Справа № 826/20610/14
Суддя: Малинін В.В.
Дата ухвалення: 2016-02-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 лютого 2016 року м. Київ К/800/29160/15

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі
Головуючого судді Малиніна В.В.,
суддів Ситникова О.Ф., Швеця В.В.

розглянувши у попередньому судовому засіданні касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 23 лютого 2015 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 02 червня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Шевченківського РВ ГУ Державної міграційної служби України в м. Києві про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Шевченківського РВ ГУ ДМС України в м. Києві у якому просив: визнати протиправним та скасувати рішення Шевченківського РВ ГУ ДМС України в м. Києві про відмову в реєстрації ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 ; зобов`язати Шевченківський РВ ГУ ДМС України в м. Києві зареєструвати ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 .

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 23 лютого 2015 року, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 02 червня 2015 рокуу задоволені позовувідмовлено.

Вважаючи, що рішення судів першої та апеляційної інстанцій прийняті з порушенням норм матеріального та процесуального права, позивач звернувся до Вищого адміністративного суду України із касаційною скаргою, в якій просить їх скасувати, позовзадовольнити.

Від відповідача письмових заперечень на вказану касаційну скаргу до Вищого адміністративного суду України не надходило.

Відповідно до частини першої статті 220 Кодексу адміністративного судочинства України, суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі і не може досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні та вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Перевіривши правильність застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, юридичної оцінки обставин справи, колегія суддів Вищого адміністративного суду України приходить до висновку, що касаційна скарга заявника не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судами, ОСОБА_2 , яка є тещею ОСОБА_1 (позивача), у 1964 році отримала квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , яка є неприватизованою та перебуває в державному житловому фонді.

Зі свідоцтва про шлюб Серії НОМЕР_1 від 15 листопада 2007 року вбачається, що позивач ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , яка є дочкою ОСОБА_2 , зареєстрували шлюб 10 листопада 2001, про що в Книзі реєстрації шлюбів зроблено відповідний актовий запис.

У подружжя ІНФОРМАЦІЯ_1 народився син ОСОБА_4 . Подружжя після укладення шлюбу проживало у вказаній квартирі разом з матір`ю дружини.

В 2007 році ОСОБА_2 та її дочка ОСОБА_5 померли, тому у квартирі АДРЕСА_2 ОСОБА_1 залишився проживати разом зі своїм малолітнім сином.

З довідки форми № 3 від 04 лютого 2015 року № 95, яка наявна в матеріалах справи, вбачається, що ОСОБА_6 , син позивача, дійсно прописаний і мешкає в спірній квартирі. Власником особового рахунка на вищезазначену житлову площу є ОСОБА_2 .

Окрім сина позивача ОСОБА_6 у даній квартирі зареєстрований ОСОБА_7 (син ОСОБА_2 і брат ОСОБА_5 ), та його син ОСОБА_8 Всього 3 людини.

ОСОБА_7 звертався до суду із позовом про примусове виселення позивача із займаної квартири як такого, що перешкоджає нею користуватись. Рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 16.05.2012 по справі № 2-7405/11, зміненим рішенням Апеляційного суду міста Києва від 27.09.2012 у справі № 22-2690/10682/12, в задоволені даного позову було відмовлено з підстав проживання в ній сина позивача. Право на проживання чи перебування в спірному житлі за позивачем цими рішеннями не визначено.

На підставі вказаних судових рішень позивач11 грудня 2014 року звернувся до Шевченківського РВ ГУ ДМС України в м. Києві із заявою разом з доданими до неї документами про реєстрацію його місця проживання/перебування за адресою: АДРЕСА_1 .

Шевченківський РВ ГУ Державної міграційної служби України в м. Києві 16 грудня 2014 року надав відповідь ОСОБА_1 , у якій зазначено, що за зверненням останнього щодо реєстрації місця проживання від 11 грудня 2014 року реєстраційний № 63006-00-07, яке надійшло через відділ (Центр) надання адміністративних послуг Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації, відмовлено у зв`язку з відсутністю підстав на реєстрацію.

Відмовляючи в задоволенні позову, суди попередніх інстанцій виходили з того, з чимпогоджується колегія суддів Вищого адміністративного суду України, що у відповідача не було підстав для реєстрації місця проживання позивача, оскільки ОСОБА_1 не було надано документів, що підтверджують його право на проживання в квартирі АДРЕСА_2 .

Згідно із статтю 65 Житлового Кодексу Української РСР (далі ЖК УРСР) наймач вправі в установленому порядку за письмовою згодою всіх членів сім`ї, які проживають разом з ним, вселити в займане ним жиле приміщення свою дружину, дітей, батьків, а також інших осіб. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей зазначеної згоди не потрібно.

