Справа № 607/15244/15-а
Суддя: Стельмащук П. Я.
Дата ухвалення: 2016-01-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26.01.2016 Справа №607/15244/15-а

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області у складі:

- головуючого - судді Стельмащука П.Я.,

- секретаря Гудими Н.І.,

за відсутності сторін,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Тернополі адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 міської ради про визнання незаконною відмову у ненаданні інформації, визнання дій незаконними, зобовязання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся в суд із позовом до ОСОБА_2 міської ради про визнання незаконною відмову ОСОБА_2 міської ради у ненаданні інформації щодо прізвищ, імен та по батькові осіб, котрим на підставі рішень виконавчого комітету ОСОБА_2 міської ради у період із 01.01.2013 року по 25.08.2015 року було видано ордери на 49 квартир, із яких 22 квартири у якості службового житла, без зазначення персональних даних останніх за інформаційним запитом від 18 серпня 2015 року, визнання незаконними дій ОСОБА_2 міської ради щодо ненадання у відповіді від 28.08.2015 року інформації про площу квартир, котрі у період із 01.01.2013 року по 25.08.2015 року були надані за рішенням виконавчого комітету ОСОБА_2 міської ради окремим особам, зобов'язання ОСОБА_2 міської ради надати інформацію про прізвища, імена та по батькові осіб, котрим у період із 01.01.2013 року по 25.08.2015 року на підставі рішень виконавчого комітету ОСОБА_2 міської ради були надані квартири, а також інформацію про площу останніх.

Обґрунтовуючи позов позивач посилається на те, що 18.08.2015р. звернувся до відповідача про надання публічної інформації, а саме чи передавалися ОСОБА_2 міською радою (чи її органами) приміщення, квартири для службового користування, квартири на безоплатній основі у період із 01.01.2013 року по день надання відповіді на інформаційний запит. 31 серпня 2015 року йому була надана відповідь від розпорядника інформації від 25.08.2015 року за вих. № 7242/02, в котрій зазначалося, що з 01.01.2013 року ОСОБА_2 міською радою було видано ордери на 49 квартир, із яких - 22 квартири у якості службових. У частині надання інформації про прізвища, імена та по батькові осіб котрі отримали зазначені квартири, йому було відмовлено з мотивів конфіденційності даної інформації. Щодо площі зазначених кімнат, у відповіді не було зазначено ні інформації, ні відмови у її наданні. Позивач вважає такі дії відповідача незаконними, а порушене право просить відновити шляхом зобовязання відповідача надати запитувану в запиті інформацію.

Позивач в судовому засіданні позов підтримав з підстав наведених у позовній заяві та наданих суду усних поясненнях.

Представник відповідача ОСОБА_3 в судове засідання на 26.01.16р. не з»явився, надавши суду заяву про розгляд справи у відсутності представника відповідача, просить врахувати письмові заперечення суть яких зводиться до наступного. ОСОБА_2 міською радою дотримано вимог чинного законодавства, зокрема, ст.32, 34 Конституції України, рішення Конституційного суду України від 20.01.2012р. по справі №2-рп/2012, Закону України «Про захист прав персональних даних», щодо непоширення інформації про особу, її особисте та сімейне життя, та дані про відносини майнового та немайнового характеру. Відповідно до роз'яснень Конституційного суду просять звернути увагу на те, що до конфіденційної інформації про фізичну особу належать, зокрема, дані про її національність, освіту, сімейний стан, релігійні переконання, стан здоров'я, а також адреса, дата і місце народження. Конституційний Суд України в абзаці першому пункту 1 резолютивної частини Рішення від 30 жовтня 1997 року №5-зп відніс до конфіденційної інформації про фізичну особу, крім вказаної, ще й відомості про її майновий стан та інші персональні дані. Таким чином, Конституційний Суд України вважає, що перелік даних про особу, які визнаються як конфіденційна інформація, не є вичерпним. Таким чином, Конституційний Суд України, даючи офіційне тлумачення частини першої, другої статті 32 Конституції України, вважає, що інформація при особисте та сімейне життя особи (персональні дані про неї) - це будь-які відомості чи сукупність відомостей про фізичну особу. Вважають, що запит ОСОБА_1 від 18.08.2015р. не кореспондується з вимогами Закону України «Про доступ до публічної інформації» і повинен розглядатись у відповідності до Закону України «Про звернення громадян». Запитувана ОСОБА_1 інформація не належить до публічної, оскільки вона не існує як готовий та зафіксований продукт і потребує вжиття додаткових дій розпорядником/володільцем щодо створення нової інформації. Запит вимагає проведення посадовою особою аналітичної діяльності щодо пошуку усіх рішень виконавчого комітету, які містять запитувану інформацію та підсумовування інформації за 2013-2015р.р. Адресований запит про надання публічної інформації є фактично зверненням про надання інформації згідно із Законом України «Про звернення», і в такому випадку Тернопільському міськрайонному суду необхідно відмовити в задоволенні позові щодо оскарження дій.

