Справа № 826/20858/15
Суддя: Вівдиченко Т.Р.
Дата ухвалення: 2016-03-01 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

Іменем України

01 березня 2016 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді: Вівдиченко Т.Р.

Суддів: Борисюк Л.П.

Собківа Я.М.

За участю секретаря: Стеценко А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за апеляційною скаргою Державної податкової інспекції у Солом'янському районі Головного управління ДФС у м. Києві на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 09 грудня 2015 року у справі за адміністративним позовом Відкритого акціонерного товариства «Трест «Київміськбуд-3» до Державної податкової інспекції у Солом'янському районі Головного управління ДФС у м. Києві про скасування податкового повідомлення-рішення,-

В С Т А Н О В И В :

Позивач - Відкрите акціонерне товариство «Трест «Київміськбуд-3» звернувся до суду з адміністративним позовом до Державної податкової інспекції у Солом'янському районі Головного управління ДФС у м. Києві про скасування податкового повідомлення-рішення від 07.04.2015 року № .

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 09 грудня 2015 року адміністративний позов задоволено частково. Скасовано податкове повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Солом'янському районі Головного управління ДФС у м. Києві № від 07.04.2015 року за основним платежем на суму 319 878,00 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) на 159 939,50 грн. В решті позовних вимог - відмовлено.

Не погодившись з постановою суду, відповідач - Державна податкова інспекція у Солом'янському районі Головного управління ДФС у м. Києві звернувся з апеляційною скаргою, просить скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким у задоволенні адміністративного позову відмовити, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

Заслухавши у відкритому судовому засіданні суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, з наступних підстав.

Відповідно до частини 1 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, в період з 14.01.2015 року по 21.01.2015 року Державною податковою інспекцією у Солом'янському районі Головного управління ДФС у м. Києві проведена документальна позапланова виїзна перевірка Відкритого акціонерного товариства «Трест «Київміськбуд-3» з питань взаємовідносин з Приватним підприємством «ПРОМ-ТЕХ-СНАБ», Товариством з обмеженою відповідальністю «ТБС-ІНВЕСТ», Товариством з обмеженою відповідальністю «ВІСТОБУД» за період з 01.08.2014 року по 30.09.2014 року, Товариством з обмеженою відповідальністю «СК «Глобал - Строй» за період з 01.02.2014 року по 28.02.2014 року.

За результатами перевірки складено Акт № 317/26-58-22-02-17/04012678 від 31.01.2015 року, яким встановлено порушення пунктів 198.1, 198.2, 198.3, 198.6 статті 198, пункту 201.6 статті 201 Податкового кодексу України, в результаті чого встановлено заниження податку на додану вартість на загальну суму 513211,00 грн.

07 квітня 2015 року, на підставі зазначеного Акту, прийнято податкове повідомлення-рішення № , яким збільшено суму грошового зобов'язання за платежем податок на додану вартість на загальну суму 769 817,00 грн.

Відкритим акціонерним товариством «Трест «Київміськбуд-3» податкове повідомлення-рішення № від 07.05.2015 року було оскаржено в адміністративному порядку та за результатами оскарження Державною фіскальною службою України прийнято рішення №17777/6/99-99-10-01-04-25 від 20.08.2015 року, яким скаргу в частині оскарження податкового повідомлення-рішення за основним платежем на суму 319 878,00 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) на 159 939,50 грн. залишено без задоволення, а в іншій частині без змін, у зв'язку з досягненням податкового компромісу.

