Справа № 445/2355/15-а
Суддя: Сивак В. М.
Дата ухвалення: 2016-02-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 445/2355/15-а
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 лютого 2016 року Золочівський районний суд Львівської області

в складі судді Сивак В. М.

при секретарі Захарчук Н.Я.

за участю позивача : ОСОБА_1 ,представника відповідача : ОСОБА_2

розглянувши у судовому засіданні в залі суду в м. Золочів Львівської області справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного Фонду України в Золочівському районі Львівської області про визнання дій щодо припинення з 1 червня 2015 р. виплати пенсії за вислугу років, призначеної відповідно до Закону України " Про прокуратуру" та відмови у поновленні виплати зазначеної пенсії неправомірними та зобов"язання до вчинення дій , -

в с т а н о в и в:

Позивач звернувся до суду з позовом до Управління Пенсійного Фонду України в Золочівському районі Львівської області в якому просить визнати неправомірними дії Управління Пенсійного фонду України в Золочівському районі Львівської області щодо припинення з 1 червня 2015 року виплати пенсії за вислугу років, призначеної відповідно до Закону України «Про прокуратуру», відмови у поновленні виплати зазначеної пенсії та зобовязати Управління Пенсійного фонду України в Золочівському районі Львівської області поновити виплату раніше призначеної пенсії за вислугу років відповідно до Закону України «Про прокуратуру» з 1 червня 2015 року у попередньому розмірі.

Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що з 13.03.2015 перебуває на обліку в Управлінні Пенсійного Фонду України в Золочівському районі, як одержувач пенсії за вислугою років відповідно до ст.50-1 Закону України «Про прокуратуру» від 05.11.1991 року. Згідно пенсійного посвідчення № НОМЕР_1, виданого Пенсійним фондом України 27.05.2015 року, він має право на одержання пенсії за вислугою років довічно.

На час призначення пенсії за вислугу років та по теперішній час він працює прокурором прокуратури Золочівського району. Однак з 01.04.2015 року виплата пенсії за вислугу років йому була припинена. Особистої письмової згоди на добровільну відмову від призначеної пенсії не давав.

26.10.2015 року він звернувся до Управління Пенсійного Фонду України в Золочівському районі із письмовою заявою про поновлення виплати пенсії за вислугу років, проте, відповідач повідомив про відсутність підстав для поновлення виплати пенсії, про що направлено лист Управління Пенсійного Фонду України в Золочівському районі від 09.11. 2015 року № 18/С-11.

Відповідач не поновив виплату пенсії, пославшись на Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» №213 -VIII від 02.03.2015 року.

Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02 березня 2015 року №213-VIII, який набрав чинності з 01 квітня 2015 року, внесено зміни до статті 47 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», та ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру», відповідно до яких установлено, що тимчасово, у період з 01 квітня 2015 року по 31 грудня 2015 року, у період роботи особи на посадах, які дають право на призначення пенсії або щомісячного довічного грошового утримання у порядку та на умовах, передбачених законами України «Про статус народного депутата України», «Про державну службу», «Про прокуратуру», «Про судоустрій і статус суддів», пенсії, призначені відповідно до цього Закону, не виплачуються.

Пунктом 5 Прикінцевих положень вищевказаного Закону передбачено, що у разі неприйняття до 01 червня 2015 року закону щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах з 01 червня 2015 року скасовуються норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії/щомісячне довічне грошове утримання призначаються відповідно до законів України «Про державну службу», «Про прокуратуру», «Про судоустрій і статус суддів», «Про статус народного депутата України», «Про Кабінет Міністрів України», «Про судову експертизу», «Про Національний банк України», «Про службу в органах місцевого самоврядування», «Про дипломатичну службу», Податкового та Митного кодексів України, Положення про помічника-консультанта народного депутата України.

Оскільки до 01 червня 2015 року закон щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах не прийнято, з вказаного дня норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії/щомісячне довічне грошове утримання призначаються відповідно до спеціальних Законів («Про прокуратуру»,«Про державну службу», «Про судоустрій і статус суддів» та інші), є скасованими. Тобто, правові норми, які надавали право особі, яка працює на посаді прокурора, та інших визначених посадах, на призначення пенсії або щомісячного довічного утримання, припинили дію, починаючи з 01 червня 2015 року.