Дослідивши матеріали адміністративної справи судом встановлено наступне.

18.08.2015року ОСОБА_1 звернувся до ОСОБА_2 міської ради із інформаційним запитом, на підставі та у порядку Закону України «Про доступ до публічної інформації», в якому просив надати йому наступну інформацію: чи передавалися/надавалися ОСОБА_2 міською радою, її органами окремим особам приміщення, квартири для службового користування, квартири на безоплатній основі у період з 01.01.2013 року по дату надання відповіді на цей запит; якщо так, то якою площею, та кому із зазначенням прізвища, імені та по батькові особи, без зазначення будь-яких даних, що додатково ідентифікували б даних осіб.

Листом від 25.08.2015р. за №7242/02 ОСОБА_2 міська рада за підписом заступника міського голови з питань діяльності виконавчих органів ради ОСОБА_4, у відповідь на вищевказаний запит повідомила, що приміщення на безоплатній основі окремим особам у період з 01.01.2013 року по даний час не надавались. Крім того повідомили, що за вказаний в запиті період на підставі прийнятих рішень виконавчого комітету ОСОБА_2 міської ради у відповідності до вимог чинного законодавства видано ордера на 49 квартир особам, які перебувають на квартирному обліку та потребують поліпшення житлових умов, з них на 22 квартири, зареєстровані в якості службових. Що стосується питання надання інформації про прізвище, ім'я, по батькові осіб, які отримали вказані квартири повідомили, що відповідно до частин першої, другої статті 32 Конституції України ніхто не може зазнавати втручання в його особисте і сімейне життя, крім випадків, передбачених Конституцією України; не допускається збирання, зберігання, використання та поширення конфіденційної інформації про особу без її згоди. Зазначенні вимоги Конституції України доповнюють положення статті 302 Цивільного кодексу України якими передбачено, що: збирання, зберігання, використання і поширення інформації про особисте життя фізичної особи без її згоди не допускаються. Таким чином, лише фізична особа, якої стосується конфіденційна інформація, відповідно до конституційного та законодавчого регулювання права особи на збирання, зберігання, використання та поширення конфіденційної інформації має право вільно, на власний розсуд визначати порядок ознайомлення з нею інших осіб, держави та органів місцевого самоврядування, а також право на збереження її у таємниці.

Розглянувши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд прийшов до переконання про обґрунтованість позовних вимог, підтвердження їх матеріалами справи та необхідність задовольнити позов з наступних мотивів.

Відповідно до статті 6 КАС України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи в адміністративному суді, до підсудності якого вона віднесена цим Кодексом.

Згідно п. 1 ч. 1 статті 18 КАС України, місцевим загальним судам як адміністративним судам підсудні адміністративні справи, у яких однією зі сторін є орган чи посадова особа місцевого самоврядування, посадова чи службова особа органу місцевого самоврядування, крім тих, які підсудні окружним адміністративним судам.

Відповідно до ст. 40 Конституції України усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов'язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Відповідно до статті 5 Закону України "Про інформацію" кожен має право на інформацію, що передбачає можливість вільного одержання, використання, поширення, зберігання та захистуінформації, необхідної для реалізації своїх прав, свобод і законних інтересів. Реалізація права на інформацію не повинна порушувати громадські, політичні, економічні, соціальні, духовні, екологічні та інші права, свободи і законні інтереси інших громадян, права та інтереси юридичних осіб.

Згідно положень статті 9 Закону України "Про інформацію" всі громадяни України, юридичні особи і державні органи мають право на інформацію, що передбачає можливість вільного одержання, використання, поширення та зберігання відомостей, необхідних їм для реалізації ними своїх прав, свобод і законних інтересів, здійснення завдань і функцій.

Стяттями 1, 5 Закону України "Про доступ до публічної інформації" визначено, що публічна інформація - відображена та задокументована будь - якими засобами та на будь-яких носіях інформація, що була отримана або створена в процесі виконання суб'єктами владних повноважень своїх обов'язків, передбачених чинним законодавством, або яка знаходиться у володінні суб'єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом. Доступ до інформації забезпечується шляхом: систематичного та оперативного оприлюднення інформації: в офіційних друкованих виданнях, на офіційних веб-сайтах в мережі Інтернет, на інформаційних стендах, будь-яким іншим способом, а також надання інформації за запитами на інформацію.

