Справа № 813/6446/15
Суддя: Брильовський Роман Михайлович
Дата ухвалення: 2016-03-01 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

813/6446/15

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 березня 2016 року № 813/6446/15

Львівський окружний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді Брильовського Р.М.,

судді Сасевича О.М.,

судді Сакалоша В.М.

розглянувши в порядку письмового провадження справу за адміністративним позовом Птахофабрики «Давидівська» у формі Товариства з обмеженою відповідальністю до Державної служби геології та надр України про визнання протиправним та скасування наказу, визнання протиправним та скасування припису, визнання протиправними дій, -

в с т а н о в и в :

Птахофабрика «Давидівська» у формі Товариства з обмеженою відповідальністю звернулась до Львівського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Державної служби геології та надр України про визнання протиправним та скасування наказу, визнання протиправним та скасування припису, визнання протиправними дій.

Позовні вимоги мотивує тим, що дії відповідача по включенню позивача в План проведення перевірок надрокористувачів у IVкварталі 2015, який затверджений Наказом Державної служби геології та надр України від 18.09.2015 №288, суперечить чинному законодавству , оскільки на цей момент позивач відповідав визначеним законом критеріям суб’єктів господарювання, на яких поширюється мораторій на проведення контролюючими органами такого роду перевірок.

В наданих суду запереченнях представник відповідача вказав, що оскаржуваний наказ прийнятий Державною службою геології та надр України відповідно до вимог чинного законодавства, посилаючись на обставини, викладені в запереченнях проти адміністративного позову.

У судове засідання представники позивача та відповідача не з'явились, хоча були належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи.

Водночас, 21.01.2016 та 09.02.2016 від представника позивача та представника відповідача відповідно, на адресу суду надійшли клопотання про здійснення розгляду даної справи за їх відсутності, в яких, зокрема, було зазначено про те, що позивач та відповідач не заперечують проти подальшого розгляду справи в порядку письмового провадження.

Відповідно до вимог ч. 4 статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі особи, які беруть участь у справі, судовий розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

З огляду на зазначене та з урахуванням вимог статті 122 КАС України, суд дійшов висновку про розгляд справи у письмовому провадженні на підставі наявних матеріалів справи.

Розглянувши матеріали адміністративної справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив такі факти та відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що 09.10.2003 Державною службою геології і надр України на підставі наказу від 11.10.2013 №516 Птахофабриці «Давидівська» у формі Товариства з обмеженою відповідальністю видано спеціальний дозвіл №3236 на користування надрами щодо видобування будівельних пісків, придатних для виготовлення штукатурних розчинів для опоряджувального шару в Давидів-Ведмедівському родовищі, що знаходиться в Пустомитівському районі Львівської області, 1 км на півніс від села Давидів терміном дії на 20 років.

Наказом Державної служби геології та надр України № 288 від 18 вересня 2015 затверджено План перевірок надрокористувачів у IV кварталі 2015 року.

16 листопада 2015 року начальником Західного міжрегіонального відділу Департаменту державного геологічного контролю Державної служби геології та надр України складено акт №02-01/06/2015-33/п-81 про недопущення до перевірки, яким зафіксовано факт відмови Птахофабрики «Давидівська» у формі Товариства з обмеженою відповідальністю у проведенні перевірки на підставі п. 3 Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи» від 28 грудня 2014 року № 71-VIII.

На підставі вказаного акта посадовою особою Західного міжрегіонального відділу Департаменту державного геологічного контролю Державної служби геології та надр України складено припис від 16.11.2015 №328-14/02 на усунення виявлених порушень, зокрема, були виявлені такі порушення:

- недопущення посадових осіб Державної служби геології та надр України до здійснення заходів державного нагляду (контролю), які проводились з дотриманням порядку здійснення державного нагляду (контролю), що є порушенням ст.ст. 10-11 Закону України «Про основні засади нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності»;

- не виконуються умови щодо користування надрами, а саме не дотримуються вимоги Угоди про умови користування надрами від 11.11.2003 №3236, яка є невід’ємною частиною спеціального дозволу на користування надрами від 09.10.2003 №3236 в частині обов’язку надрокористувача ждопускати представників Держгеонадр для здійснення державного геологічного контролю, що є порушенням ст.. 24 Кодексу України про надра, Порядку надання спеціальних дозволів на користування надрами, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 30.05.2011 №615, Угоди про умови користування надрами від 11.11.2003 №3236.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог виходячи з такого.

Правові та організаційні засади, основні принципи і порядок здійснення державного нашляду (контролю) у сфері господарської діяльності, повноваження органів державного нагляду (контролю) врегульовано Законом України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності».

