Справа № 816/4855/15
Суддя: Р.І. Молодецький
Дата ухвалення: 2016-02-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 лютого 2016 року м. ПолтаваСправа № 816/4855/15

Полтавський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Молодецького Р.І.,

за участю:

секретаря судового засідання - Колодяжного Д. В.,

представника відповідача (Полтавського обласного центру зайнятості) - Шиліної Н. В., Білецької О. В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом ОСОБА_3 до Полтавського обласного центру зайнятості, третя особа: Кременчуцький міськрайонний центр зайнятості про визнання протиправною бездіяльності, зобов'язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

31 грудня 2015 року ОСОБА_3 звернулася до Полтавського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Полтавського обласного центру зайнятості, третя особа: Кременчуцький міськрайонний центр зайнятості про

визнання протиправною бездіяльності в частині не звільнення позивача з займаної посади 18.12.2015 за ст. 39 кодексу законів про працю України, у зв'язку з порушенням по відношенню до ОСОБА_3 законодавства про працю та в частині не виплати позивачу згідно ст. 44 КЗпПУ вихідної допомоги, на підставі заяви позивача від 10.12.2015,

розірвання трудового договору, укладеного між позивачем та Полтавським ОЦЗ з 18.12.2015 за ст. 39 КЗпПУ у зв'язку з порушення Полтавським ОЦЗ по відношенню до мене законодавства про працю;

зобов'язання нарахувати та виплатити позивачу згідно ст. 44 КЗпПУ вихідну допомогу в розмірі, передбаченому колективним договором, але не менше тримісячного середнього заробітку.

В обґрунтування позовних вимог позивач зауважив, що Полтавський ОЦЗ проявив упереджене ставлення до позивача, що виявилось у тому, що неодноразово судами визнавались незаконними дії відповідача стосовно позивача, а саме: щодо ненадання в повному об'ємі в жовтні 2011 року щорічної відпустки, відмови в виплаті грошової компенсації за невикористані дні відпустки в лютому 2013 року, незаконного звільнення в серпні 2015 року. Вказані обставини, на думку позивача, є достатніми підставами для застосування норми статті 39 КЗпПУ, а саме: строковий трудовий договір підлягає розірванню достроково на вимогу працівника в разі порушення власником або уповноваженим ним органом законодавства про працю, колективного або трудового договору. У зв'язку з викладеними обставинами позивач вважає, що відповідач повинен отримати вихідну допомоги у розмірі, передбаченому колективним договором, але не менше тримісячного середнього заробітку.

Позивач у судове засідання не з'явився, про дату, час та місце судового розгляду повідомлений належним чином, надала суду клопотання про розгляд справи за його відсутності.

Представники відповідача просили суд відмовити у задоволенні позовних вимог з підстав, викладених у письмових запереченнях.

Суд, заслухавши пояснення представників відповідача вивчивши та дослідивши матеріали справи, надані сторонами докази, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, доходить таких висновків.

Рішенням Полтавського обласного центру зайнятості, оформленим протоколом № 34 засідання конкурсної комісії обласного центру зайнятості від 18.08.2009, призначено ОСОБА_3 на посаду спеціаліста 1 категорії відділу взаємодії з роботодавцями кременчуцького МЦЗ тимчасово на період відпустки для догляду за дитиною основного працівника (ОСОБА_4).

ОСОБА_3 01.09.2009 прийнято присягу державного службовця.

Позивач направив 10.12.2015 заяву Полтавському обласному центру зайнятості про звільнення ОСОБА_3 з займаної посади з 18.12.2015 у зв'язку з порушенням Полтавським ОЦЗ по відношенню до позивача законодавства про працю за ст. 39 КЗпПУ з виплатою мені згідно ст. 44 КЗпПУ вихідної допомоги у розмірі, передбаченому колективним договором, але не менше тримісячного середнього заробітку.

Відповідач листом від 22.12.2015 № 0183-15-4808/0-15 повідомив ОСОБА_3 про те, що не погоджується з висновками позивача про "предвзяте" відношення до неї та не визнає порушень трудового законодавства щодо позивача, а також про те, що якщо позивач наполягає на розірванні трудового договору з Полтавським ОЦЗ, ОСОБА_3 може подати відповідну заяву про звільнення за власним бажанням.

