Справа № 810/3167/15
Суддя: Кучма А.Ю.
Дата ухвалення: 2016-02-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 810/3167/15 Головуючий у 1-й інстанції: Щавінський Р.В.
Суддя-доповідач: Кучма А.Ю.
ПОСТАНОВА

Іменем України

25 лютого 2016 року м. Київ

Колегія суддів Київського апеляційного адміністративного суду у складі:

Головуючого-судді: Кучми А.Ю.

суддів: Аліменка В.О., Безименної Н.В.,

за участю секретаря: Козлової І.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду апеляційну скаргу Дочірнього підприємства «Ровена» на постанову Київського окружного адміністративного суду від 10.08.2015 у справі за адміністративним позовом Дочірнього підприємства «Ровена» до Ірпінської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, -

В С Т А Н О В И Л А:

ДП «Ровена» звернулось до Київського окружного адміністративного суду з позовом до Ірпінської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області про скасування податкового повідомлення-рішення № від 08.12.2014.

Постановою Київського окружного адміністративного суду від 10.08.2015 у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову суду першої інстанції як таку, що постановлена з порушенням норм матеріального права.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а оскаржувана постанова суду - скасуванню з наступних підстав.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 198, п. 4 ч. 1 ст. 202 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції суд апеляційної інстанції скасовує її та ухвалює нове рішення, якщо визнає, що судом першої інстанції порушено норми матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що суму податкового кредиту з ПДВ, сформована ДП «Ровена» по взаємовідносинах з ТОВ «Автодилер» неправомірно віднесено до складу податкового кредиту.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Згідно матеріалів справи посадовими особами податкового органу проведено документальну позапланову невиїзну перевірку ДП «Ровена» з питань дотримання вимог податкового законодавства щодо нарахування та сплати ПДВ по взаємовідносинах з ТОВ «Автодилер» за період з 01.04.2014 по 30.04.2014.

За результатами проведеної перевірки складено акт № 1166/22-4/33337373 від 31.10.2014 (а.с. 42-50), яким встановлено порушення п. 198.2, 198.3, 198.6, п. 201.1 ст. 201 ПК України, в результаті чого занижено податкове зобов'язання з ПДВ, що підлягає сплаті до бюджету за березень 2014 року на суму 66 160,00 грн.

В акті перевірки податковим органом наголошено на тому, що згідно наданих копій документів, ДП «Ровена» укладено з ТОВ «Автодилер» договір купівлі-продажу № 2404/1-2014 від 24.04.2014, проте податкова накладна № 52 від 25.04.2014 та акт прийому-передачі від 25.04.2014 виписано на підставі договору № 2104/1-2014 від 21.04.2014, який до перевірки не надано. Даний факт вказує на дефектність податкової накладної та акту прийому-передачі, посилання в яких йде на неіснуючий договір.

Також з акту перевірки вбачається, що висновки про заниження позивачем податкового зобов'язання з ПДВ на суму 66 160,00 грн зроблені на підставі Акту ДПІ у Кіровському районі м. Дніпропетровська ГУ Міндоходів у Дніпропетровській області № 118/04-65-22-03/39020361 віж 02.07.2013 «Про неможливість проведення зустрічної звірки ТОВ «Автодилер» () щодо дотримання вимог податкового законодавства з податку на додану вартість по взаємовідносинах з платниками податків за період березень, квітень 2014 року».

На думку податкового органу, операції по ланцюгу продажу товарів ТОВ «Автодилер» для ДП «Ровена» порушують ст. 228 ЦК України щодо вчинення правочину, який порушує публічний порядок, вчинений з метою, що суперечить інтересам та моральним засадам суспільства, а отже відповідно до ст. 203, частин першої-другої ст. 215 ЦК України є нікчемним, і в силу ст. 216 ЦК України не створюють юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з їх недійсністю.

