28.02.2011 року за наслідками розгляду скарги позивача на вказані податкові повідомлення-рішення ДПІ в Івано-Франківській області рішенням за № 594/10/25-019 58/146 вирішила: податкове повідомлення-рішення за № /0 від 27.01.2011 року залишити без змін; скасувати податкове повідомлення-рішення за № /0 від 27.01.2011 року в частині визначення грошового зобов'язання з податку на прибуток в сумі 1 568,50 грн.; скасувати податкове повідомлення-рішення № 1843/10/23-147/1359 від 27.01.2011 року про сплату 37 103,50 грн. штрафної (фінансової) санкції застосованої на суму завищення від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток. (Т.1, а.с. 76 - 79).

По результатах розгляду скарги позивача, ДПІ в м. Івано-Франківську 15.03.2011 року винесено нові податкові повідомлення-рішення: № , яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання за платежем податок на прибуток підприємств і організацій, що належать до комунальної власності, на загальну суму 943 451,88 грн., в тому числі за основним платежем 754 761,50 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями 188 690,38 грн. та № 6026/10/23-147/3950, яким позивачу зменшено суму від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток за 2009 рік в сумі 148 414,00 грн.

Представник позивача вважає оскаржувані рішення протиправними і просить їх скасувати.

В судовому засіданні представник позивача заявлені вимоги підтримав з підстав викладених в адміністративному позові. Просив позов задовольнити повністю.

Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, щодо задоволення адміністративного позову заперечив з підстав наведених в письмовому запереченні, що долучене до матеріалів справи. (Т.1, а.с. 91 - 97).

Розглянувши матеріали адміністративної справи, заслухавши пояснення представників сторін, з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення проти них, дослідивши і оцінивши докази, суд дійшов висновку про те, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав.

В судовому засіданні встановлено, що посадовими особами ДПІ у м. Івано-Франківську в період з 18.10.2010 року по 31.12.2010 року проведено планову виїзну перевірку Управління по випуску шляхово-будівельних матеріалів з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.07.2007 року по 30.06.2010 року, про що 31.12.2010 року складено акт за № 22776/23-1/05393205. (Т. 1, а.с. 10-58).

У висновку акта перевірки відображено порушення Управлінням по випуску шляхово-будівельних матеріалів податкового законодавства, а саме:

1) порушення пункту 5.1, підпункту 5.2.1 пункту 5.2, підпункту 5.3.9 пункту 5.3 статті 5, підпункту 8.1.1 пункту 8.1, підпункту 8.6.1 пункту 8.6 статті 8 ЗУ "Про оподаткування прибутку підприємств", в результаті чого: занижено податок на прибуток в періоді, що перевірявся, за І квартал 2008 року на суму 20113 грн., за півріччя 2008 року в сумі 236838 грн., за ІІІ квартал 2008 року в сумі 457759 грн., за 2008 рік на суму 756330 грн., за І квартал 2009 року на суму 31514 грн., за півріччя 2009 року на суму 24434 грн., завищено податок на прибуток за 2007 рік на суму 9298 грн., за півріччя 2010 року 141 грн., а також завищено від'ємне значення об'єкту оподаткування податком на прибуток за 2009 рік на суму 148414 грн. та занижено від'ємне значення об'єкту оподаткування податком на прибуток за І квартал 2010 року на суму - 288479 грн., за півріччя 2010 року на суму - 243979 грн.;

2) порушення статті 228 Цивільного кодексу України, пункту 1.4 статті 1, підпунктів 7.4.1, 7.4.5 пункту 7.4 статті 7 ЗУ "Про податок на додану вартість", в результаті чого завищено податковий кредит в сумі 703867 грн., у тому числі: за березень 2008 року в сумі 16090 грн., за квітень 2008 року в сумі 32606 грн., за травень 2008 року в сумі 50987 грн., за червень 2008 року в сумі 89788 грн., за липень 2008 року в сумі 19910 грн., за серпень 2008 року в сумі 42610 грн., за вересень 2008 року в сумі 134244 грн., за жовтень 2008 року в сумі 139110 грн., за листопад 2008 року в сумі 66229 грн., за грудень 2008 року в сумі 13431 грн., за січень 2009 року в сумі 39429 грн., за липень 2009 року в сумі 18437 грн., за серпень 2009 року в сумі 27556 грн., за жовтень 2009 року в сумі 13440 грн.;

3) порушення вимог підпункту 5.3.1 пункту 5.3 статті 5 ЗУ "Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами", в результаті чого допущено факт несвоєчасної сплати узгодженої суми податкового зобов'язання по земельному податку.

