Справа № 2а-2243811/1370
Суддя: Попко Ярослав Степанович
Дата ухвалення: 2016-03-01 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 березня 2016 року Справа № 876/453/16

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Попка Я.С.

суддів Хобор Р.Б., Обрізка І.М.

розглянувши у порядку письмового провадження у м. Львові апеляційну скаргу Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області на постанову Львівського окружного адміністративного суду від 16 грудня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,-

В С Т А Н О В И В:

28.02.2011 року позивач - ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області, в якому, з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог, просить: визнати протиправними та скасувати накази ГУ МВС України у Львівській області №100 від 27.01.2011 року та №106 о/с від 06.04.2011 року «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності працівників Миколаївського РВ ГУМВСУ» в частині звільнення його з органів внутрішніх справ; поновити на посаді старшого дільничного інспектора Миколаївського РВ ГУ МВС України у Львівській області та стягнути з відповідача на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу з 06.04.2011 року по день поновлення на роботі.

Постановою Вищого адміністративного суду України від 07.10.2015 року скасовано постанову Львівського окружного адміністративного суду від 18.05.2011 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 14.11.2011 року, якими у задоволенні позову було відмовлено, та скасовано оскаржувані накази і поновлено ОСОБА_1 в органах внутрішніх справ на займаній посаді з 06.04.2011 року. В частині позовних вимог про стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

ОСОБА_1 подав заяву про уточнення позовних вимог від 03.11.2015 року, в якій з посиланням на норми ч.3 ст.235 КЗпП України, абз.4 п.32 Постанови Пленуму ВСУ від 06.11.1992 року «Про практику розгляду судами трудових спорів» та пункти 2,10 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженому постановою КМУ від 08.02.1995 року №100, просить стягнути з відповідача на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу з 06.04.2011 року по день поновлення його на роботі.

Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 16 грудня 2015 року позов задоволено повністю. Стягнено з Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області на користь ОСОБА_1 заробітну плату за час вимушеного прогулу з 06.04.2011 року по 05.11.2015 року в сумі 78640 грн. 89 коп. Постанову суду в частині стягнення заробітної плати за один місяць в розмірі 2043 (дві тисячі сорок гри) грн. 14 коп. звернено до негайного виконання.

Постанова суду першої інстанції мотивована тим, що за відсутності вини незаконно звільненої особи у тому, що розгляд справи про поновлення її на посаді триває понад один рік, стягненню підлягає середній заробіток за весь час вимушеного прогулу. Адміністративний позов ОСОБА_1 про поновлення його на посаді в органах внутрішніх справ розглядався більше одного року. З досліджених судом матеріалів справи № 2а-2243/11/1370 не встановлено вини ОСОБА_1 у такому тривалому розгляді його позову, оскільки справа понад три роки перебувала у Вищому адміністративному суді України за відсутності будь-яких клопотань чи заяв позивача про відкладення розгляду його касаційної скарги.

Ураховуючи фактичні обставини, відсутність вини ОСОБА_1 у розгляді його позову про поновлення на посаді понад один рік та виходячи із системного аналізу положень пункту 24 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затверджене Постановою Кабінету Міністрів УРСР від 29 липня 1991 року № 114 (далі - Положення), ч.2 ст.235 КЗпП України та пункту 32 Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 06.11.1992 року, суд першої інстанції дійшов висновку, що стягненню підлягає заробітна плата за весь час вимушеного прогулу з 06.04.2011 року по 05.11.2015 року включно, яка становить 78640 грн. 89 коп.

Разом з тим, суд першої інстанції зазначає, що системний аналіз положень Закону України «Про центральні органи виконавчої влади» та статей 107-112 ЦК України дає підстави стверджувати, що до проведення державної реєстрації припинення юридичної особи ГУ МВС України у Львівській області, останнє є належним відповідачем у справі.

Не погодившись з постановою суду першої інстанції, вважаючи її винесеною із порушенням норм матеріального та процесуального права, не відповідністю висновків суду обставинам справи, Головне управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області оскаржило її, подавши апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову Львівського окружного адміністративного суду від 16 грудня 2015 року та прийняти нову постанову, якою повністю відмовити в задоволенні позовних вимог.

