Справа № 826/10847/15
Суддя: Загородній А.Ф.
Дата ухвалення: 2016-02-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"16" лютого 2016 р. м. Київ К/800/51649/15

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:

головуючого судді - Загороднього А.Ф.,

суддів: Білуги С.В., Заїки М.М.,

та секретаря - Шаманської І.В.,

за участю:

позивача - ОСОБА_1, представника позивача - ОСОБА_2,

представника відповідача - Гаврищука Р.Б.,

розглянувши в судовому засіданні касаційну скаргу ОСОБА_1

на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 07 вересня 2015 року

та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 10 листопада 2015 року

у справі № 826/10847/15

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління охорони водних біоресурсів у м. Києві

про визнання звільнення незаконним та поновлення на роботі, -

встановив:

ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Головного управління охорони водних біоресурсів у м. Києві, в якому просив:

- скасувати наказ начальника Головного управління охоронних водних біоресурсів у м. Києві Державного агентства рибного господарства України від 15 квітня 2015 року № 2-С та № 57-0;

- поновити його на посаді начальника відділу транспорту, флоту та матеріально-технічного забезпечення ГУ охорони водбіоресурсів у м. Києві;

- стягнути на його користь заробіток за час вимушеного прогулу з 15 квітня 2015 року по день поновлення на роботі.

Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 07 вересня 2015 року, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 10 листопада 2015 року, в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено повністю.

Не погоджуючись із зазначеними рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій, ОСОБА_1 подав касаційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права, ставить питання про скасування рішень судів першої та апеляційної інстанцій із прийняттям нового рішення, яким позовні вимоги задовольнити повністю.

Перевіривши доводи касаційної скарги, рішення судів першої та апеляційної інстанцій щодо застосування судами норм матеріального і процесуального права, колегія суддів вважає, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що з 18 грудня 2012 року ОСОБА_1 призначений на посаду начальника відділу транспорту, флоту та матеріально-технічного забезпечення ГУ охорони водбіоресурсів у м. Києві.

В подальшому, за результатами проведеної службової перевірки щодо наявності позивача на робочому місці з 09 по 10 квітня 2015 року, складено акти про відсутність позивача на роботі 09 квітня 2015 року з 08.30 год. до 17.30 год. та 10 квітня 2015 року з 08.30 год. до 16.15 год.

Наказом ГУ охорони водбіоресурсів у м. Києві від 15 квітня 2015 року № 2-С робочі дні 09 квітня 2015 року та 10 квітня 2015 року визнано днями прогулів.

Наказом начальника ГУ охорони водбіоресурсів у м. Києві від 15 квітня 2015 року № 57-о ОСОБА_1 звільнений з посади начальника відділу транспорту, флоту та матеріально-технічного забезпечення, відповідно до пункту 4 частини 1 статті 40 Кодексу законів про працю України.

У позивача були відібрані відповідні письмові пояснення. З наказами ОСОБА_1 ознайомлений, але відмовився від підпису про ознайомлення та від отримання трудової книжки, що підтверджується актами від 15, 16 квітня 2015 року.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції, з рішенням якого погодився і суд апеляційної інстанції, виходив з того, що на підставі вчинених позивачем порушень та з урахуванням вимог чинного законодавства, Головним управлінням охорони водних біоресурсів у м. Києві правомірно прийнято наказ про звільнення, у зв'язку з тим, що наведені позивачем причини його відсутності на роботі не підтверджені належними та допустимими доказами.

Однак, колегія суддів не може погодитись з такими висновками судів попередніх інстанцій, оскільки рішення судів першої та апеляційної інстанцій прийняті по недостатньо з'ясованим і перевіреним обставинам справи, що мають значення для її правильного вирішення, з огляду на наступне.

Відповідно до статті 159 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до пункту 4 частини 1 статті 40 Кодексу законів про працю України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку прогулу, в тому числі, відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня без поважних причин.

Для встановлення факту прогулу, тобто факту відсутності особи на робочому місці більше трьох годин протягом робочого дня без поважних причин, суду необхідно з'ясувати поважність причини такої відсутності.

Поважними причинами визначаються такі причини, що виключають вину працівника. При цьому, відсутність працівника на роботі без поважних причин (прогул) за своєю природою є грубим порушенням трудової дисципліни і, як наслідок, тягне накладення одного з видів дисциплінарного стягнення - догану або звільнення, з дотриманням правил, встановлених статтями 148-151 Кодексу законів про працю України.

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що згідно листа від 15 квітня 2015 року № 12-896/02, одержаного на запит № 12-36-306 щодо підтвердження знаходження позивача на амбулаторному лікуванні в Київській міській лікарні № 12 з 09 квітня 2015 року по 10 квітня 2015 року, амбулаторне лікування пацієнтів не є функцією Київської міської клінічної лікарні № 12, і відповідно, ОСОБА_1 на стаціонарному лікуванні в КМКЛ № 12 не перебував та не перебуває.

Також, судами встановлено, що позивачем, на підтвердження поважності причин своєї відсутності на робочому місці 09 та 10 квітня 2015 року, залучено повістки про виклик на допит в якості свідка до Подільського РУ ГУ МВС України в м. Києві у кримінальному провадженні № 0001670 на 09 та 10 квітня 2015 року.

Крім того, судом апеляційної інстанції у судовому засідання допитано в якості свідка ОСОБА_4, який підтвердив, що позивач викликався в якості свідка в рамках кримінального провадження № 0001670. Проте, свідок не зазначив у які саме дні відбувався цей допит та оперативні слідчі дії.

Наведене свідчить про те, що інформація, яка використана у ході службової перевірки щодо відсутності ОСОБА_1 на робочому місці 09 та 10 квітня 2015 року, є неперевіреною, а висновки акта службової перевірки недоведеними, і відповідно, не можуть покладатися в основу рішення про звільнення позивача за прогул.

Колегія суддів зазначає, що суди повинні були витребувати у сторін докази, які підтверджують або спростовують правомірність їхніх доводів і заперечень. Якщо сторони у справі таких доказів не надали або надані докази були недостатніми, суд, керуючись частинами 4, 5 статті 11 Кодексу адміністративного судочинства України, зобов'язаний був із власної ініціативи витребувати докази, які підтверджують або спростовують ці обставини.

Отже, судам попередніх інстанцій, при вирішенні даної справи, слід вжити заходів для належного з'ясування обставин справи, зокрема, витребувати з Подільського РУ ГУ МВС України в м. Києві довідку на підтвердження або спростування факту виклику та допиту ОСОБА_1 у якості свідка 09 та 10 квітня 2015 року.

Вказані обставини та фактичні дані залишилися поза межами дослідження судами першої та апеляційної інстанцій, що з урахуванням повноважень касаційного суду (які не дають касаційній інстанції права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні), виключає можливість перевірити Вищим адміністративним судом України правильність висновків судів попередніх інстанцій в цілому по суті спору.

За вказаних обставин, колегія суддів приходить до висновку про необхідність скасування рішень судів попередніх інстанцій та направлення справи на новий судовий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись статтями 220, 221, 223, 227, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, -

ухвалив:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 07 вересня 2015 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 10 листопада 2015 року скасувати, а справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала підлягає перегляду Верховним Судом України у порядку, строки та з підстав, передбачених главою третьою розділу ІV Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий А.Ф. Загородній

Судді С.В. Білуга

М.М. Заїка