За наслідками встановлених порушень, що викладені у висновках акту, відповідачем 27.01.2011 року винесено податкові повідомлення-рішення № /0, яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання за платежем податок на прибуток підприємств і організацій, що належать до комунальної власності, на загальну суму 945 412,50 грн., в тому числі за основним платежем 756 330,00 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями 189 082,50 грн.; № /0, яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання за платежем податок на додану вартість на загальну суму 879 833,75 грн., в тому числі за основним платежем 703 867,00 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями 175 966,75 грн.; № 1843/10/23-147/1359, яким позивачу зменшено суму від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток за 2009 рік в сумі 148 414,00 грн. та застосовано штрафні (фінансові) санкції в розмірі 37 103,50 грн. (Т.1, а.с. 65 - 67).

28.02.2011 року за наслідками розгляду скарги позивача на вказані податкові повідомлення-рішення Державна податкова адміністрація в Івано-Франківській області рішенням за № 594/10/25-019 58/146 вирішила:

1) податкове повідомлення-рішення за № /0 від 27.01.2011 року залишити без змін;

2) скасувати податкове повідомлення-рішення за № /0 від 27.01.2011 року в частині визначення грошового зобов'язання з податку на прибуток в сумі 1 568,50 грн.;

3) скасувати податкове повідомлення-рішення № 1843/10/23-147/1359 від 27.01.2011 року про сплату 37 103,50 грн. штрафної (фінансової) санкції застосованої на суму завищення від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток. (Т.1, а.с. 76 - 79).

По результатах розгляду скарги позивача, ДПІ в м. Івано-Франківську 15.03.2011 року винесено нові податкові повідомлення-рішення: № , яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання за платежем податок на прибуток підприємств і організацій, що належать до комунальної власності, на загальну суму 943 451,88 грн., в тому числі за основним платежем 754 761,50 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями 188 690,38 грн. та № 6026/10/23-147/3950, яким позивачу зменшено суму від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток за 2009 рік в сумі 148 414,00 грн. (Т. 1, а.с. 80, 81).

Як встановлено судом, між позивачем та Приватним підприємством ''Реноваціо'', Товариством з обмеженою відповідальністю ''Рінвокс'', Приватним підприємством ''Промоптіма'', Приватним підприємством ''Єлєтон'', Товариством з обмеженою відповідальністю ''Автодорпостач'', Товариством з обмеженою відповідальністю ''Нафтопром-Плюс''та Приватним підприємством ''Інтерагро-Форум'' укладено договори постачання бітуму нафтового дорожнього № 320/08 від 20.08.2008 року, № 303/03 від 03.03.2008 року, № 325/04 від 25.04.2008 року, № 309/03 від 09.04.2008 року, № 28/05 від 28.05.2008 року, № 328/01/04 від 28.01.2009 року, № Б-13/05 від 13.05.2008 року та № 03/07 від 03.07.2009 року. (Т. 2 а.с. 72-73, 1-2, 12-13, 18-19, 39-40, 169-170, 32-33, 174-175).

Із Приватним підприємством ''Автопромпостач'' позивачем в серпні і жовтні 2009 року були укладені усні договори поставки зазначеної вище продукції.