Обґрунтовуючи доводи апеляційної скарги апелянт зазначає, що відповідно до ст.18 Закону України «Про міліцію» (чинного на момент виникнення спірних правовідносин), порядок та умови проходження служби в міліції регламентуються Положенням про проходження служби особовим складом органів внутрішніх справ, затверджуваним Кабінетом Міністрів України. Одночасно в п.24. Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29.07.2991 року №114, зазначено, що у разі незаконного звільнення або переведення на іншу посаду особи рядового, начальницького складу органів внутрішніх справ підлягають поновленню на попередній посаді з виплатою грошового забезпечення за час вимушеного прогулу або різниці в грошовому забезпеченні за час виконання службових обов'язків, але не більш як за один рік. Таким чином, що судом першої інстанції безпідставно стягнено з ГУМВС заробітну плату за час вимушеного прогулу з 06.04.2011 року по 05.11.2015 року.

Апелянт вважає, що суд першої інстанції при визначенні середньоденної заробітної плати дійшов до неправильного висновку що така є 92,87 грн. При визначенні згаданої суми судом не враховано ту обставину, що відповідно до Закону України «Про міліцію», чинного на момент виникнення спірних правовідносин, для працівників міліції встановлюється 41-годинний робочий тиждень. У необхідних випадках особи рядового і начальницького складу несуть службу понад встановлену тривалість робочого часу, а також у вихідні та святкові дні. Враховуючи вищенаведене, середньоденна заробітна плата позивача становить 68 грн. 10 коп., а не 97 грн. 82 коп. Такі обставини призведуть до безпідставного стягнення з ГУМВС України на користь позивача збільшеної суми. Таким чином середній заробіток за час вимушеного прогулу мав би становити 1152х 68,10=78451 грн. 20 коп. Враховуючи суму одержаного ОСОБА_1 доходу (28345 грн. 35 коп.), до стягнення за час вимушеного прогулу підлягало б 50105 грн.85 коп. (78451,20 -28345,35=50105,85).

Разом з тим, апелянт стверджує, що судом першої інстанції безпідставно стягнено грошове забезпечення за час вимушеного прогулу саме з Головного управління МВС України у Львівській області, оскільки відповідач фінансується з коштів державного бюджету, загальна сума та розмір виплат грошового забезпечення працівників органів внутрішніх справ України передбачаються в кошторисах видатків відповідних державних установ та штатних розписах, і відповідно, виплати грошового забезпечення позивачу передбачені в кошторисі видатків та штатному розписі Миколаївського РВ ГУМВС України у Львівській області, який навіть не було залучено стороною при розгляді справи.

Особи, які беруть участь у справі в судове засідання для розгляду апеляційної скарги не прибули, про дату, час і місце розгляду справи були повідомлені належним чином, клопотань від осіб, які беруть участь у справі, про розгляд справи за їх участю не поступило а тому, суд апеляційної інстанції, у відповідності до п.п. 1, 2, ч.1 ст. 197 КАС України, вважає за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами. Справу може бути вирішено на основі наявних у ній доказів.

Вислухавши суддю-доповідача, дослідивши обставини справи та доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Із змісту ст. 19 Конституції України вбачається, що правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Розглядаючи спір, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Встановлено, підтверджено матеріалами справи, що наказом ГУМВС України у Львівській області від 06.04.2011року № 106 о/с майора міліції ОСОБА_1, дільничного інспектора міліції сектору дільничних інспекторів міліції Миколаївського районного відділу ГУМВС України у Львівській області звільнено з органів внутрішніх справ України у запас Збройних Сил України за п. 64 «є» (за порушення дисципліни) Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ України. Даний наказ виданий на підставі наказу ГУМВС України у Львівській області від 27.01.2011 року № 100.

Наказом ГУМВС України у Львівській області від 27.01.2011 року № 100 «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності працівників Миколаївського РВ ГУМВС України у Львівській області» за грубе порушення службової дисципліни, що виразилось у вживанні спиртних напоїв та перебуванні на службі в стані алкогольного сп'яніння, у відповідності до ст.12 Дисциплінарного статуту ОВС України на старшого дільничного інспектора міліції сектору дільничних інспекторів міліції Миколаївського районного відділу ГУМВС України у Львівській майора міліції ОСОБА_1 накладено дисциплінарного стягнення - звільнення з органів внутрішніх справ.

28.02.2011 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ГУ МВС України у Львівській області в якому, з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог від 08.04.2011 року, просив: визнати протиправними та скасувати накази ГУ МВС України у Львівській області№100 від 27.01.2011 року та №106 о/с від 06.04.2011 року «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності працівників Миколаївського РВ ГУМВСУ» в частині звільнення його з органів внутрішніх справ; поновити на посаді старшого дільничного інспектора Миколаївського РВ ГУ МВС України у Львівській області та стягнути з відповідача на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу з 06.04.2011 року по день поновлення на роботі.

Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 18.05.2011 року, залишеною без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 14.11.2011 року, у задоволенні позову відмовлено повністю.

Постановою Вищого адміністративного суду України від 07.10.2015 року скасовано рішення судів першої та апеляційної інстанцій та ухвалено нову постанову про задоволення позову в частині позовних вимог про скасування наказів та поновлення на посаді. Вказаною постановою скасовано накази ГУМВС України у Львівській області від 27.01.2011 року № 100 і від 06.04.2011 року № 106 о/с та поновлено ОСОБА_1 в органах внутрішніх справ на займаній посаді з 06.04.2011 року. В частині позовних вимог про стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

26.10.2015 року Львівським окружним адміністративним судом видано виконавчий лист №2а-2243/11/1370 про поновлення ОСОБА_1 в органах внутрішніх справ на займаній посаді з 06.04.2011 року.

Наказом ГУМВС України у Львівській області від 06.11.2015 року № 878 о/с скасовані накази ГУМВС України у Львівській області від 27.01.2011 року № 100 і від 06.04.2011 року № 106 о/с та поновлено ОСОБА_1 в органах внутрішніх справ на займаній посаді з 06.04.2011 року.

Стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, який тривав з 06.04.2011 року по від 06.11.2015 року, є предметом даного позову.

Вимогами ч. 5 ст. 124 Конституції України встановлено, що судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України.

Відповідно до вимог п. 3 ч. 1 ст. 256 КАС України, постанови суду про поновлення на посаді у відносинах публічної служби виконуються негайно.

В силу положень ч. 2 ст. 257 КАС України судове рішення, яке набрало законної сили або яке належить виконати негайно, є підставою для його виконання.

Відносини з приводу прийняття громадян на службу в органи внутрішніх справ, її проходження та звільнення з неї урегульовані спеціальним законодавством, до якого належать Закон України «Про міліцію» від 20.12.1990 року №565-ХІІ (чинний на момент виникнення спірних правовідносин), Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затверджене Постановою Кабінету Міністрів УРСР від 29.07.1991 року № 114 ( далі - Положення) та Дисциплінарний статут органів внутрішніх справ, затверджений Законом України від 22.02.2006 року № 3460-IV (далі - Дисциплінарний статут). На неврегульовані нормами спеціального законодавства відносини у сфері публічної служби поширюються норми Кодексу законів України про працю (далі - КЗпП України).

В силу п.24 Положення у разі незаконного звільнення або переведення на іншу посаду особи рядового, начальницького складу органів внутрішніх справ підлягають поновленню на попередній посаді з виплатою грошового забезпечення за час вимушеного прогулу або різниці в грошовому забезпеченні за час виконання службових обов'язків, але не більш як за один рік.

Якщо заява про поновлення на службі розглядається більше одного року не з вини особи рядового, начальницького складу, така особа має право на отримання грошового забезпечення за весь час вимушеного прогулу.

У відповідності до вимог статті 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави працівник повинен бути поновлений на попередні роботі органом, який розглядає трудовий спір. При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Отже, за відсутності вини незаконно звільненої особи у тому, що розгляд справи про поновлення її на посаді триває понад один рік, стягненню підлягає середній заробіток за весь час вимушеного прогулу.

Відповідно до роз'яснень, наданих у пункті 32 Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 06.11.1992 року «Про практику розгляду судами трудових спорів» (із змінами, внесеними згідно з Постановою Пленуму Верховного Суду України № 15 від 25.05.98) оплата середнього заробітку за весь час понад один рік провадиться за вимушений прогул і за умови, що заява про поновлення на роботі розглядалась більше одного року і в цьому не було вини працівника. При частковій вині працівника оплата вимушеного прогулу за період понад один рік може бути відповідно зменшена. Висновок суду про наявність вини працівника (не з'являвся на виклик суду, вчиняв інші дії по зволіканню розгляду справи) або її відсутність, про межі зменшення розміру виплати має бути мотивованим.

Встановлено, що ОСОБА_1, звільненого з органів внутрішніх справ 06.04.2011 року наказом ГУМВС України у Львівській області від 06.04.2011 року № 106 о/с, було поновлено на займаній посаді на виконання постанови Вищого адміністративного суду України від 07.10.2015 року та постанови про відкриття виконавчого провадження 49182609 від 02.11.2015 року наказом ГУМВС України у Львівській області від 06.11.2015 року № 878 о/с. Таким чином, ОСОБА_1 перебував у вимушеному прогулі з 06.04.2011 року по 05.11.2015 року включно.

