Справа № 461/15162/14-а,2а/461/63/15
Суддя: Попко Ярослав Степанович
Дата ухвалення: 2016-03-01 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 березня 2016 року Справа № 876/4804/15

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Попка Я.С.

суддів Левицької Н.Г., Сапіги В.П.

за участю секретаря судового засідання Мартинишина Р.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові апеляційну скаргу Львівської міської ради на постанову Галицького районного суду м. Львова від 27 березня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Львівської міської ради про скасування ухвали,-

В С Т А Н О В И В:

16.12.2014 року позивач - ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Львівської міської ради, в якому просить скасувати ухвалу відповідача №4017 від 23.10.2014 року про відновлення меж пам'ятки садово-паркового мистецтва місцевого значення Львівського центрального парку культури і відпочинку імені Б.Хмельницького.

Постановою Галицького районного суду м. Львова від 27 березня 23.10.2014 року позов задоволено. Скасовано ухвалу Львівської міської ради №4017 від 23.10.2014 року «Про відновлення меж пам'ятки садово-паркового мистецтва місцевого значення Львівського центрального парку культури і відпочинку імені Б. Хмельницького».

Постанова суду першої інстанції мотивована тим, що 31.12.2009 року між Львівською міською радою та ОСОБА_1 був укладений договір оренди землі, відповідно до п.1 якого орендодавець на підставі ухвали Львівської міської ради №899 від 07.06.2007 року «Про затвердження Положення про організацію, проведення та оформлення купівлі-продажу у власність або надання в оренду земельних ділянок сільськогосподарського призначення у м. Львова» та ухвали Львівської міської ради №3137 від 03.12.2009 року «Про надання ОСОБА_1 земельної ділянки на АДРЕСА_1» надає, а орендар приймає в строкове платне користування земельну ділянку, яка знаходиться у м. Львові на АДРЕСА_1 для обслуговування адміністративного будинку. Строк дії договору 10 років до 03.12.2019 року. Цільове призначення земельної ділянки (категорія земельної ділянки згідно ст.19 ЗК України) землі житлової та громадської забудови, категорія земельної ділянки за функціональним призначенням землі комерції. Вказаний договір оренди землі від 31.12.2009 року, укладений між Львівською міською радою та ОСОБА_1, судами не скасований та є діючим.

Суд першої інстанції посилається на те, що відповідно до розділу «Зміна умов договору і припинення його дії» договору оренди землі від 31.12.2009 року, дія договору припиняється у разі: закінчення строку, на який його було укладено; придбання орендарем земельної ділянки у власність;викупу земельної ділянки для суспільних потреб або примусового відчуження земельної ділянки з мотивів суспільної необхідності в порядку, встановленому законом;ліквідації юридичної особи-орендря. Договір припиняється також в інших випадках, передбачених законом. Розірвання договору в односторонньому порядку не допускається.

Судом першої інстанції не прийнято до уваги покликання представника відповідача на те, що оскаржувана ухвала від 23.10.2014 року була прийнята на виконання Закону України «Про мораторій на зміну цільового призначення окремих земельних ділянок рекреаційного призначення в містах та інших населених пунктах», який 13.04.2011 року набрав чинності, оскільки цільове призначення земельної ділянки, яка була надана в оренду ОСОБА_1, є землі житлової та громадської забудови, про що зазначено в договорі оренди, суду не надано жодних доказів зміни цільового призначення вказаної земельної ділянки.

Таким чином, оскаржуваною ухвалою відповідача порушується право позивача, як добросовісного набувача та орендаря.

Не погодившись з постановою суду першої інстанції, вважаючи її незаконною та необґрунтованою, прийнятою з порушенням норм матеріального та процесуального права, неповним з'ясуванням обставин, що мають значення для справи, Львівська міська рада оскаржила її, подавши апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову Галицького районного суду м. Львова від 27 березня 2015 року та прийняти нову постанову, якою повністю відмовити в задоволенні позовних вимог.