Таким чином, починаючи з указаної дати на нього не поширюються встановлені частиною 1 статті 47 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» та частини 15 Закону України «Про прокуратуру» (в редакції Закону від 02 березня 2015 року №213-VIII) обмеження щодо виплати пенсії, адже з 01 червня 2015 року робота на займаній ним посаді не дає права на призначення пенсії або щомісячного довічного грошового, відсутні правові підстави для невиплати йому пенсії за вислугу років.

Вважає що дії відповідача обмежують його конституцій права, суперечать встановленій практиці Європейського суду з прав людини, рішення якого є обовязковими, нормам Конституції України, міжнародного права та є неправомірними.

Не погоджуючись з такою відмовою, позивач звернувся в суд.

Позивач в судовому засіданні зсилаючись на зміст позовних вимог просив позов задовільнити.

Представник відповідача в судовому засіданні проти задоволення позову заперечив та зіславшись на подані заперечення пояснив, що позивач дійсно з 13.03.2015 перебуває на обліку в Управлінні Пенсійного Фонду України в Золочівському районі, як одержувач пенсії за вислугою років як прокурору відповідно до ст.50-1 Закону України «Про прокуратуру» від 05.11.1991 року № 1789-Х-ІІ із змінами внесеними Законом України "Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України" від 28.12.2014 року № 76-V-ІІІ, які набрали чинності з 01.01.2015 року. Пенсійне забезпечення передбачає не тільки умови призначення пенсії , але і умови, норми та порядок виплати пенсії відповідно того закону, з якого призначена пенсія.

З 01.04.2015 р. набрав чинності ЗУ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 р. №213- VIII , яким згідно з пунктом 2 рохділу 3 "Перехідні положення" встановлюється особливий порядок виплати пенсії працюючим пенсіонерам, незалежно від часу призначення їм пенсії. Відповідно до вищезазначеного Закону були внесені зміни до ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» від 05.11.1991 року № 1789-Х-ІІ. Так в законі зазначено, що тимчасово , у період 3 1 .04.2015 р. по 31.12.2015 р. : особам , на яких поширюється дія Закону України «Про прокуратуру» ( крім інвалідів І-та ІІ груп, інвалідів війни ІІІ групи та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія пункту 1 статті 10 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту") , у період роботи на посадах, які дають право на призначення пенсії/ щомісячного довічного грошового утримання у порядку та на умовах, передбачених цим Законом , законами України ""Про статус народного депутата України", "Про прокуратуру", "Про судоустрій і статус суддів", пенсії, призначені відповідно до цієї статті, не виплачуються. Одночасно, законодавством передбачено, що після звільнення з роботи виплата пенсії відповідно до Закону України «Про прокуратуру» поновлюється.

Згідно копії трудової книжки та індивідуальних відомостей про застраховану особу позивач станом на 01.04.2015 р. та по даний час працює на посаді , що дає право на призначення пенсії прокурорам, відповідно до Закону України «Про прокуратуру» від 05.11.1991 року № 1789-Х-ІІ.

Тобто, існують обставини з якими ЗУ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 р. №213- VIII повязує припинення виплати пенсії позивачу ОСОБА_1, у звязку із чим управління ПФУ в Золочівському районі виплата позивачу пенсії тимчасово у пенріод з 01ю04ю2015 р. по 31.12.2015 р. було припинено правомірно. Позивач помилково провів аналіз таким поняттям як призначення пенсії, призупинення та поновлення виплати пенсії. Оскільки, правом на призначення пенсії за вислугу років він скористався 13.03.2015 р., коли була призначена пенсія, а відновлення виплати пенсії буде здійснено з 01.01.2016 року або у випадку звільнення з роботи в органах прокуратури. Просив у задоволенні позову відмовити.

Дослідивши подані сторонами докази, повно і всебічно зясувавши всі обставини справи в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов підлягає до задоволення у повному обсязі, враховуючи наступне.

Завданням адміністративного судочинства, відповідно до частини першої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони, зокрема, на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Конституцією України встановлено, що органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених Конституцією межах і відповідно до законів України (ч. 2 ст. 6). Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцієюта законами України (ч. 2 ст. 19).