За захистом свого порушеного права позивач звернувся до Львівського окружного адміністративного суду 28.02.2011 року з вимогою про скасування наказу ГУМВС України у Львівській області від 27.01.2011 року № 100 в частині накладення на його дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення з органів внутрішніх справ.

08.04.2011 року ОСОБА_1 в судовому засіданні подав уточнений адміністративний позов, яким збільшив позовні вимоги шляхом оскарження наказу ГУМВС України у Львівській області від 06.04.2011 року № 106 о/с в частині звільнення його з органів внутрішніх справ та просив стягнути з відповідача середній заробіток за час вимушеного прогулу з 06.04.2011 року по день поновлення його на роботі.

Як слідує з матеріалів справи, ОСОБА_1 був присутнім на всіх судових засіданнях у Львівському окружному адміністративному суді 08.04.2011 року, 04.05.2011 року та 18.05.2011 року. На підставі поданої до суду заяви від 23.05.2011 року ОСОБА_2 отримав 02.06.2011 року копію повного тексту постанови від 18.05.2011 року.

08.06.2011 року за вх. № 26436 судом першої інстанції зареєстровано апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову суду від 18.05.2011 року. Розгляд апеляційної скарги Львівським апеляційним адміністративним судом було призначено на 17.10.2011 року, у яке ОСОБА_1 не з'явився через хворобу, завчасно подавши відповідне клопотання та довідку з медичної установи. У наступному судовому засіданні 14.11.2011 року позивач був присутнім у суді апеляційної інстанції.

В провадженні Вищого адміністративного суду України справа за касаційною скаргою ОСОБА_1 перебувала з 17.01.2012 року по 07.10.2015 року - дата прийняття у порядку письмового провадження постанови про скасування наказів ГУМВС України у Львівській області від 27.01.2011 року № 100 і від 06.04.2011 року № 106 о/с та поновлення ОСОБА_2 в органах внутрішніх справ на займаній посаді з 06.04.2011 року.

Отже, адміністративний позов ОСОБА_1 про поновлення його на посаді в органах внутрішніх справ розглядався більше одного року.

Апеляційний суд погоджується з позицією суду першої інстанції про відсутність вини ОСОБА_1 у розгляді його позову, оскільки справа понад три роки перебувала у Вищому адміністративному суді України за відсутності будь-яких клопотань чи заяв позивача про відкладення розгляду його касаційної скарги, що підтверджується матеріалів справи № 2а-2243/11/1370.

Таким чином, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції дійшов правомірного висновку, що стягненню підлягає заробітна плата за весь час вимушеного прогулу з 06.04.2011 року по 05.11.2015 року включно.

Відповідно до положень підпункту «з» пункту 1 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 р. № 100, (далі - Порядок) цей Порядок застосовується у випадку обчислення середньої заробітної плати за вимушений прогул. Пунктом 2 Порядку встановлено, що середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата.

Відповідно до довідки №395 від 24.11.2015 року, виданої Миколаївським РВ ГУМВС України у Львівській області, заробітна плата ОСОБА_1 за лютий 2011 року становила 2022,84 грн., за березень 2011 року - 2063,31 грн., тому середньоденна заробітна плата становить 92,87 грн. (2022,84 + 2063,31=4086,15 : 2 : 22 =92,87). Тривалість вимушеного прогулу становить 1152 робочі дні, з яких 189 робочих днів у 2011 році, по 251 робочий день у 2012 та 2013 роках, 250 робочих дні у 2014 році та 211 робочих днів у 2015 році.

Таким чином, середній заробіток за час вимушеного прогулу становить 106 986,24 грн. (1152 робочі дні х 92,87 грн. = 106986,24 грн.).

Разом з тим, з січня по квітень 2012 року, з червня по грудень 2012 року та з січня по квітень 2013 року ОСОБА_1 перебував на обліку у Миколаївському районному центрі зайнятості та отримав допомогу по безробіттю на загальну суму 6169,15 грн.

Крім того, ОСОБА_1 перебував у трудових відносинах з ПП ОСОБА_3 (квітень-травень 2012 року) та ТзОВ «Аверс-СП» ЛТД (грудень 2014-жовтень 2015 року), де одержав дохід 385 грн. та 21791,20 грн. відповідно.

Загальна сума одержаного ОСОБА_1 доходу склала 28345,35 грн.

Таким чином, середній заробіток за час вимушеного прогулу становить 78640,89 грн. (106986,24 - 28345,35 =78640,89).