Обґрунтовуючи доводи апеляційної скарги апелянт зазначає, що з метою збереження парків м. Львова, беручи до уваги висновки постійної комісії природокористування, охорони довкілля та благоустрою, враховуючи рішення виконкому Львівської міської Ради депутатів трудящих від 07.02.1952 року № 145 «Про встановлення меж території міського парку культури і відпочинку по вул. Стрийській та вул. Дзерджинського у м. Львові», ухвалу Львівської міської ради від 10.07.2014 року № 3569 «Про погодження меж пам'ятки садово-паркового мистецтва місцевого значення Львівського центрального парку культури і відпочинку ім. Б. Хмельницького та надання ЛКП «Львівський центральний парк культури і відпочинку ім. Б. Хмельницького», дозволу на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельних ділянок на місцевості Львівського центрального парку культури і відпочинку ім. Б. Хмельницького», керуючись ст.144 Конституції України, п.п.34 п.1 ст.26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», ст.9 Закону України «Про відчуження земельних ділянок, інших об'єктів нерухомого майна, що на них розміщені, які перебувають у приватній власності, для суспільних потреб чи з мотивів суспільної необхідності», ст.32-1 Закону України «Про оренду землі» ст.12, 83, 149 Земельного кодексу України, міська рада ухвалила вилучити для суспільних потреб, а саме відновлення меж пам'ятки садово-паркового мистецтва місцевого значення Львівського центрального парку культури і відпочинку ім. Б. Хмельницького земельну ділянку площею 0,1022 на АДРЕСА_1 (кадастровий номер НОМЕР_1), яка перебуває в оренді в громадянки ОСОБА_1 згідно з згідно договором оренди землі, зареєстрованим у Львівському міському відділі Львівської регіональної філії Центр ДЗК 24.02.2010 року за №904:10:867:00001 (запис у книзі 04-1).

Апелянт звертає увагу на те, що розмістити парк на іншій земельній ділянці в даному мікрорайоні немає можливості, а розміщувати парк в іншому районі міста спричинить негативні екологічні наслідки для жителів мікрорайону, які належать до територіальної громади м. Львова.

Також зазначає, що судом першої інстанції не взята до уваги, що ухвала Львівської міської ради № 4017 від 23.10.2014 року «Про відновлення меж пам'ятки садово-паркового мистецтва місцевого значення Львівського центрального парку культури і відпочинку ім. Б.Хмельницького» не спрямована на скасування чи внесення змін до вже прийнятої ухвали від 03.12.2009 р. № 3137 «Про надання гр. ОСОБА_1 земельної ділянки на АДРЕСА_1», а передбачає вилучення земельних ділянок комунальної власності для суспільної потреби в порядку ст.149 Земельного кодексу України.

Апелянт вважає безпідставним посилання суду першої інстанції на відсутність погодження станом на сьогоднішній день, оскільки таке погодження можливе на стадії затвердження проекту землеустрою (друга ухвала ЛМР), а на даний час прийнята тільки перша ухвала ЛМР і надано дозвіл на виготовлення проекту землеустрою.

Крім того, судом першої інстанції не взято до уваги, що Рішенням виконавчого комітету Львівської обласної ради народних депутатів від 01.08.1974 р. №420 передано з 01.08.1974 р. територію парку культури і відпочинку ім. Б. Хмельницького на баланс і утримання Дирекції парку та покладено на неї обов'язки із забезпечення робіт з озеленення та прибирання всієї території, заборонено на території парку будь-яке будівництво, ремонт та реконструкцію існуючих об'єктів без попереднього погодження з дирекцією парку та управлінням головного архітектора міста. Рішенням виконавчого комітету Львівської обласної ради народних депутатів від 09.10.1984 р. №495 «Про мережу територій і об'єктів природно-заповідного фонду області» затверджено межі територій і об'єктів природно-заповідного фонду місцевого значення, зокрема парк культури і відпочинку імені Б.Хмельницького.

Разом з тим, апелянт звертає увагу на те, що судом у справі № 5015/1877/12 встановлено факт, що відчуження майна відбулося на підставі договору купівлі-продажу, продавцем у якому виступав не власник майна.

