Справа № 825/617/14
Суддя: Соломко І.І.
Дата ухвалення: 2016-02-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 лютого 2016 року Чернігів Справа № 825/617/14

Чернігівський окружний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді Соломко І.І.

за участі секретаря Пархомчука Д.А.

представників позивача Панасенка Р.О., Малкуша С.В.

представника відповідача Ананка Ю.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Остерський промкомбінат" до Козелецької об'єднаної державної податкової інспекції Державної фіскальної служби у Чернігівській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, -

В С Т А Н О В И В:

У 2014 році Товариство з обмеженою відповідальністю "Остерський промкомбінат" (далі ТОВ "Остерський промкомбінат") звернулось до суду з адміністративним позовом, у якому просило:

- визнати протиправним та скасувати податкові повідомлення-рішення Козелецької ОДПІ ГУ Міндоходів у Чернігівської області від 13.11.2013 № та № .

Постановою Чернігівського окружного адміністративного суду від 04.03.2014 року, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 29.07.2014 року, адміністративний позов ТОВ "Остерський промкомбінат" задоволено, визнано протиправними та скасовано податкові повідомлення-рішення Козелецької ОДПІ ГУ Міндоходів у Чернігівської області від 13.11.2013 № та від 13.11.2013 № та № (т. 2, а.с.186-196,216-221).

Не погодившись із рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій, відповідач оскаржив їх у касаційному порядку. Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 25.11.2015 року у справі № К/800/44441/14 касаційну скаргу Козелецької ОДПІ ГУ Міндоходів у Чернігівської області задоволено частково, скасовано постанову Чернігівського окружного адміністративного суду від від 04.03.2014 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 29.07.2014 року, справу направлено на новий розгляд. У вказаній ухвалі Вищим адміністративним судом України зазначено, що суди не перевірили наявності господарської мети у платника при здійсненні цих операцій, не встановили призначення цього товару для використання у підприємницькій діяльності ТОВ «Остерський промкомбінат», з урахуванням видів фактично проваджувальної ним господарської діяльності та не дослідили факту декларування позивачем доходу внаслідок понесення розглядуваних витрат,(т.2, а.с.236-239).

09.12.2015 року адміністративна справа після касаційного перегляду надійшла на адресу Чернігівського окружного адміністративного суду та передана для розгляду судді, визначеному в порядку, встановленому ст. 15-1 КАС України.

Ухвалою Чернігівського окружного адміністративного суду від 11.12.2015 року справу прийнято до свого провадження та призначено до судового розгляду.

Крім того, на підставі ст. 55 КАС України в порядку процесуального правонаступництва проведено заміну первісного відповідача Козелецьку ОДПІ ГУ Міндоходів у Чернігівської області правонаступником Козелецьку об'єднану державну податкову інспекцію Державної фіскальної служби у Чернігівській області (далі Козелецька ОДПІ).

