Справа № 344/13140/15-а,2-а/344/500/15
Суддя: Мікула Оксана Іванівна
Дата ухвалення: 2016-02-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 лютого 2016 року Справа № 876/11040/15

Львівський апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого - судді - Мікули О.І.,

суддів - Курильця А.Р., Кушнерика М.П.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м.Львові в залі суду апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 20 жовтня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Департаменту соціальної політики виконкому Івано-Франківської міської ради про визнання дій неправомірними та зобов'язання вчинити дії,-

в с т а н о в и в :

Позивач - ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до відповідача - Департаменту соціальної політики виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради, в якому просила визнати відмову щодо виплати одноразової компенсації по втраті годувальника відповідно до ст. 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» неправомірною та зобов'язати невідкладно виплатити одноразову компенсацію за втрату годувальника із числа осіб віднесених до учасників ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, смерть яких пов'язана з Чорнобильською катастрофою в розмірі визначеному постановою КМУ від 20.04.2007 року № 649 «Про встановлення розмірів виплат деяким категоріям громадян, що постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» 7586 грн.

Постановою Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 20 жовтня 2015 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням, позивач оскаржила його в апеляційному порядку. Вважає, що оскаржувана постанова прийнята з неповним з'ясуванням обставин, що мають значення для справи, з помилковим застосуванням норм матеріального права та підлягає скасуванню, покликаючись на те, що судом першої інстанції не надано належної правової оцінки тому факту, що вона належить до категорії осіб, які мають право на одноразову компенсацію за втрату годувальника із числа осіб віднесених до учасників ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, смерть яких пов'язана з Чорнобильською катастрофою. Суд при прийнятті постанови виходив з довільного трактування відповідачем чинного законодавства та ігнорування ним коституційних прав позивача. Просить скасувати оскаржувану постанову, та прийняти нову, якою позов задовольнити

Особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не прибули, про дату, час і місце апеляційного розгляду повідомлені належним чином, тому з врахуванням вищенаведеного суд відповідно до положень ч.1 ст.197 КАС України вважає можливим проведення розгляду справи в їхній відсутності в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами та на основі наявних у ній доказів.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги в їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а оскаржувану постанову - без змін з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2, який мав статус учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС I категорії.

Відповідно до експертного висновку Центральної міжвідомчої експертної комісії МОЗ та МНС України від 23 березня 2015 року № 23, встановлено причинний зв'язок смерті ОСОБА_2, учасника ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС I категорії, інваліда I групи інвалідності, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 року, з наслідками аварії на ЧАЕС.

02 червня 2015 року ОСОБА_1 видано посвідчення вдови померлого учасника ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС.

ОСОБА_1 звернулася у Департамент соціальної політики виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради з заявою про надання одноразової компенсації сім'ям, які втратили годувальника із числа осіб, віднесених до учасників ліквідації аварії на Чорнобильській АЕС, смерть яких пов'язана з Чорнобильською катастрофою.

Листом №1992/01-00/13 від 13 липня 2015 року Департамент соціальної політики виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради відмовив позивачу у задоволенні вказаної заяви, мотивуючи це тим, що ОСОБА_1 на час смерті чоловіка не мала встановленої групи інвалідності, а пенсію їй призначено з 05 травня 2015 року, а тому відсутні правові підстави для проведення виплати одноразової компенсації сім'ям, які втратили годувальника.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з відсутності правових підстав для виплати одноразової компенсації позивачу, як дружині померлого учасників ліквідації аварії на Чорнобильській АЕС, оскільки на момент смерті чоловіка ОСОБА_1 не досягла пенсійного віку, не була інвалідом та нею не надано підтвердження її непрацездатності як члена сім'ї померлого, тому відмова у виплаті такої одноразової компенсації позивачу є обгрунтованою та відповідає вимогам закону.

Такий висновок суду першої інстанції, на думку колегії суддів, відповідає нормам матеріального права та фактичним обставинам справи і є правильним, виходячи з наступного.

Згідно із Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», як дружині померлого громадянина, смерть якого пов'язана з Чорнобильською катастрофою, передбачаються пільги, відповідно до п. 5, 7, 8, 11, 12, 20, 23, 27 ч. 2 ст. 20 вказаного Закону.

Відповідно до ст. 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», одноразова компенсація учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, які стали інвалідами внаслідок Чорнобильської катастрофи, дітям-інвалідам, сім'ям, які втратили годувальника із числа осіб, віднесених до учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та смерть яких пов'язана з Чорнобильською катастрофою, батькам померлого, щорічна допомога на оздоровлення виплачується у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 20 квітня 2007 року № 649 ( в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) встановлена одноразова компенсація, виплата якої передбачена непрацездатним членам сімї годувальника, які були на його утриманні.

