Справа № 515/615/15-а
Суддя: Димерлій О.О.
Дата ухвалення: 2016-02-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 лютого 2016 р. Справа № 515/615/15-а

Категорія: 6.2.1 Головуючий в 1 інстанції: Тимошенко С.В.
Одеський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

доповідача, судді - Димерлія О.О.

суддів - Шеметенко Л.П., Коваля М.П.

за участі секретаря - Жукової Г.В.

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Татарбунарського районного суду Одеської області від 13 травня 2015 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Татарбунарської міської ради Одеської області, третя особа без самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача- ОСОБА_3 про визнання незаконними та скасування рішень міської ради,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративною позовною за-явою про визнання незаконними та скасування рішень Татарбунарської міської ради Одеської області.

В обґрунтування своїх вимог позивач зазначив, що 07.05.1988 р. рішенням Татарбунарської міської ради № 118 йому було надано для будівництва житлового будинку земельну ділянку по АДРЕСА_1. 01 вересня того ж року зазначену земельну ділянку було винесено в натуру і видано будівельний паспорт. Після надання дозволу на проведення будівельних робіт ним було збудовано фундаментну основу будинку, а в подальшому будь-які будівельні роботи на даній ділянці зупинились і до теперішнього часу не проводились. 29.11.2014 р. він, вирішивши оформити земельну ділянку, звернувся до міської ради про на-дання дозволу на виготовлення проекту із землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,06 га для будівництва і обслуговування жит-лового будинку за згаданою адресою і рішенням міської ради № 1027-VІ від 05.12.2014 р. отримав такий дозвіл. В кінці місяця він сплатив земельний податок і в подальшому звернувся до приватного підприємства «Тера» за виготовленням технічної документації із землеустрою на земельну ділянку, але отримав відмову, оскільки спірну земельну ділянку, згідно рішення міської ради, передано у власність ОСОБА_3 Як йому стало відомо, рішеннями сесій міської ради № 943-VІ від 10.10. 2014 р. та № 1080-VІ від 25.12.2014 р. було: а) надано дозвіл ОСОБА_3 на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для будівництва і обслуговування житлового будин-ку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) орієнтовною площею 0,08 га, для оформлення речового права та безоплатної передачі у приватну власність за адресою: АДРЕСА_1; б) затверджено зазначений проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність ОСОБА_3 та передано їй безоплатно у власність земельну ділянку з кадастровим номером за згаданою адресою. Вважаючи зазначені рішення сесій міської ради незаконними та такими, що порушили його права і інтереси як користувача спірної земельної ділян-ки, звернувся до суду за захистом своїх прав та інтересів.

Татарбунарським районним судом Одеської області 13 травня 2015 року ухвалено постанову про відмову в задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Татарбунарської міської ради Татарбунарського ра-йону Одеської області, третя особа без самостійних вимог щодо предме-та спору на стороні відповідача - ОСОБА_3, про визнання незаконними та скасування рішень міської ради.

Приймаючи означене рішення, суд першої інстанції виходив з того, що Татарбунарська міська рада Одеської області діяла на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Не погоджуючись із зазначеною постановою, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції, як таке, що прийняте із порушенням норм матеріального та процесуального права, з неповним з'ясуванням обставин справи, та прийняти нову постанову про задоволення позовних вимог.

В обґрунтування апеляційної скарги позивач зазначив, що рішення Татарбунарської МР від №118 від 07.05.1988 року про надання земельної ділянки для будівництва житлового будинку по АДРЕСА_1 не скасовувалось, земельна ділянка ОСОБА_1 не вилучалась, а отже зазначене рішення є чинним, законним та таким що прийнято значно раніше ніж оскаржуємі рішення міської ради

Суд апеляційної інстанції заслухав суддю-доповідача, розглянув доводи апеляційної скарги, перевірив матеріали справи та зважаючи на з'ясовані обставини, дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Судом першої інстанції встановлено: як вбачається з копії рішення виконавчого комітету Татарбунарсь-кої міської ради № 118 від 07.05.1988 р.(а.с.6), ОСОБА_1 було надано земельну ділянку по АДРЕСА_1 для будівництва житлового будинку.