Також, апелянт посилається на те, що 13.04.2011 року набрав чинності Закон України «Про мораторій на зміну цільового призначення окремих земельних ділянок рекреаційного призначення в містах та інших населених пунктах», завданням якого є запобігання масовим проявам зміни цільового призначення і забудови окремих земельних ділянок рекреаційного призначення незалежно від форми власності в містах та інших населених пунктах (зелених зон, зелених насаджень, об'єктів фізичної культури і спорту), що призводить до погіршення санітарно-гігієнічних, рекреаційних та спортивно-оздоровчих умов життя громадян, а також фізичного і естетичного виховання дітей та молоді. Діяльність Львівської міської ради, як органу місцевого самоврядування, також спрямована на збереження земель рекреаційного призначення у м. Львові, підтвердженням чого і є прийнята міською радою ухвала № 4017 від 23.10.2014 року «Про відновлення меж пам'ятки садово-паркового мистецтва місцевого значення Львівського центрального парку культури і відпочинку ім. Б.Хмельницького», яка повністю відповідає вимогам Закону і прийнята в межах наданих повноважень.

Вислухавши суддю-доповідача, дослідивши обставини справи та доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Із змісту ст. 19 Конституції України вбачається, що правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Судом встановлено, підтверджено матеріалами справи, що 23 жовтня 2014 року сесією Львівської міської ради прийнято оскаржувану ухвалу №4017 «Про встановлення меж памятки садово-паркового мистецтва місцевого значення Львівського центрального парку культури і відпочинку ім. Б.Хмельницького», згідно якої межі Львівського центрального парку культури і відпочинку ім. Б.Хмельницького слід відновити за рахунок земельної ділянки орієнтовною площею 0,1022 га, що на АДРЕСА_1 у м. Львові шляхом вилучення у позивача земельної ділянки, яка перебуває в її користуванні на підставі договору оренди землі. В ухвалі вказано також, що договір оренди земельної ділянки №Г-840 від 31 грудня 2009 року, укладений між Львівською міською радою та ОСОБА_1, втратив чинність.

Встановлено також, що згідно копії витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно, виданого Обласним комунальним підприємством Львівської обласної ради «Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки» 18 вересня 2008 року за № 20274449, ОСОБА_1, на підставі договору купівлі-продажу № 4625 від 17 вересня 2008 року, укладеного між нею (покупець) та ДП «СІМЕКСБУД» (продавець), належать на праві приватної власності нежитлові приміщення загальною площею 735,1 кв.м., що знаходяться на АДРЕСА_1 у м. Львові. Договір купівлі-продажу нежитлових приміщень посвідчений нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Стефанюк О.І. 17 вересня 2008 року за реєстровим № 4625, складено акт приймання-передачі нежитлових приміщень.

Пунктом 1 ухвали Львівської міської ради від 03.12.2009 року №3137 «Про надання ОСОБА_1 земельної ділянки на АДРЕСА_1» було вилучено за згодою з користування Львівського центрального парку культури і відпочинку ім. Б.Хмельницького земельну ділянку площею 0,1022 га на АДРЕСА_1 та зараховано до земель міста.

Пунктами 2,3 ухвали надано ОСОБА_1 земельну ділянку площею 0,1022 га на АДРЕСА_1 в оренду терміном на 10 років (з обмеженнями без права зміни конфігурації земельної ділянки для обслуговування адміністративного будинку за рахунок земель житлової та громадської забудови за функцією використання - землі комерції) та зобов'язано ОСОБА_1 у місячний термін укласти з Львівською міською радою договір оренди землі та привести його державну реєстрацію.