В судовому засіданні представники позивача просили позов задовольнити посилаючись на те, що у період з 01.04.2012 по 31.01.2013 ТОВ "Остерський промкомбінат" мало господарські взаємовідносини з контрагентом ТОВ "Євростиль ЛТД", зокрема, між позивачем та вказаним контрагентом укладались договори купівлі-продажу збірного ганчірья (ветош), яке було необхідно позивачу в якості сировини. Здійснення цієї господарської операції обумовлене основним видом діяльності товариства та підтверджується первинними документами, що надавались на перевірку, а саме: договори, видаткові накладні, товаро-транспортні накладні, платіжні доручення тощо. Придбаний позивачем товар використаний в господарській діяльності підприємства, у зв'язку з чим підприємство отримало прибуток, який був задекларований за період, що перевірявся, а також були відображені зобов'язання по ПДВ в деклараціях з ПДВ за цей же період. Всі операції по договорам належним чином відображені в податковому та бухгалтерському обліку підприємства. Отже, на думку позивача, спірні господарськи операції є реальними, відповідають дійсному економічному змісту та підтверджуються необхідними документами, що є свідченням добросовісності позивача при здісненні цих операцій. Таким чином, представники позивача вважають висновки, викладені в акті перевірки від 25.10.2013 № 180/22-011/02972552, такими, що не відповідають дійсності, а оскаржувані податкові повідомлення-рішення протиправними та такими, що належить скасувати.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог, посилаючись на те, що працівниками Козелецької ОДПІ проведена планова виїзна перевірка ТОВ "Остерський промкомбінат" з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.04.2012 по 31.01.2013, за результатами якої складено акт від 25.10.2013 року № 180/22-011/02972552. Перевіркою встановлено порушення позивачем п. 198.2, п. 198.6. ст. 198, п. 200.1, п. 200.2 ст. 200 Податкового кодексу України, в результаті чого підприємством занижено суму податку на додану вартість, яка підлягає нарахуванню та сплаті в бюджет на загальну суму 219314,00 грн., а саме: у квітні 2012 року на суму 29256,00 грн., за червень 2012 року на суму 25737,00 грн., за липень 2012 року на суму 16928,00 грн., за серпень 2012 року на суму 30130,00 грн., за вересень 2012 року на суму 26335,00 грн., за жовтень 2012 року на суму 23920,00 грн., за листопад 2012 року на суму 30576,00 грн., за грудень 2012 року на суму 20700,00 грн., за січень 2013 року на суму 15732,00 грн. та п. 138.2 Податкового кодексу України, в результаті чого ТОВ "Остерський промкомбінат" занижено податок на прибуток на загальну суму 213761,00 грн., у тому числі за ІІ квартал 2012 року на суму 57743,00 грн., за ІІІ квартал 2012 року на суму 77063,00 грн., за IV квартал 2012 року на суму 78956,00 грн. У зв'язку із наявністю зафіксованих порушень податковим органом винесено податкові повідомлення-рішення: від 13.11.2013 № , яким позивачу визначено податкове зобов'язання по податку на прибуток в розмірі 213761,00 грн. за основним платежем та 53440,25 грн. за штрафними санкціями, та від 13.11.2013 № , яким позивачу визначено податкове зобов'язання по податку на додану вартість в розмірі 219314,00 грн. за основним платежем та 54828,50 грн. за штрафними санкціями. На обгрунтування цього висновку відповідач зазначає, що на даний час вироком Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 19.02.2015 року встановлено факт фіктивного підприємства ТОВ "Євростиль ЛТД", а відтак не підтверджується реальність господарських операцій з ТОВ "Остерський промкомбінат". За таких обставин представник відповідача вважає, що оскаржувані податкові повідомлення-рішення прийнято на підставі та у відповідності до норм податкового законодавства України, а вимоги позивача є безпідставними.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, заслухавши пояснення сторін, з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

ТОВ "Остерський промкомбінат" (код ЄДРПОУ - 02972552) зареєстровано в якості юридичної особи 28.07.1999, що підтверджується витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (а.с. 224-230 т. 6). Видами діяльності ТОВ "Остерський промкомбінат" за КВЕД є: 13.92 виробництво готових текстильних виробів, крім одягу; 11.07 виробництво безалкогольних напоїв, виробництво мінеральних вод та інших вод, розлитих у пляшки; 14.13 виробництво іншого верхнього одягу; 46.90 неспеціалізована оптова торгівля; 56.10 діяльність ресторанів, надання послуг мобільного харчування; 41.20 будівництво житлових і нежитлових будівель, що підтверджується записом 2 витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців (а.с. 217-218 т. 1).

Працівниками Козелецької ОДПІ на підставі направлення від 14.10.2013 № 80, наказу від 07.10.2013 № 191, відповідно до пп. 20.1.4 п. 20.1 ст. 20, п. 75.1 ст. 75, пп. 78.1.1 п. 78.1 ст. 78, п. 78.2 ст. 78, ст. 82 Податкового кодексу України проведена позапланова виїзна перевірка ТОВ "Остерський промкомбінат" з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства при здійсненні господарських операцій з контрагентом ТОВ "Євростиль ЛТД" за період з 01.04.2012 по 31.01.2013, за результатами якої складено акт від 25.10.2013 № 180/22-011/02972552 (а.с. 11-37 т. 1).

