Справа № 816/4847/15
Суддя: Р.І. Молодецький
Дата ухвалення: 2016-02-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 лютого 2016 року м. ПолтаваСправа № 816/4847/15

Полтавський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Молодецького Р.І.,

за участю:

секретаря судового засідання - Колодяжного Д.В.,

представника позивача - Колібабчук О.О.,

представника відповідача - Курила В.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Інвестиційна промислова компанія РСС" до Державної податкової інспекції у м. Полтаві Головного управління ДФС у Полтавській області про скасування податкового повідомлення-рішення, -

В С Т А Н О В И В:

30 грудня 2015 року Товариство з обмеженою відповідальністю " Інвестиційна промислова компанія РСС " звернулось до Полтавського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Державної податкової інспекції у м. Полтаві Головного управління ДФС у Полтавській області про скасування податкового повідомлення-рішення

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначає, що оскаржуване податкове повідомлення-рішення винесене за результатами проведеної відповідачем виїзної позапланової перевірки ТОВ "Інвестиційна промислова компанія РСС" з питань дотримання вимог податкового законодавства по взаємовідносинах з ТОВ "Компанія Н.І.А." () за грудень 2014 року, що набрала форму акта від 30.07.2015 № 1220/16-01-22-05/36864393. Вважає помилковими висновки акта перевірки від 30.07.2015 № 1220/16-01-22-05/36864393 про порушення пункту 44.1 статті 44, пункту 198.2, 198.3 198.6 статті 198, пункту 201.1, 201.6, 201.10 статті 201 Податкового кодексу України. Щодо господарських операцій з ТОВ "Компанія Н.І.А." зазначає, що господарські операції з даним контрагентом носили реальний характер та повністю відображені в бухгалтерському та податковому обліку на підставі первинних документів, оформлених у відповідності до чинного законодавства.

02.06.2014 до суду надійшли письмові заперечення проти позову, в яких відповідач на підтвердження правомірності оскаржуваних податкових повідомлень-рішень посилається на висновки акта перевірки від 30.07.2015 № 1220/16-01-22-05/36864393. Зазначає, що позивачем у грудні 2014 року здійснено придбання мазуту у ТОВ "Компанія Н.І.А." та включено суму податку на додану вартість до складу податкового кредиту підприємства, однак згідно Аналітичної системи співставлення податкових зобов'язань та податкового кредиту в розрізі контрагентів АІС "Податковий блок" наявна розбіжність у сумі 103708,66 грн, яка виникла на підставі податкової інформації ДПІ у Шевченківському районі ГУ ДФС у м. Києві від 03.02.2015 № 120/22-06 "Про неможливість проведення зустрічної звірки ТОВ "Компанія Н.І.А." за грудень 2014 року".

Представник позивача у судовому засіданні підтримав позовні вимоги та просив їх задовольнити у повному обсязі.

Представник відповідача у судовому засіданні проти задоволення позову заперечував, просив відмовити у задоволенні позовних вимог.

Суд, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до наступних висновків.

Судом встановлено, що ТОВ "Інвестиційна промислова компанія РСС" // є юридичною особою, перебувало на обліку в ДПІ у м. Полтаві.

У термін з 17.07.2015 по 23.07.2015 посадовими особами ДПІ у м. Полтаві проведено виїзну позапланову перевірку ТОВ "Інвестиційна промислова компанія РСС" з питань дотримання вимог податкового законодавства по взаємовідносинах з ТОВ "Компанія Н.І.А." () за грудень 2014 року, що набрала форму акта від 30.07.2015 № 1220/16-01-22-05/36864393, за результатами якої складено акт від 30.07.2015 № 1220/16-01-22-05/36864393 /том 1, а.с. 148-156/. За висновками перевірки встановлено, зокрема, порушення пункту 44.1 статті 44, пункту 198.2, 198.3 198.6 статті 198, пункту 201.1, 201.6, 201.10 статті 201 Податкового кодексу України, що призвело до:

- заниження податкового зобов'язання за перевіряємий період всього на суму 103708,66 грн;

- завищення від'ємного значення за перевіряємий період на суму 103708,66 грн.

