Справа № 824/151/16-а
Суддя: Лелюк Олександр Петрович
Дата ухвалення: 2016-03-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

02 березня 2016 р. м. Чернівці Справа № 824/151/16-а

Суддя Чернівецького окружного адміністративного суду Лелюк О.П., розглянувши адміністративний позов ОСОБА_1 до начальника Сумського прикордонного загону Державної прикордонної служби України про визнання нечинним та скасування рішення, зобовязання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до Чернівецького окружного адміністративного суду з позовом до начальника Сумського прикордонного загону Державної прикордонної служби України про визнання нечинним та скасування рішення, зобовязання вчинити дії.

Позивач просить суд:

-скасувати рішення про відмову в перетинанні державного кордону України громадянину України, який досяг 16-річного віку, від 25 лютого 2016 року, складеного Тво начальником 4-го відділення ІПС впс "Конотоп" Сумського прикордонного загону лейтенантом ОСОБА_2 відносно нього та вважати це рішення недійсним (нечинним).

- зобовязати відповідача не чинити йому перешкоди у праві виїзду за межі України в порядку передбаченому чинним законодавством.

Частиною першою статті 107 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що суддя після одержання позовної заяви з'ясовує, зокрема, чи відповідає позовна заява вимогам, встановленим статтею 106 цього Кодексу.

Розглянувши позовну заяву, суд дійшов висновку, що вона не відповідає вимогам, встановленим статтею 106 Кодексу адміністративного судочинства України у звязку з наступним.

Відповідно до частин першої та другої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших субєктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

До адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Пунктами 1, 7, 8, 9 частини першої статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що справа адміністративної юрисдикції - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб'єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень; суб'єкт владних повноважень - орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа, інший суб'єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень; позивач - особа, на захист прав, свобод та інтересів якої подано адміністративний позов до адміністративного суду, а також суб'єкт владних повноважень, на виконання повноважень якого подана позовна заява до адміністративного суду; відповідач - суб'єкт владних повноважень, а у випадках, передбачених законом, й інші особи, до яких звернена вимога позивача.

Таким чином, справою адміністративної юрисдикції може бути переданий на вирішення адміністративного суду спір, який виник між двома (кількома) конкретними суб'єктами суспільства стосовно їхніх прав та обов'язків у конкретних правових відносинах, у яких хоча б один суб'єкт законодавчо уповноважений владно керувати поведінкою іншого (інших) суб'єктів, а ці суб'єкти відповідно зобов'язані виконувати вимоги та приписи такого владного суб'єкта.

Відповідно до частини першої статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Згідно пункту 1 частини другої статті 17 Кодексу адміністративного судочинства України юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори фізичних чи юридичних осіб із субєктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

Згідно пункту 4 частини першої статті 106 Кодексу адміністративного судочинства України у позовній заяві зазначаються зміст позовних вимог згідно з частинами четвертою і п'ятою статті 105 цього Кодексу і виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, а в разі подання позову до декількох відповідачів, - зміст позовних вимог щодо кожного з відповідачів.

Під змістом позовних вимог розуміється визначення способу захисту свого права, свободи чи інтересу згідно з частиною четвертою статті 105 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до частини четвертої статті 105 Кодексу адміністративного судочинства України адміністративний позов може містити вимоги про: скасування або визнання нечинним рішення відповідача - суб'єкта владних повноважень повністю чи окремих його положень; зобов'язання відповідача - суб'єкта владних повноважень прийняти рішення або вчинити певні дії; зобов'язання відповідача - суб'єкта владних повноважень утриматися від вчинення певних дій; стягнення з відповідача - суб'єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, завданої його незаконним рішенням, дією або бездіяльністю; виконання зупиненої чи невчиненої дії; встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб'єкта владних повноважень; примусове відчуження земельної ділянки, інших об'єктів нерухомого майна, що на ній розміщені, з мотивів суспільної необхідності.

Однак даний позов поданий ОСОБА_1 без врахування положень зазначених статей.

Так, зважаючи на наведенні вище положення статті 105 Кодексу адміністративного судочинства України, суд зазначає, що вимога даного позову щодо зобовязання відповідача не чинити йому перешкоди у праві виїзду за межі України в порядку передбаченому чинним законодавством, не відповідає умовам указаної норми та є нечіткою.