Відкрите акціонерне товариство «Трест «Київміськбуд-3», не погоджуючись з податковим повідомленням - рішенням № від 07.05.2015 року та вважаючи його таким, що підлягає скасуванню, звернулось з відповідним позовом до суду

Надаючи правову оцінку обставинам справи та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з пунктом 1 підрозділу 92 розділу ХХ Податкового кодексу України, податковий компроміс - це режим звільнення від юридичної відповідальності платників податків та/або їх посадових (службових) осіб за заниження податкових зобов'язань з податку на прибуток підприємств та/або податку на додану вартість за будь-які податкові періоди до 1 квітня 2014 року з урахуванням строків давності, встановлених статтею 102 цього Кодексу. Платник податків, який вирішив скористатися процедурою податкового компромісу, під час дії податкового компромісу за такі податкові періоди має право подати відповідні уточнюючі розрахунки податкових зобов'язань з податку на прибуток підприємств та/або податку на додану вартість, в яких визначає суму завищення витрат, що враховуються при визначенні об'єкта оподаткування податком на прибуток підприємств та/або суму завищення податкового кредиту з податку на додану вартість.

У відповідності з пунктом 8 підрозділу 92 розділу ХХ Податкового кодексу України податковий компроміс вважається досягнутим після сплати платником податків узгоджених податкових зобов'язань згідно із цим підрозділом. Після досягнення податкового компромісу згідно із цим підрозділом такі зобов'язання не підлягають оскарженню та їх розмір не може бути змінений в інших податкових періодах.

Колегією суддів встановлено, що, згідно рішення Державної фіскальної служби України про результати розгляду скарги № 17777/6/99-99-10-01-04-25 від 20.08.2015 року, на сторінці 5, зазначено, що, як вбачається з матеріалів справи, під час адміністративного оскарження скаржником було подано до ДПІ у Солом'янському районі ГУ ДФС у м. Києві заяву від 16.04.2015р. №б/н (вх. до ДПІ від 16.04.2015 №15484/10) про намір досягнення податкового компромісу, визначеного Законом України від 25.12.2014р. №63-VIII «Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо особливостей уточнення податкових зобов'язань з ПДВ у разі застосування податкового компромісу ПАТ «Трест «Київміськбуд-3» по ППР від 07.04.2015 року №.

ДПІ у Солом'янському районі ГУ ДФС у м. Києві було прийнято рішення про погодження застосування податкового компромісу (часткового) від 16.04.2015р. №10037/10/26-58-22-20 та визначено суму заниження податкового зобов'язання, що підлягає сплаті ПАТ «Трест «Київміськбуд-3» для досягнення податкового компромісу з ПДВ 9 667,00 грн., яку сплачено підприємством у повному обсязі, згідно з платіжним дорученням від 24.04.2015 року № 1538.

Дія податкового компромісу не розповсюджується на суму заниження податкового зобов'язання з податку на додану вартість основного платежу у розмірі 319 870,00 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями у розмірі 159 939,50 грн.

Податковий орган зазначає, що по контрагенту ТОВ «СК «Глобал-Строй» податкові зобов'язання були зменшені, у зв'язку із досягненням сторонами податкового компромісу.

З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що податкове повідомлення-рішення № від 07.04.2015 року за основним платежем на суму 193 333,00 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) на 96666,50 грн. не підлягає оскарженню, а отже, позовні вимоги в зазначеній частині є необґрунтованими та не підлягають задоволенню.

В даному випадку, дослідженню підлягає реальність господарських операцій, що є підставою для виникнення права на податковий кредит та/або бюджетне відшкодування; добросовісність дій платника податку, яка полягає у відповідності вчинених ним дій господарській меті, а також реальність усіх даних, наведених у документах, що надають право на податковий кредит та/або бюджетне відшкодування.

Згідно пп. 14.1.181 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України, податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Відповідно до п. 198.1. Податкового кодексу України (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг; б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.

Відповідно до п. 198.2. ст. 198 Податкового кодексу України, датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: або дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; або дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Водночас, відповідно до п.198.3 ст. 198 Податкового кодексу України, податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою п. 193.1 ст. 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

В силу п. 198.6. Податкового кодексу України, не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими порушенням вимог ст. 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими п. 201.11 ст. 201 цього Кодексу. У разі коли на момент перевірки платника податку органом державної податкової служби суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними цим пунктом документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу.

