Справа № 444/1134/15а,2а/444/20/15
Суддя: Большакова Олена Олегівна
Дата ухвалення: 2016-02-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 лютого 2016 року Справа № 876/8552/15

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі :

головуючого судді Большакової О.О.,

суддів Глушка І.В., Макарика В.Я.,

з участю секретаря судового засідання Малетич М.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові адміністративну справу за позовом Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області до Головного управління юстиції у Львівській області, управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Львівській області про визнання протиправними дій, скасування постанови за апеляційною скаргою управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Львівській області на постанову Жовківського районного суду Львівської області від 9 липня 2015 року,

В С Т А Н О В И В :

Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області звернулося до Жовківського районного суду з позовом до Головного управління юстиції у Львівській області, управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Львівській області про визнання протиправними дій головного управління юстиції у Львівській області щодо нездійснення керівництва управлінням державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Львівській області та координування і контролю за їх діяльністю, визнання протиправними дій головного державного виконавця при винесенні постанови про відкриття виконавчого провадження, скасування постанови про відкриття виконавчого провадження від 24.04.2015 року ВП № 47348260.

Постановою Жовківського районного суду Львівської області від 9 липня 2015 року адміністративний позов задоволено. Визнано протиправними дії Головного управління юстиції у Львівській області щодо нездійснення керівництва управління державної виконавчої служби головного управління юстиції у Львівській області та координування і контролю за їх діяльністю. Визнано протиправними дії головного державного виконавця відділу ПВР управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Львівській області при винесенні постанови про відкриття виконавчого провадження від 24.04.2015 року ВП № 47348260. Скасовано постанову про відкриття виконавчого провадження від 24.04.2015 року ВП № 47348260.

Із таким судовим рішенням не погодилося управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Львівській області та подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а також невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, просить скасувати постанову і відмовити у задоволенні позовних вимог. Апелянт, зокрема, зазначив, що висновок суду першої інстанції про незаконність відкриття виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа про зобов'язання Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області провести ОСОБА_1 перерахунок та виплату додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю у розмірі 100 % мінімальної пенсії за віком встановленої ч. 1 ст. 28 Закону України «Про загальнообов»язкове державне пенсійне страхування» у відповідності до ст.ст. 50, 54, 67 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» через непідвідомчість відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби головного управління юстиції у Львівській області є помилковим. Позивач є територіальним підрозділом центрального органу виконавчої влади, отже у відповідності до частин 2 статті 21 Закону України «Про виконавче провадження» саме на відділ примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції покладено виконання цього рішення. Враховуючи викладене вважає дії державного виконавця законними.

Позивач подав заперечення на апеляційну скаргу та зазначив, що оскаржуване судове рішення є законним і обґрунтованим, підстав для його скасування немає.

Представники сторін у судове засідання не з'явилися.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про часткове задоволення апеляційної скарги з таких мотивів.

Судом встановлено, що 24 квітня 2015 року головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Львівській області винесено постанову про відкриття виконавчого провадження (ВП № 47348260) щодо примусового виконання виконавчого листа № 2-а-380/11, виданого 01.07.2013 року Жовківським районним судом Львівської області, про зобов'язання головного управління Пенсійного фонду Україниу у Львівській області провести ОСОБА_2 перерахунок та виплату додаткової пенсії за шкоду заподіяну здоров'ю у розмірі 100 % мінімальної пенсії за віком, встановленої ч. 1 ст. 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» у відповідності до ст. ст. 50, 54, 67 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» з 03.08.2010 року з урахуванням виплачених за вказаний період сум. Цією постановою боржнику надано строк для самостійного виконання вимог виконавчого документа до 01.05.2015 року.

Колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновком суду першої інстанції про незаконність цієї постанови з таких підстав.

Згідно з частиною четвертою статті 257 КАС України примусове виконання судових рішень в адміністративних справах здійснюється в порядку, встановленому Законом України «Про виконавче провадження».

Частиною першою статті 2 Закону України від 21.04.1999 року № 606-XIV «Про виконавче провадження» передбачено, що примусове виконання рішень покладається на державну виконавчу службу, яка входить до системи органів Міністерства юстиції України.

Водночас, відповідно до частини другої статті 3 цього Закону (в редакції Закону України від 19.09.2013 року № 583-VII, який набрав чинності з 16.10.2013 року), рішення про стягнення коштів з державних органів, державного та місцевих бюджетів або бюджетних установ виконуються органами, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів.

Особливості виконання рішень суду про стягнення коштів з державного органу визначені Законом України від 05.06.2012 р. № 4901-VІ «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень».