Статтею 1 вказаного закону передбачено, що державний нагляд (контроль) – діяльність уповноважених законом центральних органів виконавчої влади, їх територіальних органів, державних колегіальних органів, органів виконавчої влади Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування (далі – орган державного нагляду (контролю)) в межах повноважень, передбачених законом, щодо виявлення та запобігання порушенням вимог законодавства суб’єктами господарювання та забезпечення інтересів суспільства, зокрема належної якості продукції, робіт та послуг, допустимого рівня небезпеки для населення, навколишнього природного середовища; заходи державного нагляду (контролю) – планові та позапланові заходи, які здійснюються шляхом проведення перевірок, ревізій, оглядів, обстежень та інших дій.

Механізм проведення державного неологічного контролою з метою виявлення та запобігання порушенням вимог законодавства у сфері геологічного вивчення та раціонального використання надр врегульовано Порядком здійснення державного геологічного контролю, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 14.12.2011 №1294.

Згідно з п.п. 2,5 вказаного Порядку, державний геологічний контроль здійснюється Держгеонадрами та її територіальними (далі- органи державного геологічного контролю) шляхом проведення органами державного неологічного контролю планових і позапланових перевірок надрокористувачів.

Планові перевірки надрокористувачів проводяться відповідно до квартального плану проведення перевірок, який затверджується Держгеонадрами до 25 числа останнього місяця кварталу, що передує плановому.

Інформування надрокористувача про планову перевірку здійснюється не пізніше ніж за 10 днів до дати її проведення шляхом надсилання в установленому порядку повідомлення за формою, затвердженою Держгеонадрами.

Водночас, як встановлено п. 3 Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи» від 28 грудня 2014 року № 71-VIII, у 2015 та 2016 роках перевірки підприємств, установ та організацій, фізичних осіб - підприємців з обсягом доходу до 20 мільйонів гривень за попередній календарний рік контролюючими органами здійснюються виключно з дозволу Кабінету Міністрів України, за заявкою суб'єкта господарювання щодо його перевірки, згідно з рішенням суду або згідно з вимогами Кримінального процесуального кодексу України. Зазначене обмеження не поширюється:

- з 1 січня 2015 року на перевірки суб'єктів господарювання, що ввозять на митну територію України та/або виробляють та/або реалізують підакцизні товари, на перевірки дотримання норм законодавства з питань наявності ліцензій, повноти нарахування та сплати податку на доходи фізичних осіб, єдиного соціального внеску, відшкодування податку на додану вартість;

- з 1 липня 2015 року на перевірки платників єдиного податку другої і третьої (фізичні особи - підприємці) груп, крім тих, які здійснюють діяльність на ринках, продаж товарів у дрібнороздрібній торговельній мережі через засоби пересувної мережі, за винятком платників єдиного податку, визначених пунктом 27 підрозділу 10 розділу XX «Перехідні положення» Податкового кодексу України, з питань дотримання порядку застосування реєстраторів розрахункових операцій.

Так, відповідно до п. 41.1 статті 41 Податкового кодексу України, контролюючими органами є органи доходів і зборів - центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування єдиної державної податкової, державної митної політики в частині адміністрування податків і зборів, митних платежів та реалізує державну податкову, державну митну політику, забезпечує формування та реалізацію державної політики з адміністрування єдиного внеску, забезпечує формування та реалізацію державної політики у сфері боротьби з правопорушеннями при застосуванні податкового та митного законодавства, а також законодавства з питань сплати єдиного внеску (далі - центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику), його територіальні органи.

Водночас, колегія суддів вважає за необхідне наголосити на тому, застосовуючи словосполучення «контролюючі органи» у наведеному вище абзаці п. 3 Прикінцевих положень Закону від 28 грудня 2014 року № 71-VIII, законодавець не визначив на які саме контролюючі органи розповсюджуються встановлені обмеження.

При цьому суд враховує, що п. 3 Прикінцевих положень Закону України від 28 грудня 2014 року № 71-VIII не є зміною чи доповненням до Податкового кодексу України. Відповідно відсутні правові підстави вважати, що застосоване у ньому поняття контролюючих органів необхідно розуміти в значенні, наведеному в п. 41.1 статті 41 Податкового кодексу України, згідно якого контролюючими органами є виключно органи Державної фіскальної служби України, як центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику.

Таким чином, колегія суддів вважає, що наведене поняття слід застосовувати у розумінні п. 1 указу Президента України «Про деякі заходи з дерегулювання підприємницької діяльності» від 23 липня 1998 року № 817/98, відповідно до якого контролюючі органи - органи виконавчої влади, уповноважені від імені держави здійснювати перевірку фінансово-господарської діяльності суб'єктів підприємницької діяльності.

