Справа № 814/4254/15
Суддя: Марич Є. В.
Дата ухвалення: 2016-02-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

МИКОЛАЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Миколаїв

23 лютого 2016 року Справа № 814/4254/15

Миколаївський окружний адміністративний суд, у складі головуючого судді Марича Є.В. розглянув у письмовому провадженні адміністративну справу

за позовомОСОБА_1, АДРЕСА_1

доДержавної податкової інспекції у Центральному районі м. Миколаєва Головного управління ДФС у Миколаївській області, вул. Потьомкінська, 24/2,Миколаїв,54030

проскасування податкового повідомлення - рішення від 12.11.2015р. №1235-17,
ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до суду з позовом до Державної податкової інспекції у Центральному районі м. Миколаєва ДФС у Миколаївській області (далі - відповідач, ДПІ) про скасування податкового повідомлення-рішення від 12.11.2015 р. №1235-17 про нарахування йому транспортного податку з фізичних осіб у розмірі 25000 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що оскаржуване податкове повідомлення-рішення винесене відповідачем без врахування того, що належний йому автомобіль, перебуває в експлуатації в Україні більше 5 років та не є об'єктом оподаткування відповідно ст.267.2.1 Податкового кодексу України.

Відповідач позов не визнав, зазначивши про правомірність оскаржуваного податкового повідомлення-рішення.

Справу розглянуто в порядку письмового провадження

Дослідивши всі матеріали справи, оцінивши наявні докази в їх сукупності, суд встановив наступне.

12 листопада 2015 року ДПІ у Центральному районі м. Миколаєва Головного управління ДФС у Миколаївській області винесено податкове повідомлення-рішення №1235-17, яким ОСОБА_1 визначено податкове забов'язання зі сплати транспортного податку у розмірі 25000 грн. (арк с. 8).

Згідно ст. 67 Конституції України, кожен зобов'язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Відповідно до п.п. 267.1.1. п. 267.1. ст. 267 ПК України, платниками транспортного податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які мають зареєстровані в Україні згідно з чинним законодавством власні легкові автомобілі, що відповідно до підпункту 267.2.1 пункту 267.2 цієї статті є об'єктами оподаткування.

Підпунктом 267.2.1. пункту 267.2. статті 267 ПК України встановлено, що об'єктом оподаткування є легкові автомобілі, які використовувалися до 5 років і мають об'єм циліндрів двигуна понад 3000 куб. см.

Податкові декларації, крім випадків, передбачених цим же Кодексом, подаються за базовий звітний (податковий) період, що дорівнює календарному року для платників податку на доходи фізичних осіб - до 1 травня року, що настає за звітним, крім випадків, передбачених розділом IV цього ж Кодексу (п.п. 267.3.1 .п. 267.3. ст. 267 Кодексу).

Згідно п. 267.4. ст. 267 цього ж Кодексу, ставка податку встановлюється з розрахунку на календарний рік у розмірі 25 000 гривень за кожен легковий автомобіль, що є об'єктом оподаткування відповідно до підпункту 267.2.1 пункту 267.2 цієї ж статті.

Стаття 161 КАС України встановлює, що суд крім іншого повинен перевірити кожну обставину, що входить до підстав позову або підстав заперечення, і з'ясувати, якими саме доказами кожна з них підтверджується або спростовується, чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження.

Так, на підтвердження позовних вимог, позивачем надано копію довідки регіонального сервісного центра МВС в Миколаївській області, згідно якої за позивачем 09.02.2013 року був зареєстрований на території Миколаївської області Land Rover Range Rover, реєстраційний номер НОМЕР_1 (арк .с .10).

Також, позивачем надано копії документів ВМД, на підставі яких був зареєстрований вищезазначений транспортний засіб, з яких вбачається, що перша дата реєстрації відбулась 04.11.2008 року (арк с. 12).

З огляду на вищевикладене, суд погоджується з обґрунтуванням позовних вимог позивачем, так як вказаний автомобіль був зареєстрований на території Миколаївській області у 2013 році, а в перше у 2008 році.

Об'єктом оподаткування є легкові автомобілі, які використовуються до 5 років. Базовий податковий (звітний) період дорівнює календарному року, відтак суд прийшов до висновку, що у 2015 році автомобіль позивача не міг бути об'єктом оподаткування згідно ст. 267 ПК України з урахуванням календарних років з дати його першої реєстрації. З 2008 року (рік першої реєстрації) по 2015 рік пройшло сім років, а отже вказаний період виходить за межі 5-ти календарних років встановлених законом.

Відповідач вважає першою датою реєстрації автомобіля - дату реєстрації на території України у 2013 році.

Суд вважає таку позицію відповідача помилковою з огляду на таке.

Відповідно до підпункту 124 пункту 1 статті 14 Податкового кодексу України новий транспортний засіб - транспортний засіб, що не має актів державної реєстрації уповноважених органів, у тому числі іноземних, які дають право на його експлуатацію.

Підпункт 14.1.251 пункту 14.1 статті 14 ПК України визначає, що транспортні засоби, що використовувалися, - транспортні засоби, на які уповноваженими державними органами, в тому числі іноземними, видані реєстраційні документи, що дають право експлуатувати такі транспортні засоби.

В контексті вищенаведених положень статей 14 та 267 ПК України суд зазначає, що при визначенні підстав для донарахування зобов'язань з транспортного податку з фізичних осіб, підлягає встановленню термін використання транспортного засобу - до 5 років, до якого враховується експлуатація автомобіля як на території України (для нових транспортних засобів) так і на території іншої держави.

Отже, на думку суду при прийнятті оскаржуваного рішення відповідачем не було враховано усіх обставин, які мали значення для прийняття такого рішення. Зокрема, отримавши інформацію щодо транспортного засобу, який зареєстрований вперше на території України у 2013 році та вперше зареєстрований на території іншої держави у 2008 році, відповідач всупереч вищенаведеним нормам, не встановив та не перевірив факту використання такого транспортного засобу з 2008 року до 2013 року на території іншої держави, що виключає підстави для визначення податкового зобов'язання по транспортному податку з фізичних осіб в розмірі 25 000 грн. відносно позивача. Хоча в силу вимог статті 14 ПК України, встановлення факту експлуатації (використання) автомобіля, в тому числі, й на території іноземної держави, є визначальним при визначенні підстав для нарахування транспортного податку з фізичних осіб.

Згідно вимог частин 1,2 статті 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Враховуючи вищевикладене суд зазначає, що відповідачем не доведено правомірності оскаржуваного рішення, а отже позов підлягає задоволенню.

Керуючись ст. 2, 7, 17, 94, 158, ч.3 ст. 160, 161, 162, 163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

1.Позов задовольнити.

2.Скасувати податкове повідомлення-рішення від 12.11.2015 року "№1235-17 про визначення ОСОБА_1 транспортного податку в сумі 25000 грн.

Постанова набирає законної сили після закінчення 10-денного строку з дня проголошення/отримання постанови, якщо протягом цього часу не буде подано апеляційної скарги.

У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили постанови за наслідками апеляційного провадження.

Порядок та строки апеляційного оскарження визначені ст. 186 КАС України.

Суддя Є.В. Марич