Відповідно до ч.2 ст.36 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" непрацездатними членами сім'ї вважаються: 1) чоловік (дружина), батько, мати, якщо вони є інвалідами або досягли пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону; 2) діти (у тому числі діти, які народилися до спливу 10 місяців з дня смерті годувальника) померлого годувальника, які не досягли 18 років або старші цього віку, якщо вони стали інвалідами до досягнення 18 років. Діти, які навчаються за денною формою навчання у вищих навчальних закладах I - IV рівнів акредитації та професійно-технічних навчальних закладах, - до закінчення такими дітьми навчальних закладів, але не довше ніж до досягнення ними 23 років, та діти-сироти - до досягнення ними 23 років незалежно від того, навчаються вони чи ні; 3) чоловік (дружина), а в разі їх відсутності - один з батьків або брат чи сестра, дідусь чи бабуся померлого годувальника незалежно від віку і працездатності, якщо він (вона) не працюють і зайняті доглядом за дитиною (дітьми) померлого годувальника до досягнення нею (ними) 8 років.

Згідно з приписами ч.3 ст.36 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» до членів сім'ї, які вважаються такими, що були на утриманні померлого годувальника, відносяться особи, зазначені в ч.2 ст. 36 вказаного Закону, якщо вони: 1) були на повному утриманні померлого годувальника; 2) одержували від померлого годувальника допомогу, що була для них постійним і основним джерелом засобів до існування.

Положення про порядок виплати одноразової компенсації за шкоду, заподіяну здоров'ю особам, які стали інвалідами внаслідок Чорнобильської катастрофи, та сім'ям за втрату годувальника, затвердженого наказом МНС України від 31.12.1996 року № 28 визначає, що право на отримання одноразової компенсації у зв'язку з втратою годувальника, має сім'я, в якій є непрацездатні члени, що були на утриманні померлого годувальника, а виплата проводиться на підставі заяви одного з членів сім'ї, копії свідоцтва про смерть годувальника, експертного висновку міжвідомчих експертних рад по встановленню причинного зв'язку смерті з роботами по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, довідки про непрацездатних членів сім'ї, які були на утриманні померлого.

При вирішення питання про обґрунтованість та підставність доводів апеляційної скарги необхідно виходити з правового статусу ОСОБА_1, зокрема, необхідно з'ясувати чи є вона непрацездатним членом сім'ї, що був на утриманні померлого годувальника - ліквідатора наслідків аварії на Чорнобильській АЕС.

Ст.75 Сімейного кодексу України передбачає, що непрацездатним вважається той із подружжя, який досяг пенсійного віку, встановленого законом, або є інвалідом 1, 2 чи 3 групи.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач - ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, на момент смерті її чоловіка - ІНФОРМАЦІЯ_2 року, досягла 50 річного віку, на обліку в органах Пенсійного фонду України як отримувач будь-яких видів пенсії не перебувала, не була інвалідом.

Таким чином, вищенаведеними обставинами не встановлено факт утримання позивача її чоловіком - ліквідатором наслідків аварії на Чорнобильській АЕС в контексті вимог ст. 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Аналізуючи вищенаведені законодавчі приписи та фактичні обставини справи, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відсутність правових підстав для виплати одноразової компенсації за шкоду, заподіяну сім'ям, які втратили годувальника відповідно до ст. 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», а тому позовні вимоги є безпідставними та не підлягають до задоволення.

Таким чином, доводи апеляційної скарги є безпідставними та не спростовують висновків суду першої інстанції.

Колегія суддів також звертає увагу на те, що Європейський Суд з прав людини у рішенні в справі «Проніна проти України» від 18 липня 2006 року зазначає, що п. 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд.

Відповідно до ч.2 ст.8 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, а ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" передбачає, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

З врахуванням вищенаведеного колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про безпідставність позовних вимог, правильно і повно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому відповідно до ч.1 ст.200 КАС України апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а постанову суду - без змін.

Керуючись ст.160, 195, 197, 198, 200, 205, 206, 254 КАС України, суд,-

у х в а л и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 20 жовтня 2015 року у справі № 344/13140/15-а, 2-а/344/500/15 - без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, що беруть участь у справі, та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий О.І. Мікула

Судді: А.Р. Курилець

М.П. Кушнерик