Також, з аналізу абз. 2 статті 1 Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» вбачається, що під органами державного нагляду (контролю) слід розуміти уповноважені законом центральні органи виконавчої влади, їх територіальні органи, державні колегіальні органи, органи виконавчої влади Автономної Республіки Крим, органи місцевого самоврядування, які здійснюють державний нагляд щодо виявлення та запобігання порушенням вимог законодавства суб'єктами господарювання та забезпечення інтересів суспільства, зокрема належної якості продукції, робіт та послуг, допустимого рівня небезпеки для населення, навколишнього природного середовища.

З огляду на це, колегія суддів вважає, що вимоги п. 3 Прикінцевих положень Закону України від 28 грудня 2014 року № 71-VIII стосуються всіх без виключення контролюючих органів, а не лише Державної фіскальної служби України та її територіальних органів.

Таким чином, виходячи з наведеного та враховуючи зазначені вище приписи законодавства, якими визначений правовий статус та коло повноважень Державної служби геології та надр України, суд приходить до висновку про те, що відповідач є контролюючим органом в розумінні норми п. 3 Прикінцевих положень Закону України від 28 грудня 2014 року № 71-VIII.

При цьому необхідно врахувати, що станом на час розгляду даної справи чинною є Постанова Кабінету Міністрів України від 13 серпня 2014 року № 408, якою затверджений Перелік державних інспекцій та інших контролюючих органів, яким надаватиметься дозвіл Кабінету Міністрів України на проведення перевірок підприємств, установ, організацій, фізичних осіб - підприємців, до якого віднесено і Держгеонадра.

Отже, в 2015-2016 роках, відповідач має право без отримання дозволу Кабінету Міністрів України включати в плани проведення перевірок надрокористувачів лише ті підприємства, обсяг доходу за попередній календарний рік яких становить більше 20 мільйонів гривень, або ж за заявкою суб'єкта господарювання щодо його перевірки, згідно з рішенням суду або згідно з вимогами Кримінального процесуального кодексу України, крім винятків, передбачених п. 3 Прикінцевих положень Закону України від 28 грудня 2014 року № 71-VIII.

Між тим, відповідачем за час розгляду справи не було надано суду доказів, які б свідчили про надання дозволу Кабінетом Міністрів України на проведення перевірки Птахофабрики «Давидівська» у формі Товариства з обмеженою відповідальністю, звернення позивача із за заявкою щодо його перевірки, наявність відповідного рішення суду або підстав для проведення перевірки, визначених Кримінальним процесуальним кодексом України.

Водночас, з матеріалів справи, а саме копії податкової декларації Птахофабрики «Давидівська» у формі Товариства з обмеженою відповідальністю з податку на прибуток підприємства за 2014 рік, вбачається, що обсяг доходу Птахофабрики «Давидівська» у формі Товариства з обмеженою відповідальністю у 2014 році становив 765 213,00 грн, тобто менше 20 мільйонів гривень, а тому на позивача розповсюджується запроваджений п. 3 Прикінцевих положень Закону України від 28 грудня 2014 року № 71-VIII мораторій на проведення контролюючими органами перевірок у 2015 році.

Таким чином, враховуючи обмеження, встановлене Законом України від 28 грудня 2014 року № 71-VIII, у відповідача були відсутні правові підстави для включення позивача до плану проведення перевірок надрокористувачів у IV кварталі 2015 року, у зв'язку з чим, оскаржуваний наказ відповідача № 288 від 18 вересня 2015 року в частині проведення планової перевірки Птахофабрики «Давидівська» у формі Товариства з обмеженою відповідальністю визнається судом протиправним та таким, що підлягає скасуванню.

Згідно п. 12 вищевказаного порядку, у разі недопущення посадових осіб органів державного геологічного контролю до проведення перевірки за наявності підстав, визначених законом для її проведення, посадовими особами органу державного геологічного контролю складається акт про недопущення до перевірки за формою, затвердженою Держгеонадрами.

Тобто, посадові особи відповідача вправі скласти акт про недопущення до перевірки лише у разі наявності підстав, визначених законом, для її проведення.

Зважаючи на те, що відповідачем не було дотримано порядку здійснення державного нагляду (контролю), передбаченого законом, тобто під час складення Плану проведення перевірок надрокористувачів у IV кварталі 2015 року (у межах територій Івано-Франківської, Львівської, Закарпатської, Волинської, Чернівецької та Тернопільської областей), затвердженого оскарженим наказом Державної служби геології та надр України від 18.09.2015р, N9288, не було взято до уваги дію мораторію на проведення перевірок контролюючими органами певного кола суб'єктів господарювання, суд дійшов висновку, що дії відповідача по виконанню даного наказу у спосіб прибуття на планову перевірку та складення акта від 16.11.2015 №02-01/06/2015-33/п-81 про недопущення до перевірки є протиправними.