Згідно ст. 3 Закону України "Про доступ до публічної інформації" право на доступ до публічної інформації гарантується: 1) обов'язком розпорядників інформації надавати та оприлюднювати інформацію, крім випадків, передбачених законом; 2) визначенням розпорядником інформації спеціальних структурних підрозділів або посадових осіб, які організовують у встановленому порядку доступ до публічної інформації, якою він володіє; 3) максимальним спрощенням процедури подання запиту та отримання інформації; 4) доступом до засідань колегіальних суб'єктів владних повноважень, крім випадків, передбачених законодавством; 5) здійсненням парламентського, громадського та державного контролю за дотриманням прав на доступ до публічної інформації; 6) юридичною відповідальністю за порушення законодавства про доступ до публічної інформації.

Види та порядок обмеження доступу до інформації передбачено статтею 6 Закону України "Про доступ до публічної інформації".

Відповідно до ст. 12 Закону України "Про доступ до публічної інформації" суб'єктами відносин у сфері доступу до публічної інформації є: 1) запитувачі інформації - фізичні, юридичні особи, об'єднання громадян без статусу юридичної особи, крім суб'єктів владних повноважень; 2) розпорядники інформації - суб'єкти, визначені у статті 13 цього Закону; 3) структурний підрозділ або відповідальна особа з питань запитів на інформацію розпорядників інформації.

Відповідно до ст. 14 Закону України "Про доступ до публічної інформації" розпорядники інформації зобов'язані: 1) оприлюднювати інформацію про свою діяльність та прийняті рішення; 2) систематично вести облік документів, що знаходяться в їхньому володінні; 3) вести облік запитів на інформацію; 4) визначати спеціальні місця для роботи запитувачів з документами чи їх копіями, а також надавати право запитувачам робити виписки з них, фотографувати, копіювати, сканувати їх, записувати на будь-які носії інформації тощо; 5) мати спеціальні структурні підрозділи або призначати відповідальних осіб для забезпечення доступу запитувачів до інформації; 6) надавати достовірну, точну та повну інформацію, а також у разі потреби перевіряти правильність та об'єктивність наданої інформації.

Згідно положень ст. 16 Закону України "Про доступ до публічної інформації" розпорядник інформації відповідає за визначення завдань та забезпечення діяльності структурного підрозділу або відповідальної особи з питань запитів на інформацію розпорядників інформації, відповідальних за опрацювання, систематизацію, аналіз та контроль щодо задоволення запиту на інформацію та надання консультацій під час оформлення запиту. Запит, що пройшов реєстрацію у встановленому розпорядником інформації порядку, обробляється відповідальними особами з питань запитів на інформацію.

Відповідно до ч.ч. 1, 4 ст. 13 Закону України "Про доступ до публічної інформації" розпорядником інформації для цілей цього Закону визнаються, зокрема, органи місцевого самоврядування. Усі розпорядники інформації незалежно від нормативно-правового акта, на підставі якого вони діють, при вирішенні питань щодо доступу до інформації мають керуватися цим Законом.

Згідно ч. 1 статті 10 Закону України «Про місцеве самоврядування», сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами.

Отже, як вбачається з наведеного, відповідач ОСОБА_2 міська рада є розпорядником інформації в розумінні ст. 13 Закону України "Про доступ до публічної інформації".

Відповідно до ч. 1 статті 22 Закону України "Про доступ до публічної інформації", розпорядник інформації має право відмовити в задоволенні запиту в таких випадках: 1) розпорядник інформації не володіє і не зобов'язаний відповідно до його компетенції, передбаченої законодавством, володіти інформацією, щодо якої зроблено запит; 2) інформація, що запитується, належить до категорії інформації з обмеженим доступом відповідно до частини другої статті 6 цього Закону; 3) особа, яка подала запит на інформацію, не оплатила передбачені статтею 21 цього Закону фактичні витрати, пов'язані з копіюванням або друком; 4) не дотримано вимог до запиту на інформацію, передбачених частиною п'ятою статті 19 цього Закону.

Підстави, на які посилається відповідач у своєму листі від 28.08.2015 року, відмовляючи в частині задоволення інформаційного запиту позивача, відсутні в переліку випадків, визначених положеннями ч.1 ст.22 Закону України «Про доступ до публічної інформації», а тому, відповідно, не є підставами, за яких розпорядник інформації має право відмовити в задоволенні запиту.

Частиною 2 статті 22 Закону України "Про доступ до публічної інформації" встановлено, що відповідь розпорядника інформації про те, що інформація може бути одержана запитувачем із загальнодоступних джерел, або відповідь не по суті запиту вважається неправомірною відмовою в наданні інформації.