01.09.1988 р. зазначену земельну ділянку було винесено в натуру і видано ОСОБА_1 будівельний паспорт на забудову земельної ділянки, що вбачається з копії будівельного паспорту (а.с.7-10).

Рішенням ХХХVІІ сесії VІ скликання Татарбунарської міської ради № 943-VІ від 10.10.2014 р. (копія на а.с.11) ОСОБА_3 було надано дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) орієнтовною площею 0,08 га, для оформлення речового права та безоплатної передачі у приватну власність за адресою: АДРЕСА_1.

А рішенням ХХХХ сесії VІ скликання Татарбунарської міської ради № 1080-VІ від 25.12.2014 р. було затверджено зазначений проект землеустрою щодо відведення спірної земельної ділянки у власність ОСОБА_3 та передано їй безоплатно у власність земельну ділянку з кадастровим номером :02:003:0220 для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) загальною площею 0,0812 га за адресою: АДРЕСА_1.

Суд першої інстанції вважає, що приймаючи оскаржувані позивачем рішення, орган місцевого самоврядування діяв в межах своїх повноважень, визначених законом, їх перевищення при прийнятті зазначених рішень не встановлено, а тому відсутні законні підстави для визнання цих рішень протиправними.

Колегія суддів апеляційної інстанції не погоджується з таким висновком Татарбунарського районного суду Одеської області. При цьому, апеляційний суд виходить з наступного.

Згідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Положеннями ст.116 ЗК України встановлено, що громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.

Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі:

- приватизації земельних ділянок, які перебувають у користуванні громадян;

- одержання земельних ділянок внаслідок приватизації державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій;

- одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом.

Надання у користування земельної ділянки, що перебуває у власності або у користуванні, провадиться лише після вилучення (викупу) її в порядку, передбаченому цим Кодексом.

З аналізу зазначених норм вбачається, що громадяни можуть набувати право власності на земельні ділянки в межах норм безоплатної приватизації лише з земель, які є вільними та знаходяться у державній і комунальній власності, а органи місцевого самоврядування, яким в даному випадку є Татарбунарська МР, мають повноваження передавати громадянам у власність землі, крім земель, переданих у приватну власність або у користування іншим громадянам.

29 листопада 2014 року позивач звернувся до Татарбунарської МР з клопотанням про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення ділянки у власність зазначивши цільове призначення земельної ділянки - для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, а також її орієнтовний розмір 0,06 Га, що свідчить про його виконання вимог ч.6 ст.118 ЗК України.

Крім того, до вказаного вище клопотання позивач додав витяг з рішення Татарбунарської міської ради Одеської області №118 від 07 травня 1988 року про надання ОСОБА_1 земельної ділянки для будівництва будинку по АДРЕСА_1 в м. Татарбунари Одеської області, а також копію будівельного паспорту.

Рішенням Татарбунарської МР Одеської області №1027-VI від 05 грудня 2014 року позивачу було надано дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для будівництва і обслуговування житлового будинку , господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) орієнтованою площею 0,06 га, для оформлення речового права та безоплатної передачі у приватну власність, за адресою: м. Татарбунари, АДРЕСА_1 в м. Татарбунари Одеської області.

Суд апеляційної інстанції звертає увагу, що оскільки рішення Татарбунарської МР від №118 від 07.05.1988 року про надання земельної ділянки для будівництва житлового будинку по АДРЕСА_1 не скасовувалось, земельна ділянка ОСОБА_1 не вилучалась, а отже зазначене рішення є чинним, законним та таким що прийнято значно раніше ніж оскаржуємі рішення міської ради.