У податковій накладній зазначаються в окремих рядках такі обов'язкові реквізити: ґ) місцезнаходження юридичної особи - продавця або податкова адреса фізичної особи -продавця, зареєстрованої як платник податку (в редакції станом на вересень 2014 р.).

Податкова накладна складається у двох примірниках у день виникнення податкових зобов'язань продавця. Один примірник видається покупцю, а другий залишається у продавця. У разі складання податкової накладної у паперовому вигляді покупцю видається оригінал, а копія залишається у продавця.

Податкова накладна є податковим документом і одночасно відображається у податкових зобов'язаннях і реєстрі виданих податкових накладних продавця та реєстрі отриманих податкових накладних покупця.

Контролюючі органи за даними реєстрів виданих та отриманих податкових накладних, наданих в електронному вигляді, повідомляють платника податку про наявність у такому реєстрі розбіжностей з даними контрагентів. При цьому, платник податку протягом 10 днів після отримання такого повідомлення має право уточнити податкові зобов'язання без застосування штрафних санкцій, передбачених розділом II цього Кодексу.

Як вбачається з матеріалів справи, в період, який перевірявся податковим органом, позивач мав правовідносини з ТОВ «ТБС-ІНВЕСТ» за договорами підряду № 39 від 07.03.2014 року, № 70 від 16.05.2014 року, № 135 від 16.08.2013 року.

В підтвердження факту виконання ТОВ «ТБС-ІНВЕСТ» робіт за вказаними договорами позивачем надано суду їх копії з додатками та додатковими угодами, довідок про вартість виконаних будівельних робіт та витрати, актів приймання виконаних будівельних робіт, актів надання послуг, а на підтвердження оплати - виписок по рахунку.

На підтвердження факту виконання ТОВ «ТБС-ІНВЕСТ» робіт за договорами підряду № 39 від 07.03.2014 року, № 70 від 16.05.2014 року, № 135 від 16.08.2013 року до матеріалів справи долучено копії сертифікатів відповідності закінченого будівництвом об'єкту серії ІV №40 виданого 25.11.2014 року, серії ІV № 09 виданого 28.10.2014 року, декларації про готовність об'єкта до експлуатації № КС13 від 04.09.2014 року.

Також, в період, який перевірявся податковим органом, позивач мав правовідносини з ТОВ «ВІСТОБУД» за договором підряду № 105 від 23.06.2014 року, на підтвердження факту отримання послуг за яким, позивачем надано суду копії договору, довідок про вартість виконаних будівельних робіт та витрати, актів приймання виконаних будівельних робіт, а на підтвердження оплати надав банківські виписки.

Крім того, в період, який перевірявся податковим органом, позивач мав правовідносини з ПП «ПРОМ-ТЕХ-СНАБ», де останнім здійснювалось постачання позивачу товарів, що підтверджується копіями наявних в матеріалах справи видаткових накладних, товарно-транспортних накладних, рахунків-фактур, платіжних доручень та банківських виписок. Посилання податкового органу на факт незазначення в ТТН певних реквізитів, як на обставину яка зумовлює факт відсутності фінансово-господарських відносин між позивачем та ПП «ПРОМ-ТЕХ-СНАБ», є необґрунтованим, оскільки допущення порушення при заповненні ТТН не може само по собі свідчити про факт відсутності здійснення поставки товару.

Водночас, посилання податкового органу на відсутність фінансово-господарських відносин між позивачем та ПП «ПРОМ-ТЕХ-СНАБ», а саме, що між сторонами не укладено письмовий договір, також, вірно не прийнято судом першої інстанції, оскільки, допущення суб'єктами господарювання порушень вимог цивільного законодавства, не може свідчити про факт відсутності фінансово-господарських відносин між ними чи про порушення ними вимог податкового законодавства.