31 грудня 2009 року між Львівською міською радою та ОСОБА_1 був укладений договір оренди землі, відповідно до п.1 якого орендодавець на підставі ухвали Львівської міської ради №899 від 07.06.2007 року «Про затвердження Положення про організацію, проведення та оформлення купівлі-продажу у власність або надання в оренду земельних ділянок сільськогосподарського призначення у м. Львова» та ухвали Львівської міської ради №3137 від 03.12.2009 року «Про надання ОСОБА_1 земельної ділянки на АДРЕСА_1» надає, а орендар приймає в строкове платне користування земельну ділянку, яка знаходиться у м. Львові на АДРЕСА_1 для обслуговування адміністративного будинку. Строк дії договору - 10 років, тобто до 3 грудня 2019 року. Цільове призначення земельної ділянки (категорія земельної ділянки згідно ст.19 ЗК України) - землі житлової та громадської забудови, категорія земельної ділянки за функціональним призначенням - землі комерції.

Дія договору оренди землі, відповідно до розділу «Зміна умов договору і припинення його дії», припиняється у разі: закінчення строку, на який його було укладено; придбання орендарем земельної ділянки у власність; викупу земельної ділянки для суспільних потреб або примусового відчуження земельної ділянки з мотивів суспільної необхідності в порядку, встановленому законом; ліквідації юридичної особи-орендаря. Договір припиняється також в інших випадках, передбачених законом. Розірвання договору в односторонньому порядку не допускається.

Ухвала Львівської міської ради №3137 від 03 грудня 2009 року «Про надання ОСОБА_1 земельної ділянки на АДРЕСА_1» була предметом судового розгляду і постановою Галицького районного суду м. Львова від 14.06.2012 року була визнана протиправною та скасованою.

Постанову Галицького районного суду м. Львова від 14.06.2012 року ОСОБА_1 оскаржила в апеляційному порядку і постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 8 лютого 2013 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено, постанову Галицького районного суду м.Львова від 14.06.2012 року скасовано та прийнято нову постанову про відмову в задоволенні позову.

Під час апеляційного провадження встановлено, що на момент прийняття ухвали Львівської міської ради №3137 від 03.12.2009 року «Про надання ОСОБА_1 земельної ділянки на АДРЕСА_1», вказана земельна ділянка відносилась до земель житлової та громадської забудови. Дана обставина стверджується довідкою Управління земельних ресурсів у м. Львові Головного управління Держкомлему у Львівській області №40/01-14/2508 від 23.07.2009 року про правовий статус вказаної земельної ділянки.

Крім того, на думку суду апеляційної інстанції, та обставина, що надана в оренду земельна ділянка межує із землями парку - пам'ятки садово-паркового мистецтва може породжувати для землекористувача додаткові сервітути та обмеження, проте не змінює категорії земельної ділянки, на якій розташована нерухомість, що не відноситься до парку.Тобто, не відповідають дійсним обставинам справи висновки суду першої інстанції про те, що надана в оренду земельна ділянка відносилась до категорії земель природно-заповідного фонду.

Постанова Львівського апеляційного адміністративного суду від 08.02.2013 року залишена без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 21.05.2013 року.

Із змісту ухвали Вищого адміністративного суду України від 21.05.2013 року видно, що належний ОСОБА_1 об'єкт нерухомості не є приналежністю чи складовою частиною Центрального парку культури та відпочинку ім. Б.Хмельницького. ОСОБА_1 є добросовісним набувачем об'єкту нерухомості, розташованого на спірній земельній ділянці.

Крім того, постанова Львівського апеляційного адміністративного суду від 08.02.2013 року переглядалася за нововиявленими обставинами і ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 09.10.2013 року заяву прокуратури Львівської області про перегляд за нововиявленими обставинами постанови Львівського апеляційного адміністративного суду від 08.02.2013 року залишено без задоволення, а вказане судове рішення - без змін.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 13.03.2014 року, винесеною за результатами розгляду касаційної скарги в.о. прокурора Львівської області на ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 09.10.2013 року, касаційну скаргу залишено без задоволення, а ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 09.10.2013 року, якою відмовлено у перегляді постанови від 08.02.2013 року - без змін.

Тобто, ухвала Львівської міської ради №3137 від 03.12.2009 року «Про надання ОСОБА_1 земельної ділянки на АДРЕСА_1» на момент розгляду справи, не скасована.