Суд зазначає, що згідно положень Закону України «Про інформацію» документ визначається як матеріальний носій, що містить інформацію, основними функціями якого є її збереження та передавання у часі та просторі. Вищевикладене свідчить про те, що документи, копії яких просив надати позивач, є матеріальними носіями інформації, і можуть бути надані на інформаційний запит на умовах і в порядку, визначеному Законом України "Про доступ до публічної інформації".

На підставі викладеного суд приходить до висновку, що відповідачем безпідставно було відмовлено позивачу в частині надання запитуваної інформації.

Відповідно до ст. 8 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини. Звернення до адміністративного суду для захисту прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується. Забороняється відмова в розгляді та вирішенні адміністративної справи з мотивів неповноти, неясності, суперечливості чи відсутності законодавства, яке регулює спірні відносини.

Відповідно до ст. 34 Конституції України кожному гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань. Кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір.

Основним міжнародним договором, що стосується адміністративного судочинства, є Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод.

Відповідно до ч. 1 ст. 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів.

Згідно з Конвенцією, свобода вираження поглядів і отримання інформації є практично необмеженою. Держава може на законній підставі обмежувати це право тільки в тому випадку, коли дотримані умови, зазначені в пункті 2 статті 10. Якщо ж ці умови не задоволені, втручання з боку органів державної влади в право на свободу висловлювань є порушенням Конвенції.

Статтею 17 Закону України від 23 лютого 2006 року №3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» встановлено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Європейський суд з прав людини в рішенні у справі «Леандер проти Швеції (Leander v. Sweden)» від 26 березня 1987 р. зокрема зазначив, що свобода одержувати інформацію не передбачає права доступу до конфіденційної інформації, однак стаття 10 зобов'язує державу не обмежувати доступ до вже наявної інформації.

Враховуючи протиправність дій відповідача та враховуючи встановлені судом обставини, суд приходить до висновку, що в даному випадку відповідачем було допущене порушення ч. 1 ст. 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Відповідно до статті 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Згідно статті 86 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Враховуючи викладене, порушене відповідачем право позивача на доступ до публічної інформації слід захистити, шляхом визнання незаконною відмову ОСОБА_2 міської ради у ненаданні інформації щодо прізвищ, імен та по батькові осіб, котрим на підставі рішень виконавчого комітету ОСОБА_2 міської ради у період із 01.01.2013 року по 25.08.2015 року було видано ордери на 49 квартир, із яких 22 квартири у якості службового житла, без зазначення персональних даних останніх за інформаційним запитом від 18 серпня 2015 року, визнання незаконними дій ОСОБА_2 міської ради щодо ненадання у відповіді від 25.08.2015 року інформації про площу квартир, котрі у період із 01.01.2013 року по 25.08.2015 року були надані за рішенням виконавчого комітету ОСОБА_2 міської ради окремим особам, зобов'язання ОСОБА_2 міської ради надати інформацію про прізвища, імена та по батькові осіб, котрим у період із 01.01.2013 року по 25.08.2015 року на підставі рішень виконавчого комітету ОСОБА_2 міської ради були надані квартири, а також інформацію про площу останніх.

Окрім того, на підставі статті 94 КАС України з місцевого бюджету м. Тернополя на користь ОСОБА_1 слід стягнути 73,08 грн. сплаченого судового збору.

Керуючись ст. 19 Конституції України, ст.ст. 71, 79, 86, 94, 158-163, 186, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, Законом України «Про доступ до публічної інформації», суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 міської ради про визнання незаконною відмову у ненаданні інформації, визнання дій незаконними, зобов»язання вчинити певні дії задовольнити.

Визнати незаконною відмову ОСОБА_2 міської ради у ненаданні інформації щодо прізвищ, імен та по батькові осіб, котрим на підставі рішень виконавчого комітету ОСОБА_2 міської ради у період із 01.01.2013 року по 25.08.2015 року було видано ордери на 49 квартир, із яких 22 квартири у якості службового житла, без зазначення персональних даних останніх за інформаційним запитом від 18 серпня 2015 року.

Визнати незаконними дії ОСОБА_2 міської ради щодо ненадання у відповіді від 28.08.2015 року інформації про площу квартир, котрі у період із 01.01.2013 року по 25.08.2015 року були надані за рішенням виконавчого комітету ОСОБА_2 міської ради окремим особам.

Зобов'язати ОСОБА_2 міську раду надати інформацію про прізвища, імена та по батькові осіб, котрим у період із 01.01.2013 року по 25.08.2015 року на підставі рішень виконавчого комітету ОСОБА_2 міської ради були надані квартири, а також інформацію про площу останніх.

Стягнути з місцевого бюджету м. Тернополя на користь ОСОБА_1 73,08 грн. сплаченого судового збору.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена до Львівського апеляційного адміністративного суду через Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Головуючий П.Я.Стельмащук