Справа № 804/3877/15
Суддя: Прокопчук Т.С.
Дата ухвалення: 2016-02-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

23 лютого 2016 рокусправа № 804/3877/15

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Прокопчук Т.С.

суддів: Божко Л.А. Лукманової О.М.

за участю секретаря судового засідання: Сонник А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Фізичної особи - підприємця ОСОБА_2

на постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 20 травня 2015 року по справі

за позовом Фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 до Дніпродзержинської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби України в Дніпропетровській області про визнання протиправними та скасування рішень,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач Фізична особа - підприємець ОСОБА_2 (далі - ФОП ОСОБА_2) звернувся до суду з позовом до відповідача Дніпродзержинської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби України в Дніпропетровській області (далі - Дніпродзержинська ОДПІ), в якому просить визнати протиправним та скасувати винесені відповідачем 20.02.2015 року податкове повідомлення-рішення №, яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання по орендній платі з фізичних осіб на загальну суму 488 362,83 грн., в тому числі за основним платежем в розмірі 390 690,26 грн., штрафними (фінансовими) санкціями в розмірі 97 672,57 грн., та податкове повідомлення-рішення №, яким позивачу нарахований штраф за ненадання до перевірки податковому органу необхідних документів у розмірі 510 грн.

Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 20.05.2015 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись з постановою суду першої інстанції, ФОП ОСОБА_2 подано апеляційну скаргу, в якій апелянт просить постанову скасувати та прийняти нову постанову, якою позовні вимоги задовольнити.

Перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість постанови суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог, а також правильність застосування судом норм матеріального права та правової оцінки обставин у справі, суд приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно ч.1 ст.11 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджено, що у період з 29.12.2014 року по 06.01.2015 року Дніпродзержинською ОДПІ проведена документальна позапланова невиїзна перевірка ФОП ОСОБА_2 щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати плати за землю з фізичних осіб за період з 01.01.2011 року по 31.12.2013 року, за результатами якої складено акт № 69/04-03-17-01/НОМЕР_1 від 16.01.2015 року.

Відповідно до викладених в акті перевірки висновків позивачем порушено приписи п.44.1, п.44.6 ст.44, пп.16.1.5 п.16.1 ст.16, з урахуванням п.85.2 ст.85 ПК України, в частині ненадання до перевірки документів з питань обчислення і сплати орендної плати; пп.288.5.1 п.288.5 ст.288 ПК України з урахуванням пп.288.7 ст.288 ПК України, в результаті чого позивачем занижено суму податкових зобов'язань з орендної плати в загальному розмірі 493 771,98грн., а саме за 2011 рік в розмірі 103 081,72 грн., від якого позивач є звільненим відповідно до приписів п.102.1 ст.102 ПК України, за 2012 рік у розмірі 195 345,13 грн., за 2013 рік у сумі 195 345,13 грн.

На підставі акту перевірки відповідачем 20.02.2015 року винесено податкове повідомлення - рішення №, яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання по орендній платі з фізичних осіб на загальну суму 488 362,83 грн., в тому числі за основним платежем в розмірі 390 690,26 грн., штрафними (фінансовими) санкціями в розмірі 97 672,57 грн. та податкове повідомлення - рішення №, яким нарахований штраф за ненадання до перевірки податковому органу необхідних документів у розмірі 510 грн., які оскарженні позивачем в судовому порядку.

Відповідно до ст. 125, 126 ЗК України право оренди земельної ділянки виникає з моменту державної реєстрації цих прав і посвідчується договором оренди землі, зареєстрованим відповідно до закону.

Згідно ст.13 Закону України «Про оренду землі» № 161-XIV від 06.10.1998 року (далі - Закон № 161-XIV) договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння та користування на певний строк, а орендар - використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Відповідно до ч.1 ст.15 Закону № 161-XIV однією з істотних умов договору оренди землі є орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, форм платежу, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату.