Встановлено також, що рішенням Галицького районного суду м. Львова від 16 квітня 2013 року про визнання недійсним договору оренди землі, повернення земельної ділянки та приведення її у придатний для використання стан, в задоволенні позову відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Львівської області від 23.10.2013 року рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог про визнання недійсним договору оренди землі скасовано та ухвалено нове рішення, яким позовні вимоги задоволено.

Однак, ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 15.01.2014 року рішення апеляційного суду Львівської області від 23.10.2013 року скасовано, а рішення Галицького районного суду м. Львова залишено в силі.

Із змісту ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 15 січня 2014 року видно, що:

- відповідно до довідки про правовий статус земельної ділянки, наданої управлінням земельних ресурсів у м. Львові Головного управління Держкомлему у Львівській області №40/01-14/2508 від 23.07.2009 року, земельна ділянка по АДРЕСА_1 на момент прийняття ухвали Львівської міської ради №3137 від 03.12.2009 року «Про надання ОСОБА_1 земельної ділянки на АДРЕСА_1», відносилась до земель житлової та громадської забудови;

- згідно з ст.38 Земельного кодексу України до земель житлової та громадської забудови належать земельні ділянки в межах населених пунктів, які використовуються для розміщення житлової забудови, громадських будівель і споруд, інших об'єктів загального користування.

- ухвалою Львівської міської ради від 09.07.2009 року №2788 затверджено перелік землекористувачів, що здійснюють фактичне користування земельними ділянками е межах парків та зелених зон у м. Львові. У п.7 даного переліку відображено землекористування попереднього власника об'єкта нерухомості по АДРЕСА_1 площею 0,1022 га, а також відображено, що вказана земельна ділянка призначена для обслуговування адміністративної споруди.

Крім того, рішенням Галицького районного суду м. Львова від 26 липня 2013 року у справі за позовом Львівської міської ради до ОСОБА_1, третя особа: відділ Держземагенства у м. Львові Львівської області про розірвання договору оренди землі від 31 грудня 2009 року та звільнення земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1, площею 0,1022 га, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Львівської області від 28 серпня 2014 року, у задоволенні позову відмовлено за безпідставністю позовних вимог.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 11 грудня 2014 року касаційні скарги першого заступника прокурора Львівської області та Львівської міської ради відхилено, рішення Галицького районного суду м. Львова від 26 липня 2013 року та ухвалу апеляційного суду Львівської області від 28 серпня 2014 року залишено без змін.

Тобто, укладений між Львівською міською радою та ОСОБА_1 договір оренди земельної ділянки не скасований та є діючим.

Суд першої інстанції правомірно не прийняв до уваги покликання відповідача на ту обставину, що оскаржувана ухвала від 23.10.2014 року була прийнята на виконання Закону України «Про мораторій на зміну цільового призначення окремих земельних ділянок рекреаційного призначення в містах та інших населених пунктах», (набрав чинності 13.04.2011 року), оскільки цільове призначення земельної ділянки, яка була надана в оренду ОСОБА_1 - це землі житлової та громадської забудови, про що і зазначено в договорі оренди.

Відповідно до ч. 1 ст.71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Згідно з ч. 2 ст.71 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

На думку суду апеляційної інстанції, всупереч наведеним вимогам, відповідач, як суб'єкт владних повноважень, не довів правомірності прийнятого ним спірного рішення, з урахуванням всіх встановлених фактичних обставин та вимог законодавства.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції вважає, що постанова суду першої інстанції ґрунтується на повно, об'єктивно і всебічно з'ясованих обставинах, а доводи апелянта на правомірність прийнятої постанови не впливають та висновків суду не спростовують.

Згідно ст. 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ч.3 ст.160, ст.ст. 195, 196, 198, 200, 205, 206, 254 КАС України, суд,-

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Львівської міської ради залишити без задоволення, а постанову Галицького районного суду м. Львова від 27 березня 2015 року у справі №461/15162/14-а за позовом ОСОБА_1 до Львівської міської ради про скасування ухвали - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів з дня складання у повному обсязі шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя Я.С. Попко

Судді Н.Г. Левицька

В.П. Сапіга

Повний текст ухвали виготовлено та підписано 02.03.2016 року.