Судом першої інстанції вірно зауважено, що оскільки основним видом діяльності позивача за КВЕД є 41.2 - Будівництво житлових та нежитлових будівель, то роботи виконані ТОВ «ТБС-ІНВЕСТ» та ТОВ «ВІСТОБУД», та поставлений ПП «ПРОМ-ТЕХ-СНАБ» були використані позивачем у власній господарській діяльності та з метою отримання прибутку.

Разом з тим, дослідивши Акт № 1847/26-59-22-08/38007002 від 31.12.2014 року та № 309/26-58-22-02-17/37739942 від 30.01.2015 року, колегією суддів також встановлено, що під час перевірки, за результатами якої його було складено дослідження, фінансово-господарських взаємовідносин між позивачем та контрагентами ПП «ПРОМ-ТЕХ-СНАБ» та ТОВ «ТБС-ІНВЕСТ» не здійснювалось, а отже, він не може бути належним доказом при встановленні факту наявності/відсутності фінансово-господарських взаємовідносин між позивачем та контрагентами ПП «ПРОМ-ТЕХ-СНАБ» та ТОВ «ТБС-ІНВЕСТ».

Щодо ненадання позивачем дозвільних документів контрагентів ТОВ «ТБС-ІНВЕСТ» та ТОВ «ВІСТОБУД» на виконання будівельних робіт, то судом першої інстанції вірно не прийнято до уваги те, що податковим органом факт наявності в зазначених контрагентів відповідних дозвільних документів під сумнів не ставиться.

Посилання апелянта на факт відсутності в позивача документів на підтвердження передачі проектної документації, фронту робіт, актів прихованих робіт, актів проміжного прийняття випробувань, графіків виконання робіт, журналів виконаних робіт, паспортів та сертифікатів відповідності, документів від виробника використовуваних матеріалів, виробів і обладнання, інформації про здійснення авторського та технічного нагляду, контролю за виконання робіт генпідрядником - колегія суддів вважає також необґрунтованим, оскільки, в даних правовідносинах позивач є генпідрядником на об'єктах, на яких виконувались роботи ТОВ «ТБС-ІНВЕСТ» та ТОВ «ВІСТОБУД», відповідно до укладених з позивачем договорів підряду, у той час, як відповідна документація має бути в наявності саме в замовника відповідних робіт, а не в генпідрядника.

В частині відсутності первинних документів складених за договорами підряду укладених між позивачем та контрагентами ТОВ «ТБС-ІНВЕСТ» та ТОВ «ВІСТОБУД» зазначення даних щодо осіб які їх склали, за відсутності інших доказів на підтвердження факту відсутності виконання робіт ТОВ «ТБС-ІНВЕСТ» та ТОВ «ВІСТОБУД» не можуть свідчити про відсутність фінансово-господарських відносин між позивачем та зазначеними контрагентами, а свідчить лише про допущення порушення при заповненні відповідних документів.

Так, в рішенні Європейського Суду з прав людини від 22.01.2009 року у справі «Булвес» АД проти Болгарії (заява №3991/03) зазначено, що у разі якщо національні органи за відсутності будь-яких вказівок на безпосередню участь фізичної або юридичної особи у зловживанні, пов'язаним зі сплатою ПДВ, який нараховується у ланцюгу поставок, або вказівок на обізнаність про таке порушення, все ж таки застосовують негативні наслідки для отримувача оподатковуваної ПДВ поставки, який повністю виконав свої зобов'язання, за дії або бездіяльність постачальника, який перебував поза межами контролю отримувача і у відношенні якого у нього не було засобів перевірки та забезпечення його виконання, то такі владні органи порушують справедливий баланс, який має підтримуватися між вимогами суспільних інтересів та вимогами захисту права власності.