В вищезазначеному акті перевірки зроблено висновки про порушенням позивачем:

- п. 198.2, п. 198.6. ст. 198, п. 200.1, п. 200.2 ст. 200 Податкового кодексу України, в результаті чого підприємством занижено суму податку на додану вартість, яка підлягає нарахуванню та сплаті в бюджет на загальну суму 219314,00 грн., а саме: у квітні 2012 року на суму 29256,00 грн., за червень 2012 року на суму 25737,00 грн., за липень 2012 року на суму 16928,00 грн., за серпень 2012 року на суму 30130,00 грн., за вересень 2012 року на суму 26335,00 грн., за жовтень 2012 року на суму 23920,00 грн., за листопад 2012 року на суму 30576,00 грн., за грудень 2012 року на суму 20700,00 грн., за січень 2013 року на суму 15732,00 грн.;

- п. 138.2 Податкового кодексу України, в результаті чого ТОВ "Остерський промкомбінат" занижено податок на прибуток на загальну суму 213761,00 грн., у тому числі за ІІ квартал 2012 року на суму 57743,00 грн.; за ІІІ квартал 2012 року на суму 77063,00 грн.; за IV квартал 2012 року на суму 78956,00 грн.(т.1 а.с.11-37).

Не погоджуючись з висновками перевіряючих, вказаними в акті перевірки, ТОВ "Остерський промкомбінат" подано заперечення від 31.10.2013 № 31/10 до акта позапланової виїзної перевірки від 25.10.2013 № 180/22-011/02972552 (а.с. 38-47 т. 1).

Позивачем отримано відповідь щодо розгляду заперечень від 31.10.2013 № 31/10, якою в задоволенні заперечень фактично було відмовлено та зазначено про правомірність висновків, викладених в акті перевірки від 25.10.2013 № 180/22-011/02972552 (а.с. 48-66 т. 1).

За висновками акта перевірки Козелецькою ОДПІ винесено податкові повідомлення-рішення:

- від 13.11.2013 № , яким позивачу визначено податкове зобов'язання по податку на прибуток в розмірі 213761,00 грн. за основним платежем та 53440,25 грн. за штрафними санкціями (а.с. 67 т. 1);

- від 13.11.2013 року № , яким позивачу визначено податкове зобов'язання по податку на додану вартість в розмірі 219314,00 грн. за основним платежем та 54828,50 грн. за штрафними санкціями (а.с. 161 т. 1).

В силу положень пп. 14.1.181 п. 14.1 ст. 14 ПК України податковий кредит - це сума, на яку платник податку має право зменшити податкове зобов'язання звітного періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Перевіряючи обґрунтованість вказаних висновків Козелецької ОДПІ, суд зазначає, що згідно з п. 44.1 ст. 44 ПК України для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Відповідно до пп. 138.1.1 п. 138.1 ст. 138 ПК України (тут і далі за текстом в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) витрати операційної діяльності включають собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг та інші витрати беруться для визначення об'єкта оподаткування з урахуванням пунктів 138.2, 138.11 цієї статті, пунктів 140.2-140.5 статті 140, статей 142 і 143 та інших статей цього Кодексу, які прямо визначають особливості формування витрат платника податку.

За змістом пункту 138.2 статті 138 ПК України витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом ІІ цього Кодексу.

Аналізовані законодавчі положення пов'язують податкові наслідки у вигляді формування податкового кредиту з ПДВ та витрат у податковому обліку з реальним виконанням господарської операції з придбання товарів (робіт, послуг) з метою їх використання таких активів у господарській діяльності. При цьому обов'язковою умовою визання даного виду витрат у податковому обліку платника є декларування доходу одержавного внаслідок понесення цих витрат.

Водночас згідно з пп. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139 ПК України не включаються до складу витрат витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

Пунктом 198.3 статті 198 ПК України передбачено, що податковий кредит звітного періоду визначається виходячи із договірної (контрактної) вартості товарів (послуг), але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до ст. 39 цього Кодексу, та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з придбанням або виготовленням товарів та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Датою виникнення права платника податку на податковий кредит згідно із п. 198.2 ст. 198 ПК України вважається дата здійснення першої з подій: або дата списання коштів з банківського рахунку платника податку в оплату товарів (робіт, послуг), дата виписки відповідного рахунку (товарного чека) - в разі розрахунків з використанням кредитних дебетових карток або комерційних чеків; або дата отримання податкової накладної, що засвідчує факт придбання платником податку товарів (робіт, послуг).

