Справа № 817/1479/15
Суддя: Ємельянова В.І.
Дата ухвалення: 2016-02-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 лютого 2016 року К/800/48153/15

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:

Ємельянової В.І.,

Рецебуринського Ю.Й., Стародуба О.П.,

розглянувши в порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_4 на постанову Рівненського окружного адміністративного суду від 2 липня 2015 року та ухвалу Житомирського апеляційного адміністративного суду від 15 вересня 2015 року по справі № 817/1479/15

за позовом ОСОБА_4

до Головного територіального управління юстиції у Рівненській області

про визнання незаконним і скасування наказу,

В С Т А Н О В И В:

У травні 2015 року ОСОБА_4 звернулась до Головного територіального управління юстиції у Рівненській області про визнання незаконним і скасування наказу від 20 травня 2015 року №120/05 «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності ОСОБА_4».

Постановою Рівненського окружного адміністративного суду від 2 липня 2015 року, залишеною без змін ухвалою Житомирського апеляційного адміністративного суду від 15 вересня 2015 року, у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеними судовими рішеннями, ОСОБА_4 подала касаційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права, просить рішення судів першої та апеляційної інстанції скасувати, ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.

Перевіривши правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального і процесуального права, юридичної оцінки обставин справи, доводи касаційної скарги, суд касаційної інстанції вважає, що скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що ОСОБА_4 на час виникнення спірних правовідносин працювала в Головному територіальному управління юстиції у Рівненській області на посаді начальника відділу нотаріату.

Листом від 19 травня 2015 року № 01-31/864 позивача повідомлено, що за нею закріплено новий робочий кабінет та надано доручення до 10 години 20 травня 2015 року перемістити свої особисті речі на нове робоче місце.

19 травня 2015 року ОСОБА_4 звернулась до в.о. начальника Головного територіального управління юстиції у Рівненській області та просила надати їй документи, підтверджуючі закріплення за нею нового робочого кабінету.

Листом від 20 травня 2015 року № 01-29/872 позивача зобов'язано надати письмові пояснення з приводу невиконання доручення, викладеного в листі № 01-31/864.

В своєму роз'ясненні від 20 травня 2015 року ОСОБА_4 повідомила про неможливість надання будь-яких пояснень та повторно просила надати їй документи щодо підтвердження закріплення за нею нового робочого місця.

У зв'язку з невиконанням доручення в.о. начальника Головного територіального управління юстиції у Рівненській області, наказом від 20 травня 2015 року позивача притягнуто до дисциплінарної відповідальності та оголошено догану.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суди першої та апеляційної інстанцій інстанції виходили з наступного.

Відповідно до частини 1 статті 14 Закону України «Про державну службу» дисциплінарні стягнення застосовуються до державного службовця за невиконання чи неналежне виконання службових обов'язків, перевищення своїх повноважень, порушення обмежень, пов'язаних з проходженням державної служби, а також за порушення правил професійної етики, інший вчинок, який порочить його як державного службовця або дискредитує державний орган, в якому він працює.

До службовців, крім дисциплінарних стягнень, передбачених чинним законодавством про працю України, можуть застосовуватися такі заходи дисциплінарного впливу: попередження про неповну службову відповідність; затримка до одного року у присвоєнні чергового рангу або у призначенні на вищу посаду. Також до державного службовця можуть застосовуватися дисциплінарні стягнення, передбачені чинним законодавством про працю.

Статтею 139 Кодексу законів про працю України встановлено, що працівники зобов'язані працювати чесно і сумлінно, своєчасно і точно виконувати розпорядження власника або уповноваженого ним органу, додержуватися трудової і технологічної дисципліни, вимог нормативних актів про охорону праці, дбайливо ставитися до майна власника, з яким укладено трудовий договір.

Відповідно до статті 147 вказаного Кодексу за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення: догана або звільнення.

Кодексом законів про працю України встановлено випадки обов'язкового винесення наказів керівником підприємства: при прийнятті працівника на роботу, надання відпусток, звільнення працівника з роботи та в інших випадках, передбачених Кодексом. Форма викладу решти розпорядчо-організаційних документів, що стосуються визначення робочих місць працівників у будівлі законодавством не встановлена.

Підпунктом 3.1.2 Правил внутрішнього трудового розпорядку працівників Головного управління у Рівненській області (схвалено протоколом загальних зборів трудового колективу Головного управління юстиції у Рівненській області від 17 квітня 2013 року №2) визначено, що державний службовець зобов'язаний безпосередньо виконувати, покладені на нього обов'язки, та своєчасно і точно виконувати вказівки керівництва.

В даному випадку доручення керівника щодо переміщення особистих речей позивача до закріпленого за нею кабінету виконано не було, що є прямим порушення Правил внутрішнього трудового розпорядку, тобто порушенням трудової дисципліни.

Враховуючи викладене, суд касаційної інстанції погоджується із висновками судів першої та апеляційної інстанцій щодо відсутності правових підстав для задоволення позовних вимог.

Посилання ОСОБА_4 в касаційній скарзі на те, що вимога керівництва Головного територіального управління юстиції у Рівненській області про переміщення із кабінету в кабінет фактично є зміною в організації роботи не можуть бути визнані підставою для скасування чи зміни судових рішень. Підставами зміни умов праці можуть бути визначені зміни в організації умов праці.

Крім того, стаття 32 Кодексу законів про працю України передбачає, що власник без згоди працівника має право переміщати його в межах того ж підприємства, установи, організації на інше робоче місце, в інший структурний підрозділ (встановлена тільки одна вимога - цей структурний підрозділ повинен знаходитись у тій же місцевості). Визначення в трудовому договорі конкретного робочого місця, структурного підрозділу, механізму не має ніякого юридичного значення.

Доводи касаційної скарги зазначених висновків судів не спростовують і не дають підстав для висновку, що судами першої та апеляційної інстанцій при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.

Відповідно до частини 1 статті 224 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Керуючись статтями 220, 222, 223, 224, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

У Х В А Л И В:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Постанову Рівненського окружного адміністративного суду від 2 липня 2015 року та ухвалу Житомирського апеляційного адміністративного суду від 15 вересня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили протягом п'яти днів після направлення її копії особам і оскарженню не підлягає, крім як з підстав, у строк та в порядку, визначеними статтею 237 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий Ємельянова В.І.

Судді Рецебуринський Ю.Й.

Стародуб О.П.