В подальшому позивач звернувся до ПП « ТЕРА», щодо виготовлення технічної документації із землеустрою на земельну ділянку на що отримав письмову відмову від 03.03.2015 року в якій було зазначено, що вищевказана земельна ділянка згідно рішення Татарбунарської МР передано у безоплатну власність гр. ОСОБА_3.

Також апеляційний суд зазначає, що в матеріалах справи не має рішення міської ради від 27.12.2012 р. яким було затверджено матеріали інвентаризації земель на території міської ради в межах м. Татарбунари і земельну ділянку по АДРЕСА_1 віднесено до земель запасу у зв'язку з тим, що на даній земельній ділянці відсутні: житлові будівлі та господарські споруди, державна реєстрація права власності, права користування на нерухомість і земельну ділянку на яке посилається суд першої інстанції при винесенні постанови.

Отже, враховуючи, що на момент прийняття оскаржуваного рішення спірна земельна ділянка фактично вільною не була, в порядку, встановленому ст.149 ЗК України у позивача не вилучалася, а також приймаючи до уваги, що доказів про відмову позивача від земельної ділянки немає, суд апеляційної інстанції приходить до висновку що рішення Татарбунарської міської ради Одеської області №943-VI від 10 жовтня 2014 року та №1080-VI від 25 грудня 2014 року є неправомірними, прийнятими всупереч норм чинного законодавства, а тому вимога про їх скасування є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню.

Правова позиція суду апеляційної інстанції у цій справі ґрунтується на висновках, викладених у рішенні Конституційного Суду України від 01.04.2010 №10-рп/2010, яким надано офіційне тлумачення положень частини першої статті 143 Конституції України, пунктів "а", "б", "в", "г" статті 12 Земельного кодексу та пункту 1 частини першої статті 17 Кодексу адміністративного судочинства України.

Пунктом 2 частини першої статті 150 Конституції України установлено, що до повноважень Конституційного Суду України належить офіційне тлумачення Конституції України та законів України. Згідно з вимогами частини другої цієї статті з питань, передбачених цією статтею, Конституційний Суд України ухвалює рішення, які є обов'язковими до виконання на території України, остаточними і не можуть бути оскаржені.

З вищевикладених норм та практики Конституційного Суду України вбачається, що Татарбунарська міська рада Одеської області реалізовуючи свої повноваження щодо вирішення питань передачі земельної ділянки у власність, виступає виключно як суб'єкт владних повноважень.

Таким чином, суд апеляційної інстанції вважає, що даний спір виник з публічно-правових відносин, за участю суб'єкта владних повноважень, який реалізовував в межах наданих законом повноважень свої управлінські функції, зокрема, його рішення і оскаржуються позивачем, а тому даний спір належить розглядати саме в порядку адміністративного судочинства.

Враховуючи вищевикладене, суд апеляційної інстанції вважає, що в даному випадку наявні достатні та необхідні правові підстави для задоволення адміністративного позову, та приходить до висновку, що судом першої інстанції при винесенні оскаржуваного рішення було неповно встановлено обставини справи та порушено норми матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи та є підставою для скасування судового рішення.

Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції порушив норми матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи у зв'язку з чим, відповідно до ч. 1 ст. 202 КАС України, це є підставою для задоволення апеляційної скарги, скасування оскарженої постанови та ухвалення нової постанови суду про відмову у задоволенні позовних вимог.

Керуючись: ст. ст.185, 195, 198, 202, 205, 207, 211, 254 КАС України, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Постанову Татарбунарського районного суду Одеської області від 13 травня 2015 року скасувати та прийняти нову постанову суду.

Позов ОСОБА_1 про визнання незаконними та скасування рішень Татарбунарської міської ради Одеської області №943-VI від 10 жовтня 2014 року та №1080-VI від 25 грудня 2014 року - задовольнити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів з часу отримання копії судового рішення сторонами.

Суддя-доповідач: О.О.Димерлій

Суддя: Л.П. Шеметенко

Суддя: М.П. Коваль