Справа № 169/58/16-а
Суддя: Тітівалов Р. К.
Дата ухвалення: 2016-02-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 169/58/16-а
Провадження № 2-а/169/2/16
ТУРІЙСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 лютого 2016 року смт Турійськ

Турійський районний суд Волинської області в складі:

головуючого судді Тітівалова Р.К.,

з участю:

секретаря Веремчук Л.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до інспектора роти № 4 батальйону Управління патрульної поліції у місті Луцьку Романюка Тараса Вікторовича про визнання протиправною та скасування постанови в справі про адміністративне правопорушення,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до інспектора роти № 4 батальйону Управління патрульної поліції у місті Луцьку Романюка Т.В. про визнання протиправною та скасування постанови в справі про адміністративне правопорушення.

Позов мотивований тим, що постановою серії ПС2 № 649384 від 26 січня 2016 року його притягнуто до відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП, та накладено стягнення у вигляді штрафу в розмірі 255 гривень. Підставою для цього стало те, що 26 січня 2016 року позивач, керуючи автомобілем марки «KIA PICANTO», номерний знак НОМЕР_1, по проспекту Волі, 3 у м. Луцьк, здійснив поворот ліворуч, перетнувши, при цьому, двійну суцільну лінію дорожньої розмітки 1.3, яка поділяє транспортні потоки в протилежних напрямках, чим скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 122 КУпАП. З даною постановою ОСОБА_1 не погодився, мотивуючи тим, що дорожній знак 3.23 «поворот ліворуч заборонено» та дорожня розмітка 1.3 по проспекту Волі, 3 у м. Луцьк відсутні. Вказуючи, що оскаржувана постанова є незаконною, необґрунтованою, винесена з порушенням норм закону, адже протоколу про вчинення адміністративного правопорушення складено не було, він був позбавлений можливості заявити клопотання та надати докази своєї невинуватості, йому не були роз`яснені права, передбачені ст. 63 Конституції України та ст. 268 КУпАП, просив суд визнати протиправною та скасувати зазначену постанову, закрити провадження у справі.

Позивач у судове засідання не з'явився, подав до суду заяву, в якій просив позов задовольнити та розглядати справу за його відсутності (а.с. 14).

Відповідач у судове засідання не з'явився, хоча про час і місце розгляду справи був належним чином повідомлений, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення (а.с. 13).

Враховуючи, що учасники процесу у судове засідання не з'явилися і розгляд справи здійснюється за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу відповідно до вимог ч. 1 ст. 41 КАС України не здійснювалося.

Дослідивши та оцінивши наявні в матеріалах справи письмові докази в їх сукупності, суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову з таких підстав.

За змістом ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Зі змісту оскаржуваної постанови вбачається, що ОСОБА_1 26 січня 2016 року о 19 годині 25 хвилин в м. Луцьк по проспекту Волі, 3 здійснив поворот ліворуч, перетнувши, при цьому, двійну суцільну лінію дорожньої розмітки 1.3, яка поділяє транспортні потоки в протилежних напрямках, чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 122 КУпАП. До позивача застосовано адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 255 грн (а.с. 4).

Частиною 1 статті 122 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність за порушення водіями транспортних засобів, зокрема, вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг.

Підповідно до п. 8.1 Правил дорожнього руху України (далі - ПДР) регулювання дорожнього руху здійснюється за допомогою дорожніх знаків, дорожньої розмітки, дорожнього обладнання, світлофорів, а також регулювальниками.

Дорожня розмітка застосовується відповідно до цих Правил і повинна відповідати вимогам національного стандарту. Дорожня розмітка повинна бути видимою учасникам дорожнього руху як у світлу, так і в темну пору доби на відстані, що забезпечує безпеку руху. На ділянках доріг, на яких є труднощі для видимості учасниками дорожнього руху дорожньої розмітки (сніг, бруд тощо) або дорожня розмітка не може бути відновленою, установлюються відповідні за змістом дорожні знаки (п. 8.5-1 ПДР).

У розділі 34 ПДР передбачено види дорожніх розміток, зокрема, визначено, що горизонтальна розмітка 1.3 поділяє транспортні потоки протилежних напрямків на дорогах, які мають чотири і більше смуг руху.

Відповідно до вимог закону формулювання суті правопорушення повинно бути чітким і конкретним із зазначенням місця, часу, способу його вчинення, мотивів, форми вини, і воно повинно точно відповідати ознакам складу адміністративного правопорушення, зазначеним у статті КУпАП, за якою складено протокол.

Норма закону, за порушення якої позивача притягнуто до адміністративної відповідальності, є бланкетною, а тому відповідно до ст.ст. 256, 280, 283 КУпАП при провадженні в справах про адміністративні правопорушення такої категорії необхідно з'ясувати, яку норму (пункт) ПДР (спеціального нормативного акту) порушила особа, в чому полягає суть цих порушень та вказувати це в протоколі про адміністративне правопорушення і постанові.

Пунктом 24 Постанови Пленуму Верховного суду України від 23 грудня 2005 року №14 «Про практику застосування судами України у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» встановлено, що зміст постанови повинен відповідати вимогам, встановленими статтями 283, 284 КУпАП. В ній зокрема, необхідно зазначити докази, на яких базується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення.

Проте на порушення вказаних вимог закону в оскаржуваній постанові не вказано, які саме положення ПДР порушив ОСОБА_1 і в чому полягає суть цих порушень.