Про виконання вказаних договорів свідчать податкові і видаткові накладні (Т2, а.с. 74, 76, 78, 80, 82, 84, 87, 90, 92, 94, 96-97, 99, 101-102, 104-105, 107, 109, 111, 114, 116, 118, 121, 123, 127-128, 130, 132, 134, 136, 138, 140, 142, 144, 146, 148, 150, 152, 154, 156, 158; 4, 8, 10, 14, 16; 22, 24-25, 27, 29; 48-49, 51, 53, 55, 57, 59, 61, 63, 65, 67, 70; 172-173; 182, 184; 35, 37; 177-180, 184-189), товарно-транспортні накладні, а також паспорти і сертифікати відповідності на бітум БНД 60-90 за ДСТУ 4044-2001 (Т2, а.с. 5-7, 9, 11, 15, 17, 23-24, 26-28, 30-31, 36, 38, 50, 52, 54, 56, 58, 60, 62, 64, 66, 68-69, 71, 75, 77, 79, 81, 83, 85, 86, 88-89, 91, 93, 95, 98, 100, 103, 106, 108, 110, 112-113, 115, 117, 119-120, 122, 124-126, 129, 131, 133, 135, 137, 139, 141, 143, 145, 147, 149, 151, 153, 155, 157, 159, 183; Т. 3, а.с. 145, 148, 150).

В судовому засіданні встановлено, що позивачем здійснено повний розрахунок за поставлені 8-ма контрагентами бітуму в безготівковій формі через розрахункові рахунки. Лише по Приватному підприємстві ''Реноваціо'' сума невиконаних грошових зобов'язань позивача складала 237 978,13 грн., яка в свою чергу не включена позивачем до власних валових витрат за 2008 рік.

Факт оприбуткування від 8-ми контрагентів бітуму нафтового дорожнього, використання його у власній господарській діяльності і відповідної реалізації такої продукції підтверджується наявними у матеріалах справи матеріальними звітами АБЦ підприємства позивача, відомостями про прихід основних матеріалів на склад АБЦ, звітами про розхід матеріалів на виготовлення асфальтобетонної суміші за липень 2007 року - липень 2010 року та видатковими накладними про продаж позивачем асфальтобетону (дрібнозернистий, щільний непереривної гранулометрії) і асфальтобетону (крупнозернистий, пористий, нижній шар) (Т. 1, а.с. 170-251, Т. 2, а.с. 194-199, Т. 3, а.с. 141, 153-155, 160).

Посилання представника відповідача на ту обставину, що контрагенти позивача не могли здійснювати поставку бітуму у зв'язку із їх не знаходженням за юридичною адресою своєї реєстрації, в тому числі щодо внесення до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб підприємців по Приватному підприємстві ''Реноваціо'', Приватному підприємстві ''Єлєтон'', Товариству з обмеженою відповідальністю ''Автодорпостач'', Приватному підприємстві ''Автопромпостач'' та Товариству з обмеженою відповідальністю ''Нафтопром-Плюс''інформацію про винесення судового рішення щодо припинення юридичної особи суд не приймає до уваги, оскільки на час дії правовідносин між товариствами і позивачем та поставки бітуму (квітень 2008 року - жовтень 2009 року) даних у Єдиному державному реєстрі про внесення інформації щодо відсутності юридичної особи за адресою та про винесення судового рішення щодо припинення таких юридичних осіб, не містилося (Т. 3, а.с. 162-184).

В судовому засіданні представник позивача пояснив, що при укладенні та виконанні договорів поставки представництво інтересів контрагентів здійснювали представники, які діяли від імені товариств, надали всі необхідні документи, підписані керівником підприємства, а позивачем здійснювалась організація робіт та контроль за прийманням бітуму на підприємстві і перевірки якості сировини.

Статтею 18 Закону України ''Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців''установлено, що якщо відомості, які підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, були внесені до нього, то вони вважаються достовірними і можуть бути використані у спорі з третьою особою, доки до них не внесено відповідних змін. Якщо відомості, які підлягають внесенню до цього реєстру, є недостовірними і були внесені до нього, то третя особа може посилатися на них у спорі як на достовірні, за винятком випадків, коли вона знала або могла знати про те, що такі відомості є недостовірними.

Відповідно статті 17 вказаного Закону, відомості про осіб, які мають право вчиняти дії від імені юридичної особи без довіреності, у тому числі підписувати договори підлягають внесенню до відомостей про юридичну особу в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб підприємців.

У пункті 1.3 статті 1 Закону України ''Про податок на додану вартість'' платника податку визначено як особу, яка згідно із цим Законом зобов'язана здійснювати утримання та внесення до бюджету податку, що сплачується покупцем, або особу, яка імпортує товари на митну територію України.