Позивач не погодилась з тим, що її заяву про звільнення від 10.12.2015 не було задоволено у зв'язку з чим звернулась до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку оскарженим наказам, суд виходить з критеріїв їх правомірності, що визначені частиною третьою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у зв'язку з чим перевіряє чи винесено дані накази: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення; безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення; з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Судом встановлено, підтверджено матеріалами справи та не спростовано сторонами, що постановою Вищого адміністративного суду України № К/9991/12187/12 від 29.01.2013 визнано незаконними дії Полтавського обласного центру зайнятості щодо відмови ОСОБА_3 приєднати основну щорічну відпустку повної тривалості 30 календарних днів до відпустки у зв'язку з вагітністю та пологами та призначити її з 22 жовтня 2011 року; зобов'язано Полтавський ОЦЗ приєднати ОСОБА_3 основну щорічну відпустку повної тривалості 30 календарних днів до відпустки у зв'язку з вагітністю та пологами та призначити її з 22 жовтня 2011 року.

Також Постановою Харківського апеляційного адміністративного суду по справі № 816/2296/13-а визнано незаконними дії Полтавського обласного центру зайнятості в частині відмови виплатити ОСОБА_3 грошову компенсацію за невикористані в 2011 році дні відпустки та зобов'язано Полтавський обласний центр зайнятості виплатити ОСОБА_3 компенсацію за невикористані в 2011 р. дні відпустки.

З матеріалів справи вбачається, що 04.08.2015 наказом Полтавського обласного центру зайнятості № 229-к "Про звільнення ОСОБА_3" звільнено ОСОБА_3 у зв'язку з закінчення строку трудового договору, п. 2 ст. 36 КЗпП України з 04.08.2015.

Позивач зауважила, що повідомила Полтавський ОЦЗ про те, що відповідно до виписки із протоколу № 278 ЛКК від 20.01.2015 та довідки № 278 від 20.01.2015 поліклініки № 1 Кременчуцької міської дитячої лікарні про потребу дитини у домашньому догляді, тривалість необхідного догляду позивачем за дитиною за медичним висновком була визначена з 05.02.2015 по 05.08.2015. Також позивачем було направлено відповідачу довідку про потребу дитини у домашньому догляді з 06.08.2015 по 06.02.2016. Наказом Полтавського ОЦЗ від 28.08.2015 № 175-бз відмінено наказ Полтавського ОЦЗ від 04.08.2015 № 229-к "Про звільнення ОСОБА_3" та надано ОСОБА_3 відпустку без збереження заробітної плати для догляду за дитиною, яка потребує домашнього догляду з 06.08.2015 по 06.02.2016.

Саме вказані судові рішення та дії відповідача підтверджують, на думку позивача, упереджене ставлення до ОСОБА_3 та порушення її трудових прав.

З цього приводу суд зазначає, що у відповідності до вимог статті 39 КЗпП України строковий трудовий договір (пункти 2 і 3 статті 23) підлягає розірванню достроково на вимогу працівника в разі, серед іншого, порушення власником або уповноваженим ним органом законодавства про працю, колективного або трудового договору.

У разі дострокового розірвання трудового договору внаслідок порушення власником або уповноваженим ним органом законодавства про працю, колективного чи трудового договору працівникові, відповідно до статті 44 КЗпП, виплачується вихідна допомога у розмірі, передбаченому колективним договором, але не менше тримісячного середнього заробітку.

Відповідно до правової позиції, висловленої Верховним судом України в постанові від 22 травня 2013 року (справа № 6-34 цс 13) для визначення правової підстави розірвання трудового договору за частиною третьою статті 38 КЗпПУ значення має сам лише факт порушення роботодавцем законодавства про працю, що спонукало працівника до розірвання трудового договору з власної ініціативи, а не поважність чи неповажність причини такого порушення та його істотність.

Стосовно доводів позивача про порушення її трудових прав шляхом видання наказу про її звільнення від 04.08.2015 суд зазначає, що враховуючи те, що наказом Полтавського обласного центру зайнятості від 28.08.2015 №175-бз, стан суб'єктивних прав та обов'язків позивача у сфері проходження публічної служби відновлено до первісного, який існував до прийняття спірного наказу від 04.08.2015 №229-к, при цьому забезпечено реалізацію права позивача на відпустку без збереження заробітної плати, суд приходить до висновку про відсутність порушених трудових прав позивача.