Податковий орган також дійшов висновку про те, що господарські операції з продажу товарів ТОВ «Автодилер» не підтверджуються стосовно врахування реального часу здійснення операцій, місцезнаходження майна, наявності трудових ресурсів, виробничо-складських приміщень та іншого майна, які економічно необхідні для виконання такого постачання або здійснення діяльності, що свідчить про відсутність необхідних умов для результатів відповідної господарської, економічної діяльності, технічного персоналу, основних фондів, виробничих активів, складських приміщень і транспортних засобів, в зв'язку з цим посадові особи ТОВ «Автодилер» не могли фактично здійснювати господарські операції з урахуванням часу, оперативності проведення операцій, місцезнаходження майна, віддаленості контрагентів один від одного.

На підставі викладено, відповідачем прийнято податкове повідомлення-рішення № від 08.12.2014 (а.с. 69).

Не погодившись зі спірним податковим повідомленням-рішенням до ГУ ДФС України у Київській області позивачем подано скаргу від 26.12.2014 (а.с. 26-31).

За результатами розгляду скарги, рішенням ГУ ДФС у Київській області відмовлено у її задоволенні (а.с. 21-25).

20.03.2015 ДП «Ровена» подано скаргу до ДФС України, яку останнім залишено без задоволення рішенням від 18.05.2015 (а.с. 12-15).

Згідно з підпунктом 14.1.181 пункту 14.1 статті 14 ПК України податковим кредитом визнається сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно розділу V цього Кодексу.

Відповідно до підпункту "а" пункту 198.1 статті 198 ПК України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.

Пункт 198.2 названої статті встановлює, що датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг або дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Згідно з пунктом 198.3 статті 198 ПК України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1. статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку. Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Пунктом 198.6 статті 198 ПК України встановлено, що не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11. статті 201 цього Кодексу.

Статтею 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", який діяв у весь період діяльності позивача, що підлягав перевірці, встановлено, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Такі первинні документи повинні мати обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції: посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення, особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Системний аналіз наведених норм дає змогу дійти висновку, що обов'язковою умовою підтвердження реальності здійснення господарських операцій є фактична наявність у платника податків первинних документів, фізичних, технічних та технологічних можливостей для здійснення відповідних операцій та зв'язку між фактом придбання товару (послуги) і подальшою господарською діяльністю.

Такий висновок відповідає позиції Верховного Суду України, викладеній у постанові від 27.10.2015 у справі № 826/661/14 (№ 21-1539а15).

Так, згідно договору купівлі-продажу № 2404/1-2014 від 21.04.2014 ТОВ «Автодилер» (продавець) продає ДП «Ровена» (покупець) товар: зливки з алюмінію, титан губчастий (а.с. 51).

На виконання даного договору позивачем надано первинні документи: видаткова накладна № 52 від 25.04.2014 (а.с. 53), акт прийому передачі від 25.04.2014 (а.с. 54), податкова накладна № 52 від 25.04.2014 (а.с. 55), зареєстрована в ЄРПН № 8247 від 08.07.2015 (а.с. 56).

Щодо висновків відповідача про дефектність податкової накладної та акту прийому-передачі, колегія суддів вважає їх необґрунтованими, оскільки наявність або відсутність окремих документів, як і деякі помилки чи неточності у їх оформленні, не є достатньою підставою для висновків про відсутність господарської операції, якщо з інших даних випливає, що фактичний рух активів або зміни у власному капіталі чи зобов'язаннях платника податків у зв'язку з його господарською діяльністю мали місце (відбулися).

Досліджені документи бухгалтерського та податкового обліку мають обов'язкові реквізити відповідно до нормативних документів, які регламентують порядок їх складання.

Таким чином, колегія суддів зазначає, що надані позивачем первинні документи за змістом і формою є первинними документами у розумінні положень Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» та містять інформацію про здійснені господарські операції.

Отже, з огляду на наведене, колегія суддів приходить до висновку, що господарські відносини між позивачем та ТОВ «Автодилер» документально підтверджені та мали реальний характер.