Відповідно до п. 198.6 ст. 198 ПК України не дозволяється включення до податкового кредиту будь-яких витрат по сплаті податку, що не підтверджені податковими накладними.

Згідно з п. 201.1 ст. 201 ПК України податкова накладна повинна містити зазначені окремими рядками: а) порядковий номер податкової накладної; б) дата виписування податкової накладної; в) повна або скорочена назва, зазначена у статутних документах юридичної особи або прізвище, ім'я та по батькові фізичної особи, зареєстрованої як платник податку на додану вартість, - продавця товарів/послуг; г) податковий номер платника податку (продавця та покупця); ґ) місцезнаходження юридичної особи-продавця або податкова адреса фізичної особи-продавця, зареєстрованої як платник податку; д) повна або скорочена назва, зазначена у статутних документах юридичної особи або прізвище, ім'я та по батькові фізичної особи, зареєстрованої як платник податку на додану вартість, - покупця (отримувача) товарів/послуг; е) опис (номенклатура) товарів/послуг та їх кількість, обсяг; є) ціна постачання без урахування податку; ж) ставка податку та відповідна сума податку в цифровому значенні; з) загальна сума коштів, що підлягають сплаті з урахуванням податку; и) вид цивільно-правового договору; і) код товару згідно з УКТ ЗЕД (для підакцизних товарів та товарів, ввезених на митну територію України).

Пунктами 201.6, 201.8, 201.10 статті 201 ПК України передбачено, що податкова накладна є податковим документом і підставою для нарахування сум податку, що відноситься до податкового кредиту. Право на нарахування податку та складання податкових накладних надається виключно особам, зареєстрованим як платники податку.

Отже, в разі видачі покупцю контрагентом, який зареєстрований як платник ПДВ, податкових накладних з усіма необхідними реквізитами, визначеними законом, такий покупець має право на включення цього податку до складу податкового кредиту за звітній податковий період.

Судом встановлено, що ТОВ "Остерський промкомбінат" у перевіряємому періоді мало господарські взаємовідносини з контрагентом ТОВ "Євростиль ЛТД" (код ЄДРПОУ-35095726).

Так, між позивачем та ТОВ "Євростиль ЛТД" за період з 01.04.2012 по 31.01.2013 укладено такі договори:

- договір купівлі-продажу від 02.04.2012 (а.с. 219 т. 1);

- договір купівлі-продажу від 11.04.2012 (а.с. 220 т. 1);

- договір купівлі-продажу від 27.04.2012 (а.с. 221 т. 1);

- договір купівлі-продажу від 05.06.2012 (а.с. 222 т. 1);

- договір купівлі-продажу від 13.06.2012 (а.с. 223 т. 1);

- договір купівлі-продажу від 25.06.2012 (а.с. 224 т. 1);

- договір купівлі-продажу від 02.07.2012 (а.с. 225 т. 1);

- договір купівлі-продажу від 16.07.2012 (а.с. 226 т. 1);

- договір купівлі-продажу від 06.08.2012 (а.с. 227 т. 1);

- договір купівлі-продажу від 14.08.2012 (а.с. 228 т. 1);

- договір купівлі-продажу від 22.08.2012 (а.с. 229 т. 1);

- договір купівлі-продажу від 28.08.2012 (а.с. 230 т. 1);

- договір купівлі-продажу від 03.09.2012 (а.с. 231 т. 1);

- договір купівлі-продажу від 04.09.2012 (а.с. 232 т. 1);

- договір купівлі-продажу від 12.09.2012 (а.с. 233 т. 1);

- договір купівлі-продажу від 27.09.2012 (а.с. 234 т. 1);

- договір купівлі-продажу від 04.10.2012 (а.с. 235 т. 1);