В силу ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Крім того, колегія суддів зазначає, оскільки практика Європейського суду з прав людини, яка відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є джерелом права, свідчить про те, якщо державні органи мають інформацію про зловживання в системі оподаткування конкретною компанією, вони повинні застосовувати відповідні заходи саме до цього суб'єкта, а не розповсюджувати негативні наслідки на інших осіб при відсутності зловживання з їх боку (Рішення Європейського суду з прав людини від 09.01.2007 року у справі «Інтерсплав проти України»).

Аналізуючи обставини справи та норми чинного законодавства, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що господарські операції між позивачем та контрагентами ТОВ «ТБС-ІНВЕСТ», ТОВ «ВІСТОБУД», ПП «ПРОМ-ТЕХ-СНАБ» мали реальний товарний характер, а тому позовні вимоги Відкритого акціонерного товариства «Трест «Київміськбуд-3» правомірно задоволено судом першої інстанції.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову (ч. 2 ст. 71 КАС України).

При цьому, доводи викладені в апеляційній скарзі, не спростовують висновки суду першої інстанції та не знайшли свого належного підтвердження в суді апеляційної інстанції.

Відповідно до ст. 159 КАС України, обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин у адміністративній справі, підтверджених такими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

З підстав вищенаведеного, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дослідив наявні докази, надав їм належну оцінку та прийняв рішення, з дотриманням норм матеріального і процесуального права, а тому підстав для його скасування не вбачається.

Відповідно до ст. 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Крім того, відповідно до частини 1 статті 94 КАС України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України (або відповідного місцевого бюджету, якщо іншою стороною був орган місцевого самоврядування, його посадова чи службова особа).

Частиною 1 ст. 4 статті Закону України «Про судовий збір» визначено, що судовий збір справляється у відповідному розмірі від мінімальної заробітної плати у місячному розмірі, встановленої законом на 01 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

У відповідності до п. 2 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» (в редакції, яка набрала чинності станом на момент звернення з апеляційною скаргою), за подання до адміністративного суду апеляційної скарги на рішення суду справляється судовий збір у розмірі 110 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви, іншої заяви і скарги.

Згідно п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір», за подання до адміністративного суду адміністративного позову майнового характеру справляється судовий збір у розмірі 2 відсотки розміру майнових вимог, але не менше 1,5 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 4 розмірів мінімальної заробітної плати.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 вказаного Закону, судовий збір сплачується за місцем розгляду справи та зараховується до спеціального фонду Державного бюджету України.

Зважаючи на те, що Державною податковою інспекцією у Солом'янському районі Головного управління ДФС у м. Києві при зверненні до суду з апеляційною скаргою не було сплачено судовий збір, колегія суддів дійшла висновку про необхідність стягнення з вказаного суб'єкта владних повноважень до спеціального фонду Державного бюджету України судового збору у розмірі 7917 грн. 00 коп. (7197,27*110%/100%=7917) за ставкою звернення до суду з адміністративним позовом майнового характеру та з урахуванням змін до Закону України «Про судовий збір», що набрали чинності з 01 вересня 2015 року.

Керуючись ст. ст. 160, 167, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у Солом'янському районі Головного управління ДФС у м. Києві залишити без задоволення.

Постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 09 грудня 2015 року залишити без змін.

Стягнути з Державної податкової інспекції у Солом'янському районі Головного управління ДФС у м. Києві до спеціального фонду Державного бюджету України судовий збір у розмірі 7 917 грн. (сім тисяч дев'ятсот сімнадцять гривень) (одержувач платежу: УДКСУ у Печерському районі м. Києва; код з ЄДР одержувача 38004897; банк одержувача: ГУ ДКСУ у м. Києві, МФО: 820019; рахунок 1007, код бюджетної класифікації 00015622; код ЄДР суду 38004897).

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня складення в повному обсязі шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя: Вівдиченко Т.Р.

Судді: Борисюк Л.П.

Собків Я.М.

Повний текст ухвали виготовлено 02.03.2016 року

.

Головуючий суддя Вівдиченко Т.Р.

Судді: Борисюк Л.П.

Собків Я.М.