Відповідно до ч. 7 ст. 7 Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності», на підставі акта, складеного за результатами здійснення заходу, в ході якого виявлено порушення вимог законодавства, орган державного нагляду (контролю) за наявності підстав для повного або часткового зупинення виробництва (виготовлення), реалізації продукції, виконання робіт, надання послуг звертається у порядку та строки, встановлені законом, з відповідним позовом до адміністративного суду, у разі необхідності вжиття інших заходів реагування орган державного нагляду (контролю) протягом п яти робочих днів з дня завершення здійснення заходу державного нагляду (контролю) складає припис, розпорядження, інший розпорядчий документ щодо усунення порушень, виявлених під час здійснення заходу, а у випадках, передбачених законом, також звертається у порядку та строки, встановлені законом, до адміністративного суду з позовом щодо підтвердження обґрунтованості вжиття до суб'єкта господарювання заходів реагування, передбачених відповідним розпорядчим документом.

Згідно затвердженої форми припису та відповідно до ст. 7 Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності», припис складається за результатом саме проведення планової перевірки та виявлених порушень вимог законодавства у сфері надрокористування, що зафіксовано актом перевірки, складеним згідно затвердженої форми.

Судом встановлено, що за спірних обставин фактично перевірка проведена не була, на цей предмет складено акт про недопущення до перевірки, згідно затвердженої форми, а отже складення припису на цій підставі є протиправним.

Суд зазначає, що чинним законодавством України не передбачено компетенцію контролюючого органу складати приписи по факту недопущення до проведення перевірки, форма такого припису жодним нормативним актом не затверджена. Колегія суддів вважає, що контролюючий орган не вправі встановити порушення позивачем вимог законодавства у сфері надрокористування, не приступивши до фактичного проведення перевірки та не провівши її. Інших способів встановлення факту порушення вимог законодавства у сфері надрокористування чинне законодавство не передбачає, отже дії відповідача по винесенню припису від 16.11.2015 №328-14/02 є протиправними та сам припис Західного міжрегіонального відділу Департаменту Державної служби геології та надр України від 16.11.2015 №328-14/02 підлягає скасуванню.

Відповідно до положень ч. 1 статті 69 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці данні встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів та висновків експертів.

Згідно положень статті 86 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст.71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Отже, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України, матеріалів справи, суд приходить до висновку про те, що відповідачем не надано суду достатніх доказів на підтвердження правомірності свої дій та рішень, а вимоги позивача підлягають задоволенню.

Відповідно до ч. 1 статті 94 КАС України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись ст.ст. 2, 4, 7-14, 24, 69, 70, 71, 86, 128, 160-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України,–

Постановив:

Позов задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати наказ Державної служби геології та надр України № 288 від 18 вересня 2015 року в частині проведення планової перевірки Птахофабрики «Давидівська» у формі Товариства з обмеженою відповідальністю.

Визнати протиправними дії Західного міжрегіонального відділу Департаменту Державної служби геології та надр України по виконанню наказу № 288 від 18 вересня 2015 року в частині прибуття на перевірку до Птахофабрики «Давидівська» у формі Товариства з обмеженою відповідальністю, складення акта від 16.11.2015 №02-01/06/2015-33/п-81 про недопущення до перевірки та припису від 16.11.2015.

Визнати протиправним та скасувати припис Західного міжрегіонального відділу Департаменту Державної служби геології та надр України від 16.11.2015 №328-14/02.

Стягнути з Державної служби геології та надр України за рахунок її бюджетних асигнувань на користь Птахофабрики «Давидівська» у формі Товариства з обмеженою відповідальністю судовий збір в розмірі 3 654 (три тисячі шістсот п’ятдесят чотири) грн 00 коп.

Апеляційна скарга на постанову суду подається протягом десяти днів з дня її проголошення до Львівського апеляційного адміністративного суду через Львівський окружний адміністративний суд. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Львівського апеляційного адміністративного суду. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 цього Кодексу, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Постанова набирає законної сили в порядку, встановленому ст. 254 КАС України.

Головуючий суддя (підпис) Р.М. Брильовський

Суддя (підпис) О.М. Сасевич

Суддя (підпис) В.М. Сакалош

Постанова не набрала законної сили

Згідно з оригіналом

Помічник судді О.І. Ревуцька