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов'язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій визначені Законом України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» та спеціальними законами в тому числі і Законом України «Про прокуратуру».

Відповідно до частини першої статті 47 цього Закону пенсія виплачується щомісяця організаціями, що здійснюють виплату і доставку пенсій, у строк не пізніше 25 числа місяця, за який виплачується пенсія, виключно в грошовій формі за зазначеним у заяві місцем фактичного проживання пенсіонера в межах України або перераховується на визначений цією особою банківський рахунок у порядку, передбаченому законодавством.

Згідно ст. 22 Конституції України права і свободи людини і громадянина, закріплені цією Конституцією, не є вичерпними. Конституційні права та свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Згідно ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Пенсії, інші види соціальних виплат для догляду, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Як вбачається зі змісту статей 55, 68 Конституції України, кожен має право будь - якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень та протиправних посягань. Кожен зобов'язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших осіб.

Судом встановлено, що позивач перебуває на обліку в управлінні ПФУ в Золочівському районі Львівської області як одержувач пенсії за вислугою років відповідно до Закону України «Про прокуратуру» з 13.03.2015 року про що не заперечує відповідач.

Позивач працює на посаді прокурора Золочівської місцевої прокуратури Львівської області, що також не заперечується сторонам.

З 1 квітня 2015 року управління ПФУ в Золочівському районі Львівської області відповідно до Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного

забезпечення» від 2 березня 2015 року № 213-VIII призупинило виплату пенсії позивачу.

Вказані факти сторонами не оспорюються.

В звязку з неотриманням пенсії, 26.10.2015 року позивач звернувся до Управління Пенсійного фонду України у Золочівському районі Львівської області із письмовою заявою, в якій просив поновити йому з 01 червня 2015 року виплату пенсії.

Листом від 09.11.2015 року №18/С-11 відповідач повідомив позивача про відсутність підстав для поновлення виплати пенсії та розяснив порядок оскарження дій, бездіяльності органів Пенсійного Фонду України в судовому порядку.

02.03.2015 року було прийнято Закон України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" №213 -VIII від 02.03.2015р., який набрав чинності з 01.04.2015року.

Вказаним Законом внесені зміни в ч. 15 ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру, згідно яких:

Тимчасово, у період з 1 квітня 2015 року по 31 грудня 2015 року:

особам, на яких поширюється дія цього Закону (крім інвалідів I та II груп, інвалідів війни III групи та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія пункту 1 статті 10 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту"), у період роботи на посадах, які дають право на призначення пенсії/щомісячного довічного грошового утримання у порядку та на умовах, передбачених цим Законом, законами України "Про статус народного депутата України","Про державну службу", "Про судоустрій і статус суддів", пенсія, призначена відповідно до цієї статті, не виплачується;

у період роботи особи (крім інвалідів I та II груп, інвалідів війни III групи та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія пункту 1 статті 10 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту") на інших посадах/роботах пенсії, призначені відповідно до цієї статті, розмір яких перевищує 150 відсотків прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність, виплачуються в розмірі 85 відсотків призначеного розміру, але не менше 150 відсотків прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність.

З 1 січня 2016 року пенсія, призначена особам відповідно до цієї статті (крім інвалідів I та II груп, інвалідів війни III групи та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія пункту 1статті 10 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту"), у період роботи на посадах, які дають право на призначення пенсії/щомісячного довічного грошового утримання у порядку та на умовах, передбачених цим Законом, законами України "Про статус народного депутата України", "Про державну службу", "Про судоустрій і статус суддів", виплачується в розмірі, обчисленому відповідно до Закону України "Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування".

Після звільнення з роботи виплата пенсії відповідно до цього Закону поновлюється.

Станом на 1 квітня 2015 року посада, на якій працював позивач, дійсно, давала право на призначення пенсії у порядку та на умовах, передбачених Законом України «Про прокуратуру», у зв'язку з чим відповідачем було припинено виплату пенсії позивачу з 1 квітня 2015 року.