Згідно з пунктом 10.2 статті 10 Закону, платники податку, визначені у підпунктах "а", "в", "г", "д" пункту 10.1 цієї статті, відповідають за дотримання достовірності та своєчасності визначення сум податку, а також за повноту і своєчасність його внесення до бюджету відповідно до закону.

Аналогічні положення встановлені статтями 2, 16 Закону України ''Про оподаткування прибутку підприємств''.

Із наведеного випливає, що сама по собі несплата податку продавцем (у тому числі внаслідок ухилення від сплати) в разі фактичного здійснення господарської операції не впливає на формування валових витрат, податкового кредиту покупцем та суму бюджетного відшкодування.

За цих же обставин не може впливати на формування валових витрат, податкового кредиту покупцем та суму бюджетного відшкодування вчинення дій від імені керівника юридичної особи - контрагента, відомості про якого містяться у вказаному Єдиному державному реєстрі іншою особою.

Натомість, судом встановлено, що всі необхідні первинні бухгалтерські документи щодо придбання бітуму нафтового дорожнього у 8-ми контрагентів-постачальників є в наявності у позивача.

Реальність продажу бітуму, визначених договорами поставки, що укладені між позивачем та Приватним підприємством ''Реноваціо'', Товариством з обмеженою відповідальністю ''Рінвокс'', Приватним підприємством ''Промоптіма'', Приватним підприємством ''Єлєтон'', Товариством з обмеженою відповідальністю ''Автодорпостач'', Приватним підприємством ''Автопромпостач'', Товариством з обмеженою відповідальністю ''Нафтопром-Плюс'' та Приватним підприємством ''Інтерагро-Форум'' встановлена також фактом виробництва готової продукції - асфальтобетонної суміші, основним складником якої є бітум.

Щодо висновків відповідача про нікчемність угод укладених позивачем з 8-ма контрагентами то суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Згідно положень частини 1 статті 202 Цивільного кодексу України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Частиною 1 статті 204 Цивільного кодексу України встановлено, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Стаття 215 Цивільного кодексу України визначає підстави для визнання правочину недійсним. Серед іншого, вказаною нормою передбачено, що якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Між тим, як вбачається із матеріалів справи, підстав, з якими закон пов'язує визнання договору недійсним, контролюючим органом зазначено не було, а отже, твердження податкового органу про нікчемність правочинів є безпідставними. Крім того, відповідачем не надано доказів, що правочини визнані недійсними в судовому порядку.

Згідно статті 228 Цивільного кодексу України, правочин вважається таким, що порушує публічний порядок якщо він спрямований на порушення конституційних прав людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним.

Із системного аналізу норм цивільного і господарського кодексів вбачається, що для визнання договору недійсним є наявність умислу в обох сторін або однієї із них.

В постанові Пленуму ВСУ (п.18) від 06.11.2009 № 9 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" зазначено, що при кваліфікації правочину за статтею 228 ЦК має враховуватися вина, яка виражається в намірі порушити публічний порядок сторонами правочину або однією зі сторін. Доказом вини може бути вирок суду, постановлений у кримінальній справі, щодо знищення, пошкодження майна чи незаконного заволодіння ним тощо.

Водночас відповідачем не надано суду доказів наявності такого вироку щодо посадових осіб як позивача так і його контрагентів.

Із урахуванням встановленого в судовому засіданні, суд вважає за необхідне зазначити, що укладені між позивачем та його контрагентами договори виконані у повному обсязі, наявність умислу на укладання договорів постачання з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, відповідачем не доведено, а тому вказані правочини не можуть розглядатися як нікчемні з мотивів їх завідомої суперечності інтересам держави і суспільства.

Слід також звернути увагу на те, що відповідно до пункту 1.7 Закону України ''Про податок на додану вартість'', податковий кредит - сума, на яку платник податку має право зменшити податкове зобов'язання звітного періоду, визначена згідно з цим Законом.

Згідно з підпунктом 7.2.4. пункту 7.2 статті 7 Закону України ''Про податок на додану вартість'', право на нарахування податку та складання податкових накладних надається виключно особам, зареєстрованим як платники податку у порядку, передбаченому статтею 9 цього Закону.