17.08.2015 на підставі акту перевірки ДПІ у м. Полтаві винесено податкове повідомлення-рішення № , яким позивачу зменшено розмір від'ємного значення суми податку на додану вартість за грудень 2014 року на суму 103709,00 грн. /том 1 а.с. 33/.

Позивач не погодився з зазначеним вище податковим повідомленням-рішенням та оскаржив його у адміністративному порядку.

Рішенням Головного управління ДФС у Полтавській області про результати розгляду скарги від 23.10.2015 року № 3818/10/16-31-10-04-11 податкове повідомлення-рішення № від 17.08.2015 залишено без змін, а скаргу без задоволення.

Рішення ДФС України про результати розгляду скарги від 17.12.2015 року № 26961/6/99-99-10-01-01-25 податкове повідомлення-рішення № від 17.08.2015 залишено без змін, а скаргу без задоволення.

Позивач не погодився з зазначеним вище податковим повідомленням-рішенням, у зв'язку з чим звернувся до суду з даним позовом.

Відповідно до частини 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Надаючи оцінку оскаржуваному податковому повідомленню - рішенню № від 17.08.2015, яким позивачу зменшено розмір від'ємного значення суми податку на додану вартість за грудень 2014 року на суму 103709,00 грн., суд дійшов наступних висновків.

Підпунктом 14.1.181 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України /в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин/ встановлено, що податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Відповідно до підпункту "а" пункту 198.1 статті 198 Податкового кодексу України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.

Пунктом 198.3 статті 198 Податкового кодексу України визначено, що 198.3. податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Згідно пункту 198.2 статті 198 Податкового кодексу України датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Пунктом 198.6 статті 198 Податкового кодексу України визначено, що не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Пунктом 201.4 статті 201 Податкового кодексу України встановлено, що податкова накладна складається у двох примірниках у день виникнення податкових зобов'язань продавця. Один примірник видається покупцю, а другий залишається у продавця. У разі складання податкової накладної у паперовому вигляді покупцю видається оригінал, а копія залишається у продавця.

Згідно пункту 201.6 статті 201 Податкового кодексу України податкова накладна є податковим документом і одночасно відображається у податкових зобов'язаннях і реєстрі виданих податкових накладних продавця та реєстрі отриманих податкових накладних покупця.

Пунктом 201.7 статті 201 Податкового кодексу України встановлено, що податкова накладна складається на кожне повне або часткове постачання товарів/послуг, а також на суму коштів, що надійшли на поточний рахунок як попередня оплата (аванс).

Пунктом 201.8 статті 201 Податкового кодексу України передбачено, що право на нарахування податку та складання податкових накладних надається виключно особам, зареєстрованим як платники податку в порядку, передбаченому статтею 183 цього Кодексу.

Податкова накладна відповідно до пункту 201.10 статті 201 Податкового кодексу України видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

З огляду на викладені положення Податкового кодексу України, для отримання права сформувати податковий кредит із сум податку на додану вартість, сплачених в ціні придбаного товару (робіт, послуг), платник податку на додану вартість повинен мати податкові накладні, видані на реально отриманий товар (роботи, послуги), призначений для використання у власній господарській діяльності.

На підтвердження здійснення господарських операцій з придбання у ТОВ "Компанія Н.І.А." товарів позивачем надано до суду копію договору поставки нафтопродуктів № 12/03, укладеного 03.12.2014 між ТОВ "Компанія Н.І.А." (Постачальник) та ТОВ "Інвестиційна промислова компанія РСС" (Покупець) /том 1 а.с. 78-80/, за умовами якого постачальник зобов'язується передати у власність покупцеві, Покупець зобов'язується прийняти та оплатити Мазут паливний 100 згідно умов викладених у цьому договорі.