Разом з тим, відповідно до пункту 5 розділу III «Прикінцеві положення» Закону № 213 у разі неприйняття до 1 червня 2015 року закону щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах з 1 червня 2015 року скасовуються норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії/щомісячне довічне грошове утримання призначаються відповідно до законів України "Про державну службу", "Про прокуратуру", Про судоустрій і статус суддів", "Про статус народного депутата України", "Про Кабінет Міністрів України", "Про судову експертизу", "Про Національний банк України", "Про службу в органах місцевого самоврядування", "Про дипломатичну службу", Податкового та Митного кодексів України, Положення про помічника-консультанта народного депутата України.

Вказаний в пункті 5 розділу III «Прикінцеві положення» Закону № 213 закон щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах до 1 червня 2015 року прийнятий не був, у зв'язку з чим з вказаної дати втратили чинність, зокрема, норми Закону України «Про прокуратуру» щодо пенсійного забезпечення і відповідно пенсії за цим Законом не призначаються.

Таким чином, з 1 червня 2015року посада, на якій працює позивач, не дає права на призначення пенсії в порядку та на умовах, передбачених Законом України «Про прокуратуру», у зв'язку з чим відпали підстави для невиплати позивачу пенсії, призначеної відповідно до вказаного Закону.

Тобто в Законі зазначено, що виплата пенсій призупиняється не тим особам, які працюють на посадах прокурорів, а тим, які працюють на посадах, які дають право на призначення пенсії по Закону України "Про прокуратуру».

З огляду на вищевикладене, суд вважає, що з 1 червня 2015 року виплата пенсії, призначеної позивачу відповідно до Закону України «Про прокуратуру», підлягає відновленню, у зв'язку з відсутністю підстав для її невиплати.

Такий висновок щодо правового застосування норм частини першої статті 47 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» та пункту 5 Прикінцевих положень Закону від 02 березня 2015 року №213-VIII, судом зроблений з урахуванням правової позиції, висловленій Вищим адміністративним судом України в ухвалі від 26 серпня 2015 року (адміністративна справа № 202/4641/15-а).

Не заслуговує на увагу і твердження відповідача про те, що позивач звернувся до Пенсійного фонду України у Золочівському районі заявою довільної форми, оскільки згідно із ст. 55 Конституції України, права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Кожен має право будь-яким не забороненим законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Звернення до адміністративного суду для захисту прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується (ч.3 ст.8 КАС України).

Суд вважає, що позивач належним чином звернувся до Пенсійного Фонду України у Золочівському районі, про що свідчить що позивач звертався особисто з письмовою заявою не про призначення чи перерахунок пенсії, а про поновлення виплати раніше призначеної пенсії, і отримавши письмову відмову, оскаржив в судовому порядку.

Дії управління Пенсійного Фонду України у Золочівському районі щодо припинення з 01.06.2015 року виплати позивачу раніше призначеної пенсії за вислугу років відповідно до Закону України «Про прокуратуру» є неправомірними з наступних підстав.

Відповідно до ст.1 Конституції, Україна є суверенна і незалежна, демократична, соціальна, правова держава. Згідно з ч.2 ст. 3 Конституції України права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов'язком держави.

Як зазначено в пункті 2 Постанови Пленуму Верховною Суду України від 01.11.1996 року № 9 «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя», оскільки Конституція України, як зазначено в статті 8 має найвищу юридичну силу, а її норми є нормами прямої дії, суди при розгляді конкретних справ мають оцінювати законність того чи іншого нормативно-правового акта з точки зору його відповідності Конституції у всіх необхідних випадках застосовувати Конституцію як акт прямої дії. Судові рішення повинні ґрунтуватись на Конституції, а також на чинному законодавстві, яке не суперечить їй.