Викладена в постанові суть правопорушення «здійснив поворот ліворуч, перетнувши, при цьому, двійну суцільну лінію дорожньої розмітки 1.3, яка поділяє транспортні потоки в протилежних напрямках» є не конкретною і не ґрунтується на ПДР, оскільки така розмітка, як «двійна суцільна лінія», у розділі 34 ПДР відсутня.

У постанові не зазначено кількість смуг руху на дорозі, по якій рухався ОСОБА_1, що в свою чергу унеможливлює встановлення виду розмітки, її ідентифікації саме як дорожньої розмітки 1.3 та перевірку правильності кваліфікації дій позивача.

Жодних посилань на докази, що підтверджують наявність видимої розмітки на ділянці дороги, по якій рухався позивач, або встановлення на цій ділянці відповідних за змістом дорожніх знаків, якщо є труднощі для її видимості учасниками дорожнього руху (п. 8.5-1 ПДР), в оскаржуваній постанові немає.

За змістом ст. 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях та усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв'язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом (ч. 1 ст. 7 КУпАП).

Аналіз наведених вище обставин та змісту оскаржуваної постанови в їх сукупності не дає достатніх і переконливих підстав дійти висновку про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП, та про доведеність його винуватості у порушенні ПДР України.

Крім того, ст. 222 КУпАП закріплено, що справи про адміністративні правопорушення, передбачені частиною першою, другою, третьою ст. 122 КУпАП, мають право розглядати та накладати адміністративні стягнення працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Випадки розгляду справ про адміністративні правопорушення уповноваженими на те особами на місці вчинення правопорушення визначені ст. 258 КУпАП, а в інших випадках справи про адміністративні правопорушення розглядаються за місцем вчинення правопорушення відповідно до ч. 1 ст. 276 КУпАП.

У п. 2.4 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України № 5-рп/2015 від 26 травня 2015 року у справі за конституційним поданням Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини щодо офіційного тлумачення положення частини першої статті 276 Кодексу України про адміністративні правопорушення вказано, що підстав для ототожнення місця вчинення адміністративного правопорушення з місцем розгляду справи про таке правопорушення немає, а словосполучення "на місці вчинення правопорушення" і "за місцем його вчинення", які містяться у статтях 258, 276 Кодексу, мають різне цільове спрямування і різний правовий зміст. Зокрема, словосполучення "за місцем його вчинення", застосоване у положенні частини першої статті 276 Кодексу, за якою "справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення", вказує на місцезнаходження органу, уповноваженого законом розглядати справу про адміністративне правопорушення у межах його територіальної юрисдикції згідно з адміністративно-територіальним устроєм України.

Таким чином, Конституційний Суд України дійшов висновку, що словосполучення "за місцем його вчинення", яке міститься в положенні частини першої статті 276 Кодексу, визначає адміністративно-територіальну одиницю, на яку поширюється юрисдикція відповідного органу, уповноваженого законом розглядати справу про адміністративне правопорушення.

Дія положень ст. 258 КУпАП не поширюється на справи про адміністративні правопорушення за вчинення правопорушень, передбачених частиною першою, другою, третьою статті 122 КУпАП, оскільки ця норма застосовується лише у випадках, коли протокол про адміністративне правопорушення не складається.

З оскаржуваної постанови вбачається, що вона винесена відповідачем на проспекті Волі, 3 в місті Луцьку.

Отож, винесення постанови щодо ОСОБА_1 у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 122 КУпАП, на місці вчинення правопорушення є неправомірним і призводить до порушення прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, закріплених у статті 268 КУпАП, зокрема, подавати докази, заявляти клопотання, при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права тощо.

Також відповідачем не враховано положень ст. 33 КУпАП при накладенні на позивача адміністративного стягнення, не встановлено обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність.

Відповідно до ч. 1 ст. 285 КУпАП постанова оголошується негайно після закінчення розгляду справи. Копія постанови протягом трьох днів вручається або висилається особі, щодо якої її винесено.

Із оскаржуваної постанови вбачається, що вона винесена 26 січня 2016 року в присутності позивача, однак, з незрозумілих причин вручена йому не була, а надіслана поштою на наступний день - 27 січня 2016 року.

За таких обставин та відповідно до зазначених норм закону суд вважає, що відповідач, як посадова особа, що винесла оскаржувану постанову, не встановив та не з'ясував чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи підлягає позивач адміністративній відповідальності, як цього вимагає ст. 280 КУпАП, не обґрунтував своїх висновків та порушив процесуальний порядок розгляду такої категорії справ, у зв'язку з чим суд дійшов висновку про невідповідність вказаної постанови вимогам закону та наявність правових і фактичних підстав для її скасування.

Згідно з ч. 2. ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Жодних належних, допустимих та беззаперечних доказів на спростування вищевказаного відповідач суду не надав.

Разом з тим, не підлягає до задоволення вимога позивача про закриття провадження в справі про адміністративне правопорушення, оскільки чинним законодавством встановлений інший порядок закриття провадження в таких справах.

На підставі ст.ст. 7, 245, 251, 258, 268, 276, 280, 283 КУпАП та керуючись ст.ст. 71, 158-161, 163, 171-2 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати протиправною та скасувати постанову серії ПС2 № 649384 від 26 січня 2016 року інспектора роти № 4 батальйону Управління патрульної поліції у місті Луцьку Романюка Тараса Вікторовича про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП, та накладення на нього адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 255 (двісті п'ятдесят п'ять) гривень.

У решті позову відмовити.

Постанова суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Львівського апеляційного адміністративного суду через Турійський районний суд Волинської області протягом десяти днів з дня отримання її копії. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Львівського апеляційного адміністративного суду.

Головуючий