Висновки податкового органу про порушення позивачем вимог чинного законодавства України, сформовані на підставі аналізу акту про неможливість проведення зустрічної звірки контрагента позивача, також на переконання колегії суддів є необґрунтованими, оскільки результати аналізу фінансово-господарської діяльності контрагента, відповідно до вимог податкового законодавства України, не можуть бути підставами для застосування санкцій щодо позивача.

Поряд з цим, колегія суддів відхиляє доводи відповідача, про які зазначені представником відповідача в судовому засіданні 25.02.2016, про відсутність документів, які засвідчують перевезення товару, оскільки податкове законодавство не ставить в залежність право платника податків на податковий кредит від наявності чи відсутності товарно-транспортних документів, а Правила перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, затверджені наказом Міністерства транспорту України № 363 від 14.10.1997, не є законодавчим документом з питань оподаткування і не можуть регламентувати виключний порядок документування в податковому обліку податкового кредиту. Відсутність документів на транспортне перевезення обумовлено договором купівлі-продажу товару та не є безумовною підставою ставити під сумнів здійснення господарських операцій.

Крім того, доставка придбаного за договором купівлі-продажу товару здійснювалась контрагентом позивача, а тому, позивач не має нести відповідальність за оформлення відповідних товаросупровідних документів.

Колегія суддів не бере до уваги доводи відповідача про відсутність власних трудових чи виробничих ресурсів, оскільки вказане не позбавляє суб'єкта господарювання права залучати до виконання відповідних зобов'язань третіх осіб.

Щодо тверджень податкового органу про те, що операції по ланцюгу продажу товарів ТОВ «Автодилер» для ДП «Ровена» порушують ст. 228 ЦК України щодо вчинення правочину, який порушує публічний порядок, вчинений з метою, що суперечить інтересам та моральним засадам суспільства, а отже відповідно до ст. 203, частин першої-другої ст. 215 ЦК України є нікчемним, і в силу ст. 216 ЦК України не створюють юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з їх недійсністю, колегія суддів вважає безпідставними, так як для кваліфікації правочину за ст. 228 Цивільного кодексу України має враховуватись вина сторони, внаслідок чого необхідно довести наявність умислу у сторін при укладенні та вчиненні конкретного правочину щодо настання певних протиправних наслідків. Наявність чи відсутність певних обставин встановлюється на підставі будь-яких фактичних даних, що мають значення для справи, та які є доказами у розумінні ст. 69 КАС України та відповідають висунутим процесуальним законом критеріям належності, допустимості та достовірності таких доказів. Тому, за обставин, які склалися у даній справі, визначенню правочину як такого, що є нікчемний, повинен передувати або вирок суду про притягнення учасника (учасників) такого правочину до кримінальної відповідальності, який би набрав законної сили, або рішення суду про визнання правочину недійсним.

Зважаючи на викладене, колегія суддів вважає необхідним задовольнити позовні вимоги та скасувати спірне податкове повідомлення-рішення.

Проаналізувавши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції невірно надана правова оцінка обставинам справи, а тому апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а постанова суду - скасуванню.

Керуючись ст. ст. 159, 160, 167, 195, 196, 198, 202, 205, 207, 211, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Дочірнього підприємства "Ровена" задовольнити.

Постанову Київського окружного адміністративного суду від 10.08.2015 скасувати та постановити нову, якою позовні вимоги Дочірнього підприємства "Ровена" до Ірпінської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Київській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення задовольнити.

Скасувати податкове повідомлення-рішення Ірпінської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Київській області № від 08.12.2014.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України в порядок і строки, визначені ст. 212 КАС України.

Повний текст постанови виготовлено: 01.03.2016.

Головуючий-суддя: А.Ю. Кучма

Судді: В.О. Аліменко

Н.В. Безименна

Головуючий суддя Кучма А.Ю.

Судді: Безименна Н.В.

Аліменко В.О.