Це положення в повній мірі узгоджується з Рішенням Конституційного Суду України у справі за конституційним поданням 51 народного депутата України щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень статті 92, пункту 6 розділу X «Перехідні положення» Земельного кодексу України (справа про постійне користування земельними ділянками) № 5-рп/2005 від 22 вересня 2005 року (справа № 1-17/2005), в підпунктах 5.1 та 5.3 п. 5 яких зазначено, що «відповідно до частини другої статті 8 Основного Закону України Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України повинні відповідати їй. Згідно зі статтею 22 Конституції України конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані (частина друга), при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод (частина третя). Скасування конституційних прав і свобод це їх офіційна (юридична або фактична) ліквідація. Звуження змісту та обсягу прав і свобод є їх обмеженням. у традиційному розумінні діяльності визначальними поняття змісту прав людини є умови і засоби, які становлять можливості людини, необхідні для задоволення потреб її існування та розвитку. Обсяг прав людини це їх сутнісна властивість, виражена кількісними показниками можливостей людини, які відображені відповідними правами, що не є однорідними і загальними. Загальновизнаним є правило, згідно з яким сутність змісту основного права в жодному разі не може бути порушена. Україна як демократична і правова держава закріпила принцип поваги і непорушності прав та свобод людини, утвердження і забезпечення яких є головним обовязком держави. Конституційний принцип правової держави вимагає від неї утримуватися від обмеження загальновизнаних прав і свобод людини і громадянина, в тому числі майнових прав (стаття 1, частина друга статті 3, статті 21, 22, 64 Конституції України».

Конституція України у ст.22 визначає, що конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод

Конституційний суд України у рішенні від 11.10.05 року № 8-рп/2005 чітко визначив критерії, за якими можливо встановити, чи відбулося таке звуження: «звуження обсягу прав та свобод це зменшення кола субєктів, розміру території, часу, розміру або кількості благ чи будь-яких інших кількісно вимірюваних показників використання прав та свобод, тобто їх кількісні характеристики».

Також Конституційний суд України у своєму рішенні від 09.07.2007 року №6-рп/2007 зазначив, що «невиконання державою взятих на себе соціальних зобовязань порушує принцип соціальної, правової держави». Встановлення певних соціальних пільг, компенсацій та гарантій є «складовою конституційного права на соціальний захист і юридичними засобами здійснення цього права».

Відповідно до ч. 1 ст. 64 Конституції України, конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть буди обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України.

Частиною 2 статті 64 Конституції України встановлено, що в умовах воєнного або надзвичайного стану можуть встановлюватися окремі обмеження прав і свобод із зазначенням строку дії цих обмежень. Не можуть бути обмежені права і свободи, передбачені статтями 24, 25, 27, 28, 29, 40, 47, 51, 52, 55, 56, 57, 58, 59, 60, 61, 62, 63 цієї Конституції.

На час прийняття відповідачем оскаржуваного рішення та звернення позивача до суду воєнний або надзвичайний стан в країні не вводився, а тому обєктивних підстав для введення окремих обмежень прав і свобод не було і немає.

Станом на березень 2015 року позивач виконав усі необхідні умови щодо отримання пенсії за вислугою років, передбачені чинними на той час приписами ст.50-1 Закону України «Про прокуратуру» від 05.11.1991 року, у звязку з чим відповідачем було прийняте рішення про призначення та виплату пенсії з 13.03.2015 року.

Отже, право на пенсію у позивача виникло з березня 2015 року, з того часу він отримував пенсійні виплати, тому дії відповідача щодо припинення виплати пенсії з червня 2015 року є звуженням існуючих прав позивача, а саме: права на пенсію, визначене у ст.46 Конституції України.

Згідно з частиною 1 ст.8 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Частиною 2 ст. 8 КАС України також передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Законом України "Про ратифікацію Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2,4,7 та 11 до Конвенції" (пункт 1) Україна визнала обов'язковою юрисдикцію Європейського суду з прав людини в усіх питаннях, що стосуються тлумачення та застосування Конвенції. Європейський суд з прав людини розкриває принцип верховенства права через формулювання вимог, які він виводить з цього принципу.

Статтею 14 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначено «Користування правами та свободами, визнаними в цій Конвенції, має бути забезпечене без дискримінації за будь-якою ознакою - статі, раси, кольору шкіри, мови, релігії, політичних чи інших переконань, національного чи соціального походження, належності до національних меншин, майнового стану, народження, або за іншою ознакою».

Стаття 1 Першого протоколу Конвенції визначає «Кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права».