- договір купівлі-продажу від 09.10.2012 (а.с. 236 т. 1);

- договір купівлі-продажу від 13.09.2012 (а.с. 237 т. 1);

- договір купівлі-продажу від 24.10.2012 (а.с. 238 т. 1);

- договір купівлі-продажу від 05.11.2012 (а.с. 239 т. 1);

- договір купівлі-продажу від 13.11.2012 (а.с. 240 т. 1);

- договір купівлі-продажу від 13.11.2012 (а.с. 241 т. 1);

- договір купівлі-продажу від 21.11.2012 (а.с. 242 т. 1);

- договір купівлі-продажу від 27.11.2012 (а.с. 243 т. 1);

- договір купівлі-продажу від 01.12.2012 (а.с. 244 т. 1);

- договір купівлі-продажу від 11.12.2012 (а.с. 245 т. 1);

- договір купівлі-продажу від 19.12.2012 (а.с. 246 т. 1);

- договір купівлі-продажу від 08.01.2013 (а.с. 247 т. 1);

- договір купівлі-продажу від 16.01.2013 (а.с. 248 т. 1).

Відповідно до договорів, укладених між позивачем та ТОВ "Євростиль ЛТД" за період з 01.04.2012 по 31.01.2013, ТОВ "Євростиль ЛТД" зобов'язалось постачати ТОВ "Остерський промкомбінат" ветош, а ТОВ "Остерський промкомбінат" - прийняти та оплатити товар.

На підтвердження правомірності вчинення такої господарської операції позивач надає первинні документи, а саме копії видаткових накладних, товаро-транспортних накладних, оборотно-сальдову відомість по рахунку 201 за період квітень 2012р.-березень 2013р., звіт по реалізації товару за перевіряемий період та зведений звіт по реалізації товару за період квітень 2012р.-березень 2013р. (том 3,4,5,6).

Оплата за товар придбанний у ТОВ "Євростиль ЛТД" підтверджується випискою банку (а.с. 131-223, т. 6).

Придбане у ТОВ "Євростиль ЛТД" ганчр'я (ветош) перероблялося позивачем для використання в якості обтирочного матеріалу та в подальшому було реалізовано покупцям, що підтвердужться розпечаткою податкової декларації з податку на прибуток підприємств позивача за 2012 та 2013 рік з повідомленням про отримання відповідачем (а.с.3-24 т. 3)

З вказаних документів вбачається, що діяльність позивача була спрямована на отримання прибутку і податок, за перевіряємий період, позивачем отриманий.

Доказів на підтвердження протилежного відповідач суду не надав.

Аналізуючи вищевказані документи суд враховує, що Податковий кодекс України не встановлює вимог до форми чи виду документів, які були б належні для цілей податкового обліку, тобто були обов'язковими для підтвердження формування податкового кредиту.

Відтак, підлягають застосуванню загальні вимоги до первинного документу, які встановлені статтею 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні".

Надані позивачем документи є первинними документами у розумінні вимог статті 9 цього Закону та у своїй сукупності повністю підтверджують факт здійснення спірної господарської операції. При цьому співставленням даних, зазначених у таких документах, судом не встановлено будь-яких розбіжностей щодо обсягів, дати та вартості поставленого для ТОВ "Остерський промкомбінат" товару.

Таким чином, сукупність первинних, платіжних та інших документів, які зазвичай супроводжують відповідні господарські операції підтверджує фактичне здійснення поставки товару для позивача і не дає підстав для сумніву у їх реальності.

Як зазначено в інформаційному листі Вищого адміністративного суду України від 20.07.2010р. № 1112/11/13-10 (далі-Інформаційний лист), у разі якщо дії платника податку свідчать про його добросовісність, а вчинені ним господарські операції не викликають сумніву в їх реальності та відповідності дійсному економічному змісту, для підтвердження права на податковий кредит та/або бюджетне відшкодування достатньо наявності належним чином оформлених документів, зокрема податкових накладних.