Статтею 6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» від 11.12.2003 року № 1382-IV (у відповідній редакції чинній на час спірних правовідносин) передбачено, що громадянин України, а також іноземець чи особа без громадянства, які постійно або тимчасово проживають в Україні, зобов`язані протягом десяти днів після прибуття до нового місця проживання зареєструвати місце проживання. Реєстрація місця проживання особи здійснюється в день подання особою документів. Реєстрація місця проживання за заявою особи може бути здійснена з одночасним зняттям з реєстрації попереднього місця проживання.

Для реєстрації особа або її законний представник подає:

- письмову заяву;

- документ, до якого вносяться відомості про місце проживання. Якщо дитина не досягла 16-річного віку, подається свідоцтво про народження або свідоцтво про належність до громадянства України;

- квитанцію про сплату державного мита або документ про звільнення від його сплати;

- талон зняття з реєстрації (у разі зміни місця проживання в межах України). Талон зняття з реєстрації не подається у разі оформлення реєстрації місця проживання з одночасним зняттям з реєстрації попереднього місця проживання;

- документи, що підтверджують право на проживання в житлі, перебування або взяття на облік у спеціалізованій соціальній установі, закладі соціального обслуговування та соціального захисту, проходження служби у військовій частині, адреса яких зазначається під час реєстрації;

- військовий квиток або посвідчення про приписку (для громадян, які підлягають взяттю на військовий облік або перебувають на військовому обліку).

У разі подачі заяви законним представником особи додатково подаються:

- документ, що посвідчує особу законного представника;

- документ, що підтверджує повноваження особи як законного представника, крім випадків, коли законними представниками є батьки (усиновлювачі).

Реєстрація місця проживання особи за заявою законного представника здійснюється за згодою інших законних представників.

Забороняється вимагати для реєстрації місця проживання подання особою інших документів.

Облік громадян України, які проживають за межами України, ведеться закордонними дипломатичними установами України в установленому Міністерством закордонних справ України порядку.

У разі зміни адреси житла в межах адміністративно-територіальної одиниці особа або її законний представник повинні письмово повідомити про це орган реєстрації протягом десяти днів.

Надання органами реєстрації відомостей про місце проживання або місце перебування особи та інших персональних даних здійснюється виключно у випадках, передбачених законами України, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини або за згодою самої особи.

Наказом Міністерства внутрішніх справ України №1077 від 22.11.2012 року затверджено Порядок реєстрації місця проживання та місця перебування фізичних осіб в Україні та зразків необхідних для цього документів (далі Порядок №1077).

Пунктом 2.2. розділу ІІ Порядку №1077 передбачено, що для реєстрації місця проживання особа або її законний представник подає до територіального підрозділу ДМС України, а після утворення центрів надання адміністративних послуг (далі - центр) - до відповідного центру: <…> право на проживання в житлі - ордер, свідоцтво про право власності, договір найму (піднайму, оренди) або інші документи. У разі відсутності зазначених документів реєстрація здійснюється за згодою власника/співвласників житла, наймача та членів його сім`ї на реєстрацію місця проживання; <…>.

Отже визначальною умовою для здійснення відповідної реєстрації місця проживання громадина України є документи, зокрема, що підтверджують право на проживання в житлі.

При цьому, реєстрація місця проживання особи, яка не має відповідного правовстановлюючого документу на право користування житлом, можлива за умови згоди, зокрема, наймача відповідного приміщення (житла), що узгоджується з приписами ЖК УРСР.

З матеріалів справи слідує, що необхідних правовстановлюючих документів на право користування житлом та/або згоди наймачів відповідного приміщення (житла) позивач разом із заявою про реєстрацію місця проживання до відповідача не надав.

При цьому, колегія суддів Вищого адміністративного суду України, погоджуючись із висновками судів попередніх інстанцій в частині надання оцінки рішень судів, які на погляд позивача визначають за ним право користування згадуваною квартирою, зазначає, що вони не встановлюютьтакого права, а лише закріплюють його можливість проживати разом з своїм сином, як законним опікуном.

Отже, колегія суддів вважає, що в межах касаційної скарги порушень судами норм матеріального та процесуального права при вирішенні цієї справи не допущено. Правова оцінка обставин у справі дана правильно, а тому касаційну скаргу слід відхилити, а оскаржувані судові рішення - залишити без змін.

Доводи, які містяться в касаційній скарзі, висновків судів та обставин справи не спростовують.

Відповідно до частини першої статті 224 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Керуючись ст.ст. 210-231 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 23 лютого 2015 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 02 червня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Шевченківського РВ ГУ Державної міграційної служби України в м. Києві про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через п`ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі, та може бути переглянута з підстав, встановлених статтею 237 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя В.В. Малинін
Судді: О.Ф. Ситников

В.В. Швець