Із наявного в матеріалах справи витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, ГУ МВС України у Львівській області з 06.11.2015 року перебуває в стані припинення.

Наказом МВС України від 30.10.2015 року № 1322 затверджено голову ліквідаційної комісії ГУ МВС України у Львівській області - начальника ГУ МВС України у Львівській області, а наказом ГУ МВС України у Львівській області від 06.11.2015 року № 60 затверджено персональний склад ліквідаційної комісії ГУ МВС України у Львівській області.

Організацію, повноваження та порядок діяльності центральних органів виконавчої влади України, систему яких складають міністерства України (далі - міністерства) та інші центральні органи виконавчої влади визначає Закон України «Про центральні органи виконавчої влади» від 17.03.2011 року № 3166-VІ (далі - Закон № 3166-VІ).

Згідно вимог ч.1 ст.4 цього Закону України «Про центральні органи виконавчої влади» від 17 березня 2011 року № 3166-VІ (далі - Закон № 3166-VІ) міністерства є юридичними особами публічного права та набувають статусу юридичної особи з дати внесення до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців запису про їх державну реєстрацію як юридичної особи.

Утворення, реорганізація та ліквідація міністерства, іншого центрального органу виконавчої влади здійснюються з урахуванням завдань Кабінету Міністрів України, а також з урахуванням необхідності забезпечення здійснення повноважень органів виконавчої влади і недопущення дублювання повноважень.

Міністерство, інший центральний орган виконавчої влади утворюється шляхом утворення нового органу влади або в результаті реорганізації (злиття, поділу, перетворення) одного чи кількох центральних органів виконавчої влади.

Міністерства, інші центральні органи виконавчої влади, щодо яких набрав чинності акт Кабінету Міністрів України про їх припинення, продовжують здійснювати повноваження та функції у визначених сферах компетенції до завершення здійснення заходів з утворення міністерства, іншого центрального органу виконавчої влади, до якого переходять повноваження та функції міністерства, іншого центрального органу виконавчої влади, що припиняється, та можливості забезпечення здійснення ним цих функцій і повноважень, про що видається відповідний акт Кабінету Міністрів України.

У відповідності до п.1 ч.1 ст.107 ЦК України юридична особа ліквідується за рішенням її учасників або органу юридичної особи, уповноваженого на це установчими документами.

Частиною дев'ятою ст.111 ЦК України визначено, що виплата грошових сум кредиторам юридичної особи, що ліквідується, у тому числі за податками, зборами, єдиним внеском на загальнообов'язкове державне соціальне страхування та іншими коштами, що належить сплатити до державного або місцевого бюджету, Пенсійного фонду України, фондів соціального страхування, провадиться у порядку черговості, встановленому статтею 112 цього Кодексу. У разі недостатності в юридичної особи, що ліквідується, коштів для задоволення вимог кредиторів ліквідаційна комісія (ліквідатор) організовує реалізацію майна юридичної особи.

У відповідності до ч.11 цієї статті після завершення розрахунків з кредиторами ліквідаційна комісія (ліквідатор) складає ліквідаційний баланс, забезпечує його затвердження учасниками юридичної особи, судом або органом, що прийняв рішення про припинення юридичної особи, та забезпечує подання органам доходів і зборів.

Згідно з ч.14 ст.111 ЦК України ліквідаційна комісія (ліквідатор) забезпечує подання державному реєстраторові документів, передбачених законом для проведення державної реєстрації припинення юридичної особи в установлений законом строк.

Пунктом 2 ч.1 ст.112 ЦК України встановлено, що у другу чергу задовольняються вимоги працівників, пов'язані з трудовими відносинами.

З аналізу вказаних норм, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що проведення державної реєстрації припинення юридичної особи ГУ МВС України у Львівській області, останнє є належним відповідачем у справі.

З огляду на викладене, апеляційний суд приходить до переконання, що суд першої інстанції, вирішуючи даний публічно-правовий спір, правильно встановив фактичні обставини справи та надав їм належну правову оцінку, а доводи апелянта на правомірність прийнятої постанови не впливають та висновків суду не спростовують.

Згідно ст. 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. 195, п.п. 1, 2, ч.1 ст. 197, ст.ст. 198, 200, 205, 206, 254 КАС України, суд,-

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області залишити без задоволення, а постанову Львівського окружного адміністративного суду від 16 грудня 2015 року у справі №2а-2243/11/1370 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу - без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі та може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий суддя Я.С. Попко

Судді Р.Б. Хобор

І.М. Обрізко