До того ж, постановою Полтавського окружного адміністративного суду від 28.09.2015 у справі № 816/4200/15, яка набрала законної сили 31.10.2015, відмовлено у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_3 до Полтавського обласного центру зайнятості, третя особа - Кременчуцький міськрайонний центр зайнятості, про визнання неправомірними дій Полтавського обласного центру зайнятості щодо звільнення її 04.08.2015 з посади спеціаліста І категорії відділу надання соціальних послуг з працевлаштування Кременчуцького міськрайонного центру зайнятості, визнання неправомірним та скасування наказу Полтавського обласного центру зайнятості від 04.08.2015 про звільнення з посади, зобов'язання Полтавський обласний центр зайнятості поновити її на посаді спеціаліста І категорії відділу надання соціальних послуг з працевлаштування Кременчуцького міськрайонного центру зайнятості, нарахувати на виплатити середній заробіток за час вимушеного прогулу з дати неправомірного звільнення (04.08.2015) по дату винесення судового рішення, стягнення з Полтавського обласного центру зайнятості 5000 грн в рахунок відшкодування завданої моральної шкоди, визнання неправомірною бездіяльності Полтавського обласного центру зайнятості в частині не надання відпустки по догляду за дитиною ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка потребує домашнього догляду з 06.08.2015 по 06.02.2016, зобов'язання Полтавський обласний центр зайнятості надати відпустку без збереження заробітної плати по догляду за дитиною з 06.08.2015 по 06.02.2016. У вказаному рішенні суд дійшов висновку про відсутність порушених прав позивача у сфері проходження публічної служби, які підлягають судовому захисту.

Також, суд зазначає, що про порушене право позивач дізналась 06.08.2015, про що зазначає в заяві про звільнення від 10.12.2015, яку ОСОБА_3 подала відповідачу після спливу тримісячного строку, встановленого для звернення до суду, відповідно до вимог статті 233 КЗпПУ. Проте позивач із заявою про звільнення звернулась безпосередньо не за фактом виявлення порушення своїх прав, а через чотири місяці, протягом яких трудові відносини з відповідачем продовжувались.

Стосовно посилань позивача на рішення судів на підтвердження факту порушення відповідачем законодавства про працю, колективного або трудового договору суд зазначає таке.

Згідно з частиною 1 пункту 4 статті 36 КЗпП України підставою припинення трудового договору є розірвання трудового договору з ініціативи працівника (ст. 38, 39 КЗпП України).

У відповідності до вимог статті 39 КЗпП України строковий трудовий договір підлягає розірванню достроково на вимогу працівника в разі, серед іншого, порушення власником або уповноваженим ним органом законодавства про працю, колективного або трудового договору.

Відповідно до норми статті 233 КЗпП України працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права.

В той же час, як вбачається з матеріалів справи позивач дізналась про порушення її трудових прав в 2011 році та оскаржила протиправні дії відповідача до суду. Як вже зазначалось судом постановою Вищого адміністративного суду України № К/9991/12187/12 від 29.01.2013 та Постановою Харківського апеляційного адміністративного суду по справі № 816/2296/13-а від 01.08.2013 визнано незаконними дії Полтавського обласного центру зайнятості щодо порушень трудових прав позивача. В той же час, позивач після прийняття вказаних рішень не вимагала розірвання трудового договору на підставі вимог статті 39 КЗпП України у зв'язку з порушенням відповідачем її трудових прав, натомість продовжувала перебувати в трудових відносинах з відповідачем та відповідну заяву про звільнення на підставі ст. 39 КЗпП України подала лише 10.12.2015 року, тобто через два роки після того, як рішеннями судів було визнано порушення відповідачем трудових прав ОСОБА_3

За таких обставин суд приходить до висновку, що позивач на момент допущення позивачем порушення її трудових прав не скористалась своїм правом на звільнення на підставі ст. 39 КЗпП України, натомість продовжила трудові відносини з відповідачем, що не надає суду підстав для висновку про неправомірність відмови відповідача у незвільненні ОСОБА_3 на підставі ст. 39 КЗпП України.

З огляду на викладене суд приходить до висновку про необхідність відмовити ОСОБА_3 у задоволенні позову про визнання протиправною бездіяльності, зобов'язання вчинити певні дії.

На підставі викладеного, керуючись статтями 7, 8, 9, 10, 11, 71, 160-163 Кодексу адміністративного судочинства України,

П О С Т А Н О В И В:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_3 до Полтавського обласного центру зайнятості, третя особа: Кременчуцький міськрайонний центр зайнятості про визнання протиправною бездіяльності, зобов'язання вчинити певні дії відмовити.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена до Харківського апеляційного адміністративного суду через Полтавський окружний адміністративний суд шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення постанови з одночасним надісланням її копії до суду апеляційної інстанції. У разі застосування судом частини третьої статті 160 Кодексу адміністративного судочинства України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Повний текст постанови складено 29.02.2016.

Суддя Р.І. Молодецький