Частиною другою статті 106 Кодексу адміністративного судочинства України, передбачено, що на підтвердження обставин, якими обґрунтовуються позовні вимоги, позивач надає докази, а в разі неможливості - зазначає докази, які не може самостійно надати, із зазначенням причин неможливості подання таких доказів.

У позовній заяві позивач вказує, що рішенням Стахановського міського суду Луганської області від 25 листопада 2011 року було встановлено стягнути з ОСОБА_1 аліменти на утримання доньки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі 1/6 частини усіх видів доходу.

Також, позивачем вказано, що ухвалою від 20 вересня 2013 року Глибоцького районного суду було відкрито виконавче провадження та тимчасово обмежено його в праві виїзду за межі України до виконання зобовязань по виплаті періодичних платежів. Постанову відділу державної виконавчої служби було направлено до Адміністрації Державної прикордонної служби України, що і стало підставою для внесення даних до бази даних Державної прикордонної служби України.

Однак, на підтвердження вказаних вище обставин, на які позивач посилається у позовній заяві, доказів ним не надано, а в разі неможливості подання - не зазначено причин.

Частиною третьою статті 106 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що до позовної заяви додається також документ про сплату судового збору.

Правові засади справляння судового збору, платників, об'єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору визначає Закон від 08 липня 2011 року № 3674-VI.

Згідно статті 1 Закону України "Про судовий збір" судовий збір - збір, що справляється на всій території України за подання заяв, скарг до суду, за видачу судами документів, а також у разі ухвалення окремих судових рішень, передбачених цим Законом. Судовий збір включається до складу судових витрат.

Розміри ставок судового збору визначено статтею 4 Закону України "Про судовий збір". Так, за подання до адміністративного суду адміністративного позову немайнового характеру, який подано фізичною особою, ставка судового збору становить 0,4 розміру мінімальної заробітної плати.

Згідно із Законом України Про Державний бюджет України на 2016 рік станом на 1 січня 2016 року розмір мінімальної заробітної плати становить 1378,00 грн.

Частиною третьою статті 6 Закону України Про судовий збір передбачено, що за подання позовної заяви, що має одночасно майновий і немайновий характер, судовий збір сплачується за ставками, встановленими для позовних заяв майнового та немайнового характеру. У разі коли в позовній заяві обєднано дві і більше вимог немайнового характеру, судовий збір сплачується за кожну вимогу немайнового характеру.

Як вбачається з позовної заяви, зміст та характер заявлених вимог немайновий.

Оскільки позовна заява містить дві вимоги немайнового характеру (про визнання нечинним та скасування рішення, а також зобовязання вчинити дії), то судовий збір сплачується за кожну окремо.

Отже, при подачі позову до суду позивачу необхідно було сплатити судовий збір за дві вимоги немайнового характеру по 551,20 грн (0,4х1378,00) за кожну, а всього 1102,40 грн.

Натомість позивачем сплачено судовий збір лише у розмірі 552,00 грн, про що свідчить квитанція №219 від 29 лютого 2016 року.

Отже, недоплата розміру судового збору складає 550,40 грн (1102,40-552,00 грн.

Відповідно до частини першої статті 108 Кодексу адміністративного судочинства України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, встановлених статтею 106 цього Кодексу, постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху, у якій зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб їх усунення і встановлюється строк, достатній для усунення недоліків.

З огляду на викладене та керуючись статтями 108, 160, 165 Кодексу адміністративного судочинства України,

У Х В А Л И В:

1.Позовну заяву ОСОБА_1 до начальника Сумського прикордонного загону Державної прикордонної служби України про визнання нечинним та скасування рішення, зобовязання вчинити дії залишити без руху.

2. Встановити позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви протягом семи днів з моменту отримання даної ухвали шляхом подання до суду позовної заяви у відповідності до вимог статті 106 Кодексу адміністративного судочинства України та подання квитанції про доплату судового збору в розмірі 550,40 грн.

В разі невиконання вимог ухвали і не усунення недоліків у вказаний строк позовна заява вважатиметься неподаною і буде повернута особі, яка її подала на підставі пункту 1 частини третьої статті 108 Кодексу адміністративного судочинства України.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційну скаргу на цю ухвалу може бути подано до Вінницького апеляційного адміністративного суду через Чернівецький окружний адміністративний суд протягом пяти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя О.П. Лелюк