Пунктом 1.2 Договору визначено, що кількість товару, що поставляється за цим договором визначається сторонами на кожну окрему партію товару у відповідному додатку до цього договору, що є невід'ємною частиною цього договору.

Відповідний додаток оформляється сторонами, як Додаткова угода на кожну окрему партію товару на підставі письмової заявки покупця /пункт 1.4 Договору/.

Згідно пункту 4.3 поставка товару здійснюється автотранспортом за відвантажувальними реквізитами, зазначеними у відповідному додатку до цього договору по кожній окремій партії товару.

Датою поставки Товару вважається дата складання Акту приймання-передачі товару /пункт 4.5 Договору/.

Якість товару, що передається Постачальником і прийняте покупцем визначається згідно паспорта якості виробника та сертифіката відповідності /пункт 4.6 Договору/.

Судом встановлено, що ТОВ "Компанія Н.І.А." зареєстроване як юридична особа 24.06.2004 року /том 1 а.с. 165/.

Згідно відомостей з витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців та громадський формувань станом на 03.12.2014 року ТОВ "Компанія Н.І.А." мало право на здійснення, зокрема, такого виду діяльності - 46.71 Оптова торгівля твердим, рідким, газоподібним паливом та подібними продуктами /том 1, а.с. 165 зворот/.

На виконання умов договору поставки нафтопродуктів № 12/03 від 03.12.2014 ТОВ "Компанія Н.І.А." виписано позивачу наступні податкові накладні: № 16 від 12.12.2014 на мазут М 100 на загальну суму 213452,00 грн, у тому числі ПДВ - 35575,33 грн; № 21 від 16.12.2014 на мазут М 100 на загальну суму 200604,00 грн, у тому числі ПДВ - 33434,00 грн; № 27 від 17.12.2014 на мазут М 100 на загальну суму 208196,00 грн, у тому числі ПДВ - 34699,33 грн, копія якої наявна у матеріалах справи /том 1 а.с. 68, 73, 74/.

На підтвердження реальності здійснення господарської операції за вказаним договором поставки нафтопродуктів позивач надав до суду копії: рахунків - фактур, видаткових накладних, товарно-транспортних накладних, оборотно-сальдової відомості по рахунку 631 за грудень 2014 року, банківських виписок по рахунку, актами приймання нафти або нафтопродуктів за кількістю, витягом з реєстру електронного журналу реєстрації довіреностей за 4 квартал 2014 року, паспортом якості, сертифікатом відповідності, протоколами випробувань, довідкою за результатами проб, відібраних із автоцистерни /том 1, а.с. 66-67, 69-72, 74-76, 81, 122, 123-129, 184-189, 193-197/.

Оплата за вказаний товар проведена ТОВ "Інвестиційна промислова компанія РСС" у безготівковій формі, що підтверджується наданими копіями платіжних доручень /том 1, а.с. 190-192/.

На підтвердження подальшого використання придбаного товару позивачем надано копії: договору на переробку давальницької сировини, актів здачі-приймання робіт (надання послуг), рахунків на оплату послуг з переробки давальницької сировини, актів приймання-передачі давальницької сировини у переробку, акту виконаних робіт, акту приймання-передачі готової продукції /том 1, а.с. 89-91, 96-107, 108-110/.

Крім того, як пояснив представник позивача у своїх письмових поясненнях ТОВ "Інвестиційна промислова компанія РСС" в результаті здійснення операцій з придбання мазуту у ТОВ "Компанія Н.І.А." отримало економічну вигоду. Так, ціна придбання мазуту 7300,00 грн/тонна. Витрати, що були пов'язані з удосконаленням даної сировини становлять 300,00 грн/тона. В результаті втрат при удосконаленні ціни сировини складає 7380,00 грн. Мазут отриманий в результаті удосконалення реалізований ТОВ "Енергія і газ України" становить 9180,00 грн. Витрати на транспортування мазуту М 100 отриманого в результаті удосконалення до м. Одеса згідно договору поставки нафтопродуктів ТОВ "Енергія і газ України" становило 521,00 грн./тона. Прибуток ТОВ "Інвестиційна промислова компанія РСС" становить 979,00 грн (9180,00 грн - 7380,00 грн - 300,00 грн - 521,00 грн).

