Справа № 348/57/16-а
Суддя: Мужик І.І.
Дата ухвалення: 2016-02-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Справа № 348/57/16-а

26 лютого 2016 року м. Надвірна

Надвірнянський районний суд Івано-Франківської області

в складі головуючого судді: Мужика І.І.

секретаря: Шутки А.Д.

з участю позивача: ОСОБА_1

представника позивача: ОСОБА_2

представника відповідача: Жукової О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Надвірна справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до управління Пенсійного фонду України в Надвірнянському районі Івано-Франківської області про визнання дій неправомірними та зобов'язання вчинити певні дії,-

Встановив:

ОСОБА_1 звернувся в суд із адміністративним позовом до управління Пенсійного фонду України в Надвірнянському районі Івано-Франківської області про визнання дій неправомірними та зобов'язання вчинити певні дії.

В судовому засіданні позивач по справі ОСОБА_1 позов підтримав з мотивів викладених в позовній заяві, яку просить задоволити та визнати дії управління Пенсійного фонду України в Надвірнянському районі Івано-Франківської області неправомірними.

Представник відповідача-управління Пенсійного фонду України в Надвірнянському районі Івано-Франківської області Жукова О.О. позов не визнала і просить в його задоволенні відмовити, оскільки він безпідставний.

Суд, вислухавши пояснення сторін по справі, свідків, дослідивши письмові докази, представлені сторонами на виконання вимог ст.71 КАС України і які сторони вважають достатніми для обгрунтування і заперечення позовних вимог та з'ясувавши фактичні обставини справи,перевіривши матеріали справи приходить до висновку про часткове задоволення позову виходячи з наступних підстав:

Відповідно до ст.2 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому зазначеним кодексом, звернутися до суду для оскарження будь-яких рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень.

Зі змісту ст.71 КАС України випливає, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на яких грунтуються її вимоги та заперечення, а в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності його рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Зі змісту ч.3 ст.23 Загальної Декларації прав людини, п.4 ч.1 Європейської Соціальної хартії та ч.3 ст.46 Конституції України випливає, що кожна особа похилого віку має право на справедливу і задовільну винагороду, соціальний захист, за роки важкої праці та шкідливих робіт, - яка є основним джерелом існування для них та їхніх сімей.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 2 ст. 18 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України.

Стаття 46 Конституції України передбачає, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Відповідно до ст. 6 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Статтею 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийнятті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини 1 статті 11 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і доведенні перед судом їх переконливості.

Частина 1 статті 71 КАС України закріплює, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу, а суд згідно ст. 86 цього Кодексу, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Відповідно до ч.2 ст.71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Згідно частини 2 статті 162 Кодексу адміністративного судочинства України у разі задоволення адміністративного позову суд може прийняти постанову, зокрема, про визнання протиправним рішення суб'єкта владних повноважень і про скасування рішення, зобов'язання відповідача вчинити певні дії, іншу постанову, яка б гарантувала дотримання і захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб'єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Оскільки відповідач по справі в силу норм ст.3 КАС України є суб'єктом владних повноважень, то застосуванню при розв'язанні спору підлягають норми ч.2 ст.71 КАС України, де зазначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до ч.1 ст.2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Згідно з ч.3 ст.2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь якими несприятливими наслідками для прав, свобод, та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку. Відсутність хоча б однієї з наведених вище ознак, є підставою для задоволення адміністративного позову.

У відповідності з вимогами ст.13 Закону України "Про пенсійне забезпечення", право на пенсію за віком на пільгових умовах мають працівники, зайняті повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими та важкими умовами праці, за Списками №1 і №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених КМ України, і за результатами атестації робочих місць.

Пунктом 20 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою КМ України від 12.08.1993 року №637 передбачено, що у випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників.

Відповідно до п. 4 ст. 24 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" від 09 липня 2003 року № 1058 - ІV (далі Закон № 1058) періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Судом встановлено, що позивач по справі- ОСОБА_1 на підставі наказу №121/к був прийнятий 20.05.1987 року на роботу в Делятинський лісокомбінат на посаду майстра виконробської дільниці лінійного персоналу капітального будівництва.

05.10.1990 року згідно наказу №313/к позивача будо переведено на посаду виконроба дільниці лінійного персоналу капітального будівництва.

01.06.1997 року-переведено на посаду старшого майстра ремонтно-будівельного цеху.

05.03.1999 року позивача на підставі наказу №68 переведено майстром цегельного виробництва, а з 01.02.2002 року-на підставі наказу №93/к позивач звільнений з роботи за згодою сторін.

Весь стаж роботи позивача у Делятинському лісокомбінаті з 20.05.1987 року по 01.02.2002 року підтверджується відповідними записами у його трудовій книжці від 18.08.1977 року з посиланням на дату та номер наказів про прийняття та звільнення(ас.3-7).

За період роботи з 21.05.1987 року по 01.02.2002 року позивач працював на посадах майстра, старшого майстра, виконроба виконробської дільниці лінійного персоналу капітального будівництва, старшого майстра ремонтно-будівельного цеху та майстра цегельного виробництва Делятинського лісокомбінату, які передбачені Списком №2 виробництв, робіт, професій , посад і показників, зайнятість в яких дає право на пенсію за віком на пільгових умовах.

У зв'язку з досягненням 55-річного віку позивач по справі ОСОБА_1 25.08.2015 року звернувся до відповідача із заявою про призначення йому пенсії на пільгових умовах за Списком №2.