Крім цього, суд зазначає, що одним із етапів встановлення судом обґрунтованості права платника податку на податковий кредит та/або бюджетне відшкодування з податку на додану вартість, є встановлення факту-здійснення господарської операції шляхом дослідження усіх первинних документів, які належить складати залежно від певного виду господарської операції - договорів, актів виконаних робіт, документів про перевезення, зберігання товарів тощо. Відсутність належних первинних документів може свідчити про нездійснення самих господарських операцій. Крім того, дослідженню підлягає реальність господарських операцій, що є підставою для виникнення права на податковий кредит та/або бюджетне відшкодування; добросовісність дій платника податку, яка полягає у відповідності вчинених ним дій господарській меті, а також реальність усіх даних, наведених у документах, що надають право на податковий кредит та або бюджетне відшкодування.

З врахуванням викладеного слід зазначити, що документами, які підтверджують факт реальності здійснення операцій, є договори, товаро-транспорті накладні, видаткові накладні та платіжні доручення.

Отже, господарська операція, фактично здійснювана підприємством позивача, підтверджуються оформленими належним чином документами.

З урахуванням того, що чинним законодавством на позивача не покладено обов'язок контролювати діяльність контрагентів, позивачем обґрунтовано та правомірно віднесено до податкового кредиту суми податку на додану вартість.

Обгрунтовуючи свою позицію відповідач посилається на вирок Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 19.02.2015 у справі № 336-856-14к, яким встановлено факт створення фіктивного підприємтва - ТОВ "Євростиль ЛТД" та непричетність засновників та директора цього товариства до фінансово-економічної діяльності. За таких обставин вважає неможливість реального здійснення і господарської операції між ТОВ "Євростиль ЛТД" та ТОВ "Остерський промкомбінат".

Проте вищезазначені доводи відповідача є безпідставними і судом до уваги не беруться. В даному випадку здійснення фіктивного підприємництва особою-контрагентом платника податків (стаття 205 Крімінального кодексу України) не може бути безумовним підтвердженням нереальності господарських операцій, відображених у податковому обліку добросовісним платником податків. У зв'язку з цим суд вважає за необхідне зазначити, що будь-яка неправомірна діяльність контрагента (в тому числі фіктивне підприємництво) не може бути визнано беззаперечною підставою для притягнення до відповідальності платника податку. Тобто оскільки згідно зі статтею 61 Конституції України юридична відповідальність особи має індівідуальний характер, добросовісний платник податків не повинен зазнати негативних наслідків через порушення законодавства його контрагентом.

Крім того, Податковий кодекс України виникнення у платника податку на додану вартість права на податковий кредит не ставить у залежність від дотримання вимог податкового законодавства іншими суб'єктами господарювання. Положення щодо надмірної сплати податку, як необхідної умови його повернення з бюджету платникові, стосується саме цього платника і сплати ним податку в ціні товарів (послуг) постачальникам. Несплата продавцем податку на додану вартість до бюджету, у разі фактичного здійснення господарської операції, не впливає на формування податкового кредиту покупцем та не є підставою для позбавлення останнього права на відшкодування цього податку, якщо він виконав усі передбачені законом умови отримання такого відшкодування і має всі документальні підтвердження розміру заявленого податкового кредиту.

Вказана правова позиція підтверджена численними постановами Верховного Суду України та повністю узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини, який у своєму рішенні від 22.01.2009 року (справа "БУЛВЕС" АД проти Болгарії") констатував, що платник податку не повинен нести наслідків невиконання постачальником його зобов'язань зі сплати податку і в результаті сплачувати податок на додану вартість другий раз, а також сплачувати пеню. На думку Європейського суду, такі вимоги стали надмірним тягарем для платника податку, що порушило справедливий баланс, який повинен підтримуватись між вимогами суспільного інтересу та вимогами захисту прав власності.

Суд не бере до уваги посилання відповідача на протокол допиту свідка директора - ТОВ "Євростиль ЛТД" ОСОБА_1., оскільки доказів притягненя останнього до кримінальної відповільності на час здійснення господарської операції відповідачем не надано.

Відповідно до ч. 4 ст. 72 КАС України вирок суду в кримінальній справі або постанова суду у справі про адміністративний поступок, які набрали законної сили, є обов'язковими для адміністративного суду що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, щодо якої ухвалений вирок або постанова суду, лише в питаннях, чи мало місце та чи вчинене воно цією особою.