Згідно зі статтею 1 Закону України від 16.07.99 N 996-XIV "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" господарською операцією є дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов'язань, власному капіталі підприємства.

Таким чином, визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

Частинами 2, 3 ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" передбачено, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факт здійснення господарської операції. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати обов'язкові реквізити: назву документу, дату і місце складання, назву підприємства, від імені якого складається документ, зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції, посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення, особистий підпис або інші дані, що мають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійснені господарської операції.

Згідно п.п.1.2.п.1 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку (затверджено наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 року №88, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 05.06.1995 року за №168/704), записи в облікових регістрах провадяться на підставі первинних документів.

Підпунктом 2.1 пункту 2 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку первинні документи - це письмові свідоцтва, що фіксують та підтверджують господарські операції.

Згідно з п.п.2.4 п.2 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, первинні документи для надання їм юридичної сили і доказовості повинні мати такі обов'язкові реквізити: назва підприємства, установи, від імені яких складений документ, назва документа (форми), код форми, дата і місце складання, зміст господарської операції та її вимірники (у натуральному і вартісному виразі), посади, прізвища і підписи осіб, відповідальних за дозвіл та здійснення господарської операції і складання первинного документа.

Відповідно до п.п. 2.16 п. 2 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку забороняється приймати до виконання первинні документи на операції, що суперечать законодавчим та нормативним актам.

Суд зауважує, що первинні документи, які складені суб'єктами господарської діяльності на операції, що суперечать законодавчим і нормативним актам, та такі що не відповідають сутності і не несуть доказовості відносно змісту здійсненної операції не є документами, які можуть бути підставою для відображення в облікових регістрах бухгалтерського та податкового обліку.

Отже, для підтвердження даних податкового обліку можуть братись до уваги лише ті первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції. Тобто, витрати для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на прибуток та податковий кредит для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на додану вартість мають бути підтверджені належним чином складеними первинними документами, що відображають реальність господарської операції, яка є підставою для формування податкового обліку платника податків. При цьому, оцінюватись при дослідженні факту здійснення господарської операції повинні відносини безпосередньо між учасниками тієї операції, на підставі якої сформовані дані податкового обліку.

З матеріалів справи вбачається, що всі первинні документи, які були оформлені в результаті здійснення вищевказаних господарських операцій, відповідають вимогам оформлення первинних документів бухгалтерської та податкової звітності, а саме положенням ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні".

Таким чином, суд вважає, що наявність в матеріалах справи документів дають достатні підстави дійти висновку про фактичне виконання умов договору із контрагентом, крім цього, зі змісту первинних документів в діяльності позивача та його контрагента наявні розумні економічні та організаційно-адміністративні причини для укладання договору, а також наявні чинники, з якими закон пов'язує можливість формування позивачем податкового кредиту за спірною операцією, зокрема, витрати позивача за цими договорами повною мірою пов'язані з його господарською діяльністю.

Також суд вважає за необхідне зазначити, що недоліки в товарно-транспортних накладних, на які вказує відповідач, не впливають на реальність здійснення операції, з огляду на наступне.

Відповідно до "Інструкції про порядок приймання, транспортування, зберігання, відпуску та обліку нафти і нафтопродуктів на підприємствах і організаціях України", затвердженої спільним наказом Міністерства палива та енергетики України, Міністерства економіки України, Міністерства транспорту та зв'язку України, Державного комітету України з питань технічного регулювання та споживчої політики від 20 травня 2008 року N281/171/578/155, перевезення будь-якого нафтопродукту в Україні має здійснюватись за наявності товарно-транспортної накладної, оформленої відповідно до додатку 3 до цієї Інструкції.