Згідно з ч.1 ст.632 ЦК України ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін. У випадках, визначених законом, застосовуються ціни (тарифи, ставки тощо), які встановлюються або регулюються уповноваженими органами державної влади або органами місцевого самоврядування.

Постановою Кабінету Міністрів України №220 від 03.03.2004 року затверджено Типовий договір оренди землі, п. 9 якого встановлено, що розмір орендної плати за земельні ділянки державної або комунальної власності вноситься у грошовій формі та зазначається у відсотках нормативної грошової оцінки земельної ділянки або розміру земельного податку.

Розмір орендної плати за землю переглядається у разі зміни умов господарювання, передбачених договором, зміни розмірів земельного податку, підвищення цін і тарифів, зміни коефіцієнтів індексації, визначених законодавством, погіршення стану орендованої земельної ділянки не з вини орендаря, що підтверджено документами, в інших випадках, передбачених законом (п.13 Типового договору оренди землі).

Відповідно до пп.14.1.147 п.14.1 ст.14 ПК України, який почав діяти з 01.01.2011 року, плата за землю - загальнодержавний податок, який справляється у формі земельного податку та орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності.

Згідно з п. 271.1 ст. 271 ПК України базою оподаткування є нормативна грошова оцінка земельних ділянок з урахуванням коефіцієнта індексації, визначеного відповідно до порядку, встановленого цим розділом або площа земельних ділянок, нормативну грошову оцінку яких не проведено.

Відповідно до п. 288.1, 288.2, 288.3, 288.4 ст. 288 ПК України підставою для нарахування орендної плати за земельну ділянку є договір оренди такої земельної ділянки. Органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування, які укладають договори оренди землі, повинні до 1 лютого подавати органу державної податкової служби за місцезнаходженням земельної ділянки переліки орендарів, з якими укладено договори оренди землі на поточний рік, та інформувати відповідний орган державної податкової служби про укладення нових, внесення змін до існуючих договорів оренди землі та їх розірвання до 1 числа місяця, що настає за місяцем, у якому відбулися зазначені зміни.

Підпунктом 288.5.1 п. 288.5 ст.288 ПК України встановлено, що розмір орендної плати встановлюється у договорі оренди, але річна сума платежу не може бути меншою для інших категорій земель - трикратного розміру земельного податку, що встановлюється цим розділом.

Таким чином порядок нарахування та сплати орендної плати за земельні ділянки регламентований положеннями ПК України, положення договору оренди земельної ділянки, які суперечать ПК України в частині визначення розміру орендної плати не можуть застосовуватися та мати пріоритет над нормами ПК України.

Аналогічна правова позиція щодо застосування зазначених норм матеріального права висловлена колегією суддів Судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України у постанові від 21.04.2015 року по справі № 21-131а15 та від 14.07.2015 року по справі № 826/5560/14.

Як вбачається з матеріалів справи, між Дніпродзержинською міською радою та ОСОБА_2, ОСОБА_4 укладено договори оренди земельних ділянок, а саме:

договір від 25.12.2007 року щодо надання в строкове платне користування земельної ділянки несільськогосподарського призначення, що знаходиться, загальною площею 2,0926 га для фактичного розміщення катка з штучним льодом «ІНФОРМАЦІЯ_1» з терміном дії до 19.10.2010 року;

договір від 23.10.2007 року щодо надання в строкове платне користування земельної ділянки несільськогосподарського призначення, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 загальною площею 0,0863 га для фактичного розміщення торгового центру з терміном дії до 20.04.2012 року.