В судовому засіданні встановлено, що як і позивач, так і його контрагенти на час укладання спірних правочинів, були зареєстровані як платники податку на додану вартість. Вказана обставина також не заперечується відповідачем.

Пунктом 1.32 статті 1 Закону України ''Про оподаткування прибутку підприємств'' встановлено, що господарська діяльність - це будь-яка діяльність особи, направлена на отримання доходу в матеріальній або нематеріальній формах.

Щодо правомірності віднесення понесених позивачем витрат до валових витрат, то слід зазначити, що відповідно до підпункту 5.3.9 пункту 5.3 статті 5 Закону України ''Про оподаткування прибутку підприємств'' не підлягають віднесенню до складу валових витрат суми збитків платника податку, понесених у зв'язку з продажем товарів (робіт, послуг) або їх обміном за цінами, що нижчі за звичайні, пов'язаним з таким платником податку особам. Не належать до складу валових витрат будь-які витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення податкового обліку.

Пунктом 5.11 статті 5 Закону України ''Про оподаткування прибутку підприємств'' визначено, що установлення додаткових обмежень щодо віднесення витрат до складу валових витрат платника податку, крім тих, що зазначені у цьому Законі, не дозволяється.

Як зазначалось вище, в матеріалах справи наявні копії відповідних документів (актів приймання виконаних робіт, податкових накладних) документів, які підтверджують факт правомірності формування позивачем податкового кредиту по податку на додану вартість та валових витрат.

Підсумовуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що Управлінням по випуску шляхово-будівельних матеріалів правомірно включено до податкового кредиту по податку на додану вартість, а також правомірно сформовано склад валових витрат, що виключає допущення позивачем заниження податку на прибуток.

Свою думку з цього приводу висловив Вищий адміністративний суд України в ухвалах по справі №К-27958/10 від 28.04.2011 року, по справі №К-16801/07 від 11.08.2010 року та по справі №К-20514/08 від 03.11.2010 року.

За таких обставин, відповідачем протиправно збільшено позивачу суму податкового зобов'язання з податку на прибуток та з податку на додану вартість і, як наслідок, безпідставно накладено на даного платника податків штрафні санкції, а тому оскаржувані податкові повідомлення-рішення є протиправними.

Відповідно до вимог частини 3 статті 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони, зокрема обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії).

Частиною 2 статті 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

З урахуванням викладеного, суд приходить висновку, що оскаржувані податкові повідомлення-рішення № /0, № /0, № 1843/10/23-147/1359 від 27.01.2011 року, № , № 6026/10/23-147/3950 від 15.03.2011року не ґрунтуються на нормах права, внаслідок чого підлягають скасуванню, а адміністративний позов - до задоволення.

Відповідно до частини 1 статті 94 КАС України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

До позовної заяви додано квитанцію від 23.05.2011 року про сплату судового збору в розмірі 10,20 грн. (а.с. 3).

У зв'язку із задоволенням позовних вимог, з Державної податкової інспекції у м. Івано-Франківську Головного управління ДФС в Івано-Франківській області за рахунок бюджетних асигнувань підлягає стягненню на користь позивача сплачений судовий збір у розмірі 10,20 грн.

На підставі статті 124 Конституції України, керуючись статтями 158, 159, 160, 161, 162, 163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Позов задовольнити повністю.

Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у м. Івано-Франківську Головного управління ДФС в Івано-Франківській області № /0, № /0, № 1843/10/23-147/1359 від 27.01.2011року, № , № 6026/10/23-147/3950 від 15.03.2011року

Стягнути з Державної податкової інспекції у м. Івано-Франківську Головного управління ДФС в Івано-Франківській області за рахунок бюджетних асигнувань на користь Управління по випуску шляхово-будівельних матеріалів сплачений судовий збір в розмірі 10,20 грн. (десять гривень двадцять копійок).

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку. Відповідно до статті 186 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбаченому частиною четвертою статті 167 КАС України, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Апеляційна скарга подається до Львівського апеляційного адміністративного суду через Івано-Франківський окружний адміністративний суд.

Постанова набирає законної сили в порядку та строки встановлені статтею 254 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя: Черепій П.М.

Постанова складена в повному обсязі 29.02.2016 року.