Оскільки позвачем були укладені правочини з метою здійснення господарської діяльності, тому такі правочини не можуть розглядатись як нікчемні з мотивів їх завідомої суперечності інтересам держави і суспільства відповідно до ст.ст. 202, 203, 228 ЦК України.

Позивач просить суд вирішити питання, що стосується розгляду його скарги в адміністративному порядку, однак згідно положень ст. 56 ПК України це віднесено до виключної компетенції податкового органу, тому суд не вправі втручатися у діяльність податкового органу та перебирати на себе повноваження щодо вирішення питань, які законодавством віднесені до компетенції цього органу.

Відповідно до ст. 19 Конституції України правовий порядок в Україні органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Виходячи з приписів вказаної норми процесуального права, при розгляді судом спору щодо правомірності рішення органу податкової служби, яким платнику податків донараховані податкові зобов'язання, презюмується добросовісність платника податків, якщо зазначеним органом не доведено інше.

Такий підхід узгоджується з практикою Європейського Суду з прав людини. Так, у пункті 110 рішення від 23 липня 2002 року у справі «Компанія «Вестберґа таксі Актіеболаґ» та Вуліч проти Швеції» визначив, що «...адміністративні суди, які розглядають скарги заявників стосовно рішень податкового управління, мають повну юрисдикцію у цих справах та повноваження скасувати оскаржені рішення. Справи мають бути розглянуті на підставі і поданих доказів, а довести наявність підстав, передбачених відповідними законами, для призначення податкових штрафів має саме податкове управління.».

У справі, яка розглядається, судом встановлено, що викладені в акті висновки про порушення позивачем норм ПК України та заниження ПДВ за спірний період є необгрунтованими та такими, що спростовуються матеріалалми справи. На підтвердження реальності господарський операцій та мети придбаного товару для провадження господарської діяльності позивач надав до суду копії договорів купівлі-продажу, товаро-транспортних накладних, видаткових накладних, банківських документів, а також розпечатку податкової декларації з податку на прибуток підприємства за 2012та 2013 рік. Наведене вказує, що ТОВ "Остерський промкомбінат" здійснювало витрати на придбання товарів для провадження своєї господарської діяльності; спірні господарськи операції є реальними, відповідають дійсному економічному змісту та підтверджуються необхідними документами, що є свідченням добросовісності позивача при здійсненні вказаних операцій. Доказів на підтвердження протилежного відповідач суду не надав.

Перевіривши юридичну та фактичну обгрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб'єкта владних повноважень на підтвердження правомірності своїх рішень та докази, надані позивачем, суд приходить до переконання про наявність підстав для визнання протиправними і скасування податкових повідомлень-рішень від 13.11.2013 № та від 13.11.2013 № , а тому позов слід задовольнити повністю.

Позивачем під час подання адміністративного позову сплачено судовий збір в розмірі 974,40 грн., що підтверджується квитанціями: від 07.02.2014 № 7716.160.1, від 07.02.2014 № 7716.160.3 (а.с. 3,96 т. 1).

Питання розподілу судових витрат у справі вирішується судом відповідно до вимог ч. 1 ст. 94 Кодексу адміністративного судочинства України.

Керуючись ст.ст. 122, 158-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Остерський промкомбінат" задовольнити повністю.

Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Козелецької об'єднаної державної податкової інспекції Державної фіскальної служби у Чернігівській області від 13.11.2013 № та № .

Присудити Товариству з обмеженою відповідальністю "Остерський промкомбінат" () судовий збір у сумі 974,40 грн (девятсот сімдесят чотири гривні 40 коп.) сплачений згідно квитанцій № 7716.160.1 від 07.02.2014 та № 7716.160.3 від 07.02.2014 за рахунок бюджетних асигнувань Козелецької об'єднаної державної податкової інспекції Державної фіскальної служби у Чернігівській області.

Постанова суду набирає законної сили в порядку статей 167,186 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена до Київського апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня отримання її копії.

Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення.

Суддя І.І. Соломко