Однак, згідно довідки від 01.10.2015 року №6172/03 управлінням Пенсійного фонду України в Надвірнянському районі Івано-Франківської йому було відмовлено(ас. 15-16).

Згідно рішення комісії при ГУ ПФУ в Івано-Франківській області від 11.09.2015 року №260 було підтверджено стаж роботи позивача по справі ОСОБА_1 на пільгових умовах відповідно до Списку №2, а саме період роботи з 14.11.1985 року по 11.05.1987 року, з 20.05.1987 року по 21.08.1992 року-майстром будівельно-монтажних робіт, виконавцем робіт, що дає право на призначення пенсії відповідно до вимог ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення»(ас.27).

Також, за змістом ст.62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

Пунктом 20 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 року №637, передбачено, що уточнюючі довідки підприємств або організацій для підтвердження спеціального трудового стажу, приймаються у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсію на пільгових умовах або за вислугу років.

Як встановлено в судовому засіданні, що позивач по справі ОСОБА_1 дійсно в період часу з 20.05.1987 року по 01.02.2002 року працював на посадах майстра, старшого майстра, виконроба Делятинського лісокомбінату(ас.3-7).

Згідно довідки архівного відділу Надвірнянської РДА №1-147/04-01 від 12.06.2014 року зазначено, що позивач згідно наказу №121/к від 19.05.1987 року був зарахований на посаду майстра з 20.05.1987 року(ас.6-8).

Також в ній зазначено, що згідно наказу №313/к від 05.10.1990 року був переведений на посаду виконроба, а згідно наказу №97/к від 25.08.1997 року-переведений на посаду старшого майстра, а на підставі наказу №68/к від 25.08..1997 року-переведений на посаду майстра цегельного виробництва.

Довідками архівного відділу Надвірнянської РДА про зарплату №1-146/04-01 від 12.06.2004 року та №1-434/04-13 від 15.10.2015 року підтверджується, що позивач дійсно працював на посаді виконроба Делятинського лісокомбінату(ас.10-11).

Згідно наказу №93/к від 01.02.2002 року позивач був звільнений з роботи на підставі ст.36 п.1 КЗпП України(ас.8).

Факт роботи ОСОБА_1 на посадах Делятинського лісокомбінату в період з 25.05.1987 року по 01.02.2002 року ствердили в судовому засіданні свідки ОСОБА_4 та ОСОБА_5

Відповідно з довідкою з ЄДРЮОФОП ДРС України від 28.05.2015 року ВАТ «Делятинський лісокомбінат» визнано банкротом і він ліквідований(ас.14).

З урахуванням наведених норм, дослідивши дані трудової книжки, архівних довідок, суд приходить до висновку, що позивач досяг 55-річного віку, має загальний трудовий стаж більше 25 років, що надає йому право на призначення пенсії на пільгових умовах.

Статтею 83 Закону України «Про пенсійне забезпечення» передбачено, що пенсії призначаються з дня звернення за пенсією.

Враховуючи вищевикладене суд прийшов до висновку, що позивачу слід зарахувати до трудового стажу період роботи з 20.05.1987 року по 01.06.1997 року на посадах майстер, старший майстер, виконроб виконробської дільниці лінійного персоналу капітального будівництва Делятинського лісокомбінату, що дає право на право на пенсію за Списком №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, зайнятість в яких дає право на пенсію за віком на пільгових умовах.

В частині позовних вимог за період роботи з 02.06.1997 року по 01.02.2002 року слід відмовити, оскільки вони безпідставні, так як дана посада на якій працював позивач по справі ОСОБА_1 не передбачена для призначення та виплати пільгової пенсії в Списку №2 та відсутні результати атестації робочих місць на вказаному підприємстві.

Як вбачається з матеріалів справи позивач звернувся до відповідача з заявою про призначення йому пенсії за віком, отримавши відмову від 26.10.2015 року, а тому суд приходить до висновку щодо часткового задоволення позовних вимог за період починаючи з 26.06.2015 року.

А тому, суд, оцінюючи в сукупності здобуті докази по справі прийшов до висновку про часткове задоволення позову.

На підставі ст.ст. 18, 124 Конституції України, керуючись ст. ст. 163, 167, 186, 254 КАС України, суд,-

Постановив:

Позов ОСОБА_1- задоволити частково.

Визнати неправомірними дії управління Пенсійного фонду України у Надвірнянському районі Івано-Франківської області щодо відмови в призначенні та виплаті пенсії на пільгових умовах за списком №2.

Зобов'язати управління Пенсійного фонду України у Надвірнянському районі Івано-Франківської області зарахувати ОСОБА_1 до трудового стажу період роботи з 20.05.1987 року по 01.06.1997 року на посадах майстер, старший майстер, виконроб виконробської дільниці лінійного персоналу капітального будівництва Делятинського лісокомбінату, що дає право на пенсію за Списком №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, зайнятість в яких дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, призначити та виплачувати йому пенсію на пільгових умовах за Списком №2 з 26.06.2015 року.

В решті позову відмовити.

Апеляційна скарга на постанову може бути подана до Львівського апеляційного адміністративного суду в порядку, визначеному ст. 186 КАС України через Надвірнянський районний суд Івано-Франківської області.

Суддя Мужик І.І.

Постанова виготовлена в повному обсязі 29.02.2016 року.