Справа № 487/106/16-а
Суддя: Кузьменко В. В.
Дата ухвалення: 2016-02-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 487/106/16-а.
Провадження № 2-а/487/32/2016 р.
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
02.02.2016 року Суддя Заводського районного суду м. Миколаєва Кузьменко В.В., розглянувши в порядку скороченого провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області, третя особа Миколаївський обласний військовий комісаріат про визнання дій неправомірними та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

11.01.2016 року представник позивача ОСОБА_2 звернувся до Заводського районного суду м. Миколаєва з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області, третя особа ІНФОРМАЦІЯ_1 , в якому просив визнати неправомірними дії відповідача, виражені у відмові поновлення виплати раніше призначеної пенсії позивачу ОСОБА_1 ; зобов`язати відповідача поновити виплату пенсії ОСОБА_1 , починаючи з 07.10.2009 року з урахуванням усіх перерахунків індексації пенсії, відповідно до ст. 42 ЗУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»; судові витрати покласти на відповідача, мотивуючи тим, що позивач перебував на обліку пенсіонерів Міністерства оборони України до 30.04.1993 року. З 01.05.1993 року виплата пенсії була припинена у зв`язку з виїздом ОСОБА_1 на постійне місце проживання до США, з цього часу йому було припинено виплату пенсії на підставі ст. 51 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». 13.11.2015 року представник позивача звернувся до відповідача з заявою про поновлення виплати раніше призначеної пенсії позивачу, однак рішенням Головного управління Пенсійного фонду України від 01.12.2015 року йому було відмовлено.

Дослідивши письмові матеріали справи, суддя встановив наступне:

ОСОБА_1 перебував на обліку пенсіонерів Міністерства оборони України до 30.04.1993 року та отримував пенсію. З 01.05.1993 року виплата пенсії була припинена на підставі ст.51 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» № 1058-ІV.

Статтею 46 Конституції України проголошено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Тобто право на отримання пенсії є конституційним правом громадянина України.

Статтею 24 Конституції України встановлено, що громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом. Не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального положення, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 49 Закону № 1058-ІV виплата пенсії за рішенням територіальних органів ПФУ або за рішенням суду припиняється на весь час проживання за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України.

Згідно зі статтею 51 цього Закону у разі виїзду пенсіонера на постійне місце проживання за кордон пенсія, призначена в Україні, за заявою пенсіонера може бути виплачена йому за шість місяців наперед перед від`їздом, рахуючи з місяця, що настає за місяцем зняття з обліку за місцем постійного проживання. Під час перебування за кордоном пенсія виплачується в тому разі, якщо це передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України.

Рішенням № 25-рп/2009 пункт 2 частини першої статті 49, друге речення статті 51 Закону № 1058-ІV щодо припинення виплати пенсії на весь час проживання (перебування) пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, Конституційний Суд України визнав такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційним). Зазначені положення Закону № 1058-ІV втратили чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього рішення.

Як зазначено в Рішенні №25-рп/2009, оспорюваними нормами Закону № 1058-ІV держава, всупереч конституційним гарантіям соціального захисту для всіх осіб, право на соціальний захист поставила в залежність від факту укладення Україною з відповідною державою міжнародного договору з питань пенсійного забезпечення. Таким чином, держава всупереч конституційним гарантіям соціального захисту для всіх осіб, що мають право на отримання пенсії у старості, на законодавчому рівні позбавила цього права пенсіонерів у тих випадках, коли вони обрали постійним місцем проживання країну, з якою не укладено відповідного договору. Виходячи із правової, соціальної природи пенсій право громадянина на одержання призначеної йому пенсії не може пов`язуватися з такою умовою, як постійне проживання в Україні; держава відповідно до конституційних принципів зобов`язана гарантувати це право незалежно від того, де проживає особа, якій призначена пенсія, - в Україні чи за її межами.

Крім того, як зазначив Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) у рішенні у справі «Пічкур проти України», яке набрало статусу остаточного 7 лютого 2014 року, право на отримання пенсії як таке стало залежним від місця проживання заявника. Це призвело до ситуації, в якій заявник, пропрацювавши багато років у своїй країні та сплативши внески до системи пенсійного забезпечення, був зовсім позбавлений права на пенсію лише на тій підставі, що він більше не проживає на території України (пункт 51 цього рішення).

У пункті 54 вказаного рішення ЄСПЛ зазначив, що наведених вище міркувань ЄСПЛ достатньо для висновку про те, що різниця в поводженні, на яку заявник скаржився, порушувала статтю 14 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), згідно з якою користування правами та свободами, визнаними в Конвенції, має бути забезпечене без дискримінації за будь-якою ознакою - статі, раси, кольору шкіри, мови, релігії, політичних чи інших переконань, національного чи соціального походження, належності до національних меншин, майнового стану, народження, або за іншою ознакою, у поєднанні зі статтею 1 Першого протоколу до Конвенції, якою передбачено право кожної фізичної або юридичної особи мирно володіти своїм майном та закріплено, що ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених Законом і загальними принципами міжнародного права.

Постановою Верховного Суду України від 12.05.2015 року зазначено, що рішення ЄСПЛ є джерелом права та обов`язковими для виконання Україною відповідно до статті 46 Конвенції, суди при розгляді справ зобов`язані враховувати практику ЄСПЛ, у тому числі й у рішенні у справі «Пічкур проти України», як джерело права відповідно до статті 17 Закону України від 23 лютого 2006 року № 3477-ІV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини».

На підставі наведеного приходжу до висновку про те, що з дня набрання чинності Рішенням № 25-рп/2009 щодо неконституційності положень пункту 2 частини першої статті 49, другого речення статті 51 Закону № 1058-ІV виникли підстави для поновлення конституційного права особи на виплату пенсії, виплата якої була зупинена на підставі положень зазначеного Закону. З цього часу Головне управління ПФУ в Миколаївській області має відновити виплату пенсії позивачу ОСОБА_1 , як громадянину України, який виїхав на постійне місце проживання за кордон.

З урахуванням викладеного, позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню.

Відповідно до вимог ч.1 ст.94 КАС України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.8-11, 94, 159, 161-163 КАС України, суддя -

ПОСТАНОВИВ:
Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області, третя особа Миколаївський обласний військовий комісаріат про визнання дій неправомірними та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити повністю.

Визнати дії Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області, щодо винесення рішення № 102 від 01.12.2015 року про відмову в призначенні пенсії за вислугу років ОСОБА_1 неправомірними.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного Фонду України в Миколаївській області поновити виплату пенсії ОСОБА_1 , починаючи з 07 жовтня 2009 року з урахуванням усіх перерахунків та індексації пенсії, відповідно до ст.42 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Стягнути з Головного управління Пенсійного Фонду України в Миколаївській області на користь ОСОБА_1 сплачений останнім судовий збір у розмірі 487 (чотириста вісімдесят сім) гривень 20 копійок.

Постанова суду може бути оскаржена шляхом подання апеляційної скарги до Одеського апеляційного адміністративного суду через Заводський районний суд м. Миколаєва протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя Заводського районно суду

міста Миколаєва В.В.Кузьменко