Посилання позивача на перехід права власності відповідно до договору купівлі - продажу від 11.10.2011 року та договору дарування від 13.02.2012 року 17/50 часток у праві спільної часткової власності на каток зі штучним льодом «ІНФОРМАЦІЯ_1», що знаходиться на орендованій земельній ділянці, площею 2,0926 га за адресою: АДРЕСА_1 до фізичних осіб ОСОБА_5 та ОСОБА_6,та укладення 01.08.2013 року договору з зазначеними особами про виділ у натурі частки нерухомого майна, відповідно до якого ОСОБА_2 та ОСОБА_4 перейшов у спільну часткову власність адміністративно-виробничий корпус, загальною площею 506,6кв.м., розташований за тією ж адресою, та відсутність законодавчо визначеного обов'язку сплачувати орендну плату за користування зазначеними земельними ділянками за перевірений податковим органом період часу в передбаченому ПК Україні розмірі спростовується наступним.

Із матеріалів справи вбачається, що позивач після закінчення терміну дії договорів оренди продовжував користувався вищезазначеними земельними ділянками в частині площі 1,0463 га земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1, та площі 0,04315 га земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_2, що підтверджується поданими позивачем до податкового органу деклараціями з плати за землю за 2012,2013 роки, в яких позивач самостійно визначив суми податку за користування земельними ділянками, які є узгодженими з дати отримання декларацій податковим органом, та оплатив зазначені суми в добровільному порядку.

В силу викладеного є вірним висновок суду першої інстанції, що донарахування позивачу відповідачем податкового зобов'язання з орендної плати фізичних осіб за 2012, 2013 роки відповідно до вимог пп. 288.5.1. п. 288.5 ст. 288 ПК України у розмірі 390 690,26 грн. та штрафних (фінансових) санкцій в розмірі 97 672,57 грн. шляхом винесення податкового повідомлення - рішення № від 20.02.2015 року є правомірним.

Згідно пп. 16.1.5 п. 16.1 ст. 16 ПК України, платник податків зобов'язаний подавати на належним чином оформлену письмову вимогу контролюючих органів (у випадках, визначених законодавством) документи з обліку доходів, витрат та інших показників, пов'язаних із визначенням об'єктів оподаткування (податкових зобов'язань), первинні документи, регістри бухгалтерського обліку, фінансову звітність, інші документи, пов'язані з обчисленням та сплатою податків та зборів. У письмовій вимозі обов'язково зазначаються конкретний перелік документів, які повинен надати платник податків, та підстави для їх надання.

Пп.44.1, 44.6 ст.44 ПК України передбачено, що для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

У разі якщо до закінчення перевірки або у терміни, визначені в абзаці другому пункту 44.7 цієї статті платник податків не надає посадовим особам контролюючого органу, які проводять перевірку, документи (незалежно від причин такого ненадання, крім випадків виїмки документів або іншого вилучення правоохоронними органами), що підтверджують показники, відображені таким платником податків у податковій звітності, вважається, що такі документи були відсутні у такого платника податків на час складення такої звітності.

Відповідно до п.121.1 ст.121 ПК України, незабезпечення платником податків зберігання первинних документів, облікових та інших регістрів, бухгалтерської та статистичної звітності, інших документів з питань обчислення і сплати податків та зборів протягом установлених статтею 44 цього Кодексу строків їх зберігання та/або ненадання платником податків контролюючим органам оригіналів документів чи їх копій при здійсненні податкового контролю у випадках, передбачених цим Кодексом, тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі 510 грн.

Оскільки позивачем податковому органу не було надано первинних документів для здійснення перевірки, суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції, що відповідачем правомірно накладено на позивача штраф у розмірі 510 грн. відповідно до податкового повідомлення-рішення № від 20.02.2015 року.

Доводами апеляційної скарги вказані обставини не спростовуються.

Оскільки судом першої інстанції в достатньому обсязі з'ясовано обставини адміністративної справи та ухвалене рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, підстави для його скасування відсутні.

Керуючись ч.1 ст.198, ст.200, 205, 206 КАС України, суд

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 20 травня 2015 року - залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту постановлення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів з дня набрання чинності.

Головуючий: Т.С. Прокопчук

Суддя: Л.А. Божко

Суддя: О.М. Лукманова