Суд зазначає, що відвантажуючи мазут кінцевим споживачам (покупцям), вантажовідправник має оформити ТТН у відповідності до додатку 3 до Інструкції N281/171/578/155. Порівняння форм ТТН TOB "Компанія "Н.І.А." (що наявні у справі) та ТТН за Інструкцією свідчить про відповідність ТТН TOB "Компанія "Н.І.А." тій формі, що затверджена Інструкцією. Крім цього, стан документів, оформлених постачальником в односторонньому порядку не може бути підставою для настання негативних наслідків для покупця, оскільки останній не може впливати на правильність та своєчасність їх створення постачальником.

Крім того, суд не бере до уваги посилання відповідача на те, що згідно Аналітичної системи співставлення податкових зобов'язань та податкового кредиту в розрізі контрагентів АІС "Податковий блок" наявна розбіжність у сумі 103708,66 грн, яка виникла на підставі податкової інформації ДПІ у Шевченківському районі ГУ ДФС у м. Києві від 03.02.2015 № 120/22-06 "Про неможливість проведення зустрічної звірки ТОВ "Компанія Н.І.А." за грудень 2014 року", якою встановлено факт формування штучного податкового кредиту.

У відповідності до рішення Верховного суду України від 31 січня 2011 року по справі №21-42а10, виникнення у платника податку на додану вартість права на податковий кредит не ставиться у залежність від дотримання вимог податкового законодавства та сплатою податку бюджету іншими суб'єктами господарювання. Якщо контрагент не виконав свого зобов'язання щодо декларування чи сплати податку до бюджету, то це тягне відповідальність та негативні наслідки саме для цієї особи. Зазначені обставини не є підставою для позбавлення платника податку права на формування податкового кредиту у випадку, коли останній виконав усі передбачені законом умови та має необхідні документальні підтвердження його розміру. Платник податку не повинен відповідати за наслідки невиконання постачальником його зобов'язань зі сплати податку і в результаті сплачувати ПДВ вдруге, а також сплачувати пеню.

Відповідачем не надано належних доказів щодо нікчемності договору між позивачем та зазначеним в акті перевірки контрагентом, тому і не приймається до уваги.

Таким чином, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

За таких обставин, суд не погоджується з висновками контролюючого органу щодо порушення позивачем вимог ст.ст. 198, 201 Податкового кодексу України, що полягає у завищенні податкового кредиту за грудень 2014, за наслідком якого позивачу зменшено розмір від'ємного значення, який після бюджетного відшкодування включається до складу податкового кредиту наступного податкового періоду, в сумі 103709,00 грн.

З огляду на вищевикладене, суд дійшов висновку, що податкове повідомлення - рішення від 17.08.2015 року № , винесене ДПІ у м. Полтаві без урахування всіх обставин, необхідних для прийняття рішень, а тому є протиправними та підлягають скасуванню.

Таким чином, позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню.

Згідно положень статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

На підставі викладеного, керуючись статтями 7, 8, 9, 10, 11, 71, 160-163 Кодексу адміністративного судочинства України,-

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Інвестиційна промислова компанія РСС" до Державної податкової інспекції у м. Полтаві Головного управління ДФС у Полтавській області про скасування податкового повідомлення - рішення задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення - рішення Державної податкової інспекції у м. Полтаві Головного управління ДФС у Полтавській області № від 17.08.2015.

Присудити з Державного бюджету України за рахунок бюджетних асигнувань Державної податкової інспекції у м. Полтаві Головного управління ДФС у Полтавській області (ідентифікаційний код 39680655) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Інвестиційна промислова компанія РСС" (ідентифікаційний код 36864393) понесені ним витрати по сплаті судового збору у розмірі 1 556 (одна тисяча п'ятсот п'ятдесят шість) гривень.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена до Харківського апеляційного адміністративного суду через Полтавський окружний адміністративний суд шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення постанови з одночасним надісланням її копії до суду апеляційної інстанції. У разі застосування судом частини третьої статті 160 Кодексу адміністративного судочинства України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Повний текст постанови складено 29 лютого 2016 року.

Суддя Р.І. Молодецький