У справі «Пічкур проти України» Європейський суд з прав людини зазначив: «Суд повторює, що стаття 14 Конвенції доповнює інші основні положення Конвенції та протоколів до неї. Вона не існує незалежно, оскільки застосовується лише щодо «користування правами та свободами», що гарантуються цими основними положеннями … Таким чином, заборона дискримінації за статтею 14 Конвенції поширюється за межі використання прав та свобод, гарантування яких кожною державою вимагається Конвенцією та протоколами до неї. Вона також застосовується до тих додаткових прав, що входять до загальної сфери застосування будь-якої статті Конвенції, які держави добровільно вирішили гарантувати … Якщо у Договірній державі є чинне законодавство, яким передбачено право на соціальні виплати, обумовлені або не обумовлені попередньою сплатою внесків, це законодавство має вважатися таким, що породжує майновий інтерес, який підпадає під дію статті 1 Першого протоколу, для осіб, що відповідають вимогам такого законодавства».

Європейський суд з прав людини ще у 1974 році у справі Мюллер проти Австрії (ухвала щодо прийняття заяви №6849/72 від 16.12.1974 року) зазначив, що у звязку зі сплатою обов'язкових внесків до пенсійного фонду у застрахованої особи виникає право власності на пенсію.

Відповідно до змісту ст. 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном.

Оскільки позивач постійно сплачував та на даний час продовжує сплачувати передбачені чинним законодавством внески, тому дії відповідача є втручанням у право особи на мирне володіння майном - пенсією.

Крім того, ч. 1 ст.7 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 № 1058-IV передбачає рівноправність застрахованих осіб щодо отримання пенсійних виплат та виконання обов'язків стосовно сплати страхових внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування.

Зупинення виплати пенсії у звязку з перебуванням позивача на посаді прокурора є прямим порушенням цієї норми, оскільки колишні прокурорські працівники, які на даний час не працюють, продовжують отримувати пенсію у повному розмірі.

Статтею 43 Конституції України визначено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Цим правом і скористався позивач після виходу на пенсію за вислугою років.

Крім цього, одночасно з обмеженням пенсій та зупиненням їх виплат певним категоріям державних службовців, прокурорам та суддям, що мало на меті зменшення витрат з Державного бюджету України, розділом ІІ Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" було визнано таким, що втратив чинність пункт 10 розділу III "Прикінцеві положення" Закону України "Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України". Цією нормою законодавець скасував існуючі на 01.04.2015 року обмеження для народних депутатів та інших державних службовців максимального місячного розміру заробітної плати 7 розмірами мінімальної заробітної плати, а тому обґрунтування рішення Пенсійного Фонду України у Золочівському районі, щодо обмеження пенсійних виплат фінансовими можливостями держави є досить сумнівним.

Порушені права позивача можуть бути поновлені лише шляхом винесення постанови про визнання неправомірними дій Управління Пенсійного фонду України у Золочівському районі, щодо припинення виплати пенсії та зобовязання поновити виплату пенсії з 1 червня 2015 року у попередньому розмірі.

Згідно до ст.. 94 КАС України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України.

На підставі зазначеного з Управління Пенсійного фонду України в Золочівському районі підлягає стягненню судовий збір на користь позивача у розмірі 487,20 грн., сплачений ним при поданні позову до суду.

Керуючись ст. ст.19,21,46,64,68,126,130 Конституції України, ст. ст.46, 47, ч. 2 ст.49 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» , Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" №213-VIII від 02.03.2015р., ст. ст. 2,11,71,94,158-163 КАС України,-

п о с т а н о в и в :

адміністративний позов задоволити.

Визнати неправомірними дії Управління Пенсійного фонду України в Золочівському районі Львівської області щодо припинення з 1 червня 2015 року виплати ОСОБА_1 пенсії за вислугу років, призначеної відповідно до Закону України «Про прокуратуру» та відмови у поновленні виплати зазначеної пенсії.

Зобовязати Управління Пенсійного фонду України в Золочівському районі Львівської області поновити ОСОБА_1 виплату раніше призначеної пенсії за вислугу років відповідно до Закону України «Про прокуратуру» з 1 червня 2015 року у попередньому розмірі.

Стягнути з Управління Пенсійного фонду України в Золочівському районі за рахунок його бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 судові витрати у розмірі 487 грн. 20 коп.

Постанова може бути оскаржена до Львівського апеляційного адміністративного суду через Золочівський районний суд Львівської області шляхом подання апеляційної скарги протягом 10 днів з дня отримання копії постанови.

Суддя : В. М. Сивак