За приписами статті 3 цього Закону виконання рішень суду про стягнення коштів, боржником за якими є державний орган, здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в межах відповідних бюджетних призначень шляхом списання коштів з рахунків такого державного органу, а в разі відсутності у зазначеного державного органу відповідних призначень - за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду. Стягувач за рішенням суду про стягнення коштів з державного органу звертається до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, у строки, встановлені Законом України «Про виконавче провадження», із заявою про виконання рішення суду, до якої додає документи та відомості, необхідні для перерахування коштів. Перерахування коштів стягувачу здійснюється у тримісячний строк з дня надходження до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, необхідних для цього документів та відомостей.

Закон України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» набрав чинності з 1 січня 2013 року.

Пунктом 3 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» (доповненим згідно із Законом України від 19.09.2013 р. № 583-VII) встановлено, що виконавчі документи за рішеннями суду про стягнення коштів або рішення суду, що набрали законної сили, боржниками за якими є визначені частиною першою статті 2 цього Закону суб'єкти, які видані або ухвалені до набрання чинності цим Законом, подаються до органу державної виконавчої служби протягом шести місяців з дня набрання чинності цим пунктом. Якщо рішення суду про стягнення коштів або виконавчі документи за цими рішеннями, боржниками за якими є визначені частиною першою статті 2 цього Закону суб'єкти, не було подано в строк, встановлений цим пунктом, це не є підставою для відмови у виконанні даного судового рішення.

Оскільки рішення суду про стягнення коштів з управління ПФУ набрало законної сили 29 травня 2013 року (після 01.01.2013 року) і виконавчий документ був виданий після цієї дати, то відповідач помилково виходив з того, що його виконання покладено на державну виконавчу службу.

У силу пункту 4 частини першої статті 26 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець відмовляє у відкритті виконавчого провадження у разі пред'явлення виконавчого документа до органу державної виконавчої служби не за місцем або не за підвідомчістю виконання рішення.

Таким чином, у державного виконавця не було підстав для відкриття виконавчого провадження за спірним виконавчим листом.

Отже, суд першої інстанції правильно визнав протиправною та скасував постанову державного виконавця про відкриття виконавчого провадження, хоч і зазначив у постанові інші мотиви.

Разом з тим, колегія суддів апеляційного суду не погоджується з висновками суду першої інстанції про підставність позовних вимог про визнання дій протиправними.

Відповідно до статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

До адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

За змістом частини 1 статті 181 Кодексу адміністративного судочинства України учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.

Відповідно до частини 3 вказаної статті відповідачем у справах з приводу рішень, дій або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби є відповідний орган державної виконавчої служби.

Отже, з огляду на вищенаведені приписи КАСУ, адміністративне судочинство спрямоване на захист прав, свобод та інтересів осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, зокрема і органів, що входять до системи держаної виконавчої служби, на основі законодавства, шляхом справедливого, неупередженого розгляду адміністративних справ.

Так, відповідно до частини 5 статті 55 Конституції України кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. За приписами частини 2 статті 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. Суд здійснює правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує захист гарантованих Конституцією України та законами прав і законних інтересів юридичних та фізичних осіб.

Конституційне право на судовий захист передбачає як невід'ємну частину такого захисту можливість поновлення порушених прав і свобод громадян, правомірність вимог яких встановлена в належній судовій процедурі і формалізована в судовому рішенні, і конкретні гарантії, які дозволяли б реалізовувати його в повному об'ємі і забезпечувати ефективне поновлення в правах за допомогою правосуддя, яке відповідає вимогам справедливості.

Відповідно до частини 2 статті 8 Кодексу адміністративного судочинства України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини (надалі також - «ЄСПЛ»).

За змістом статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Згідно зі статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року, яка ратифікована Україною 17 липня 1997 року, кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Європейський Суд з прав людини у своїй усталеній практиці пов'язує визначення ефективного судового захисту саме з відповідним змістом заявлених позовних вимог, тобто з визначенням належного способу захисту порушених прав, свобод та інтересів особи.

Належні способи захисту - це способи, які прямо передбачені законом або спеціальною нормою, аналіз якої дає змогу обрати такий спосіб захисту, який дає змогу забезпечити виконання її приписів.

За змістом частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

З наведеного слідує, що поновлюючи порушене право, суд може зобов'язати суб'єкта владних повноважень вчинити лише такі дії, які передбачені законом.

Разом з тим, обраний позивачем спосіб захисту в частині позовних вимог про визнання дій управління юстиції протиправними за своїм змістом не відповідає визначеному законом способу захисту порушеного права, оскільки суперечить вищевказаному підходу.

Фактично позивач оскаржує постанову державного виконавця і саме її скасування є способом захисту порушеного права.

Враховуючи викладене, доводи апеляційної скарги в цій частині є обґрунтованими і постанову суду в частині задоволення позову та визнання протиправними дій Головного управління юстиції у Львівській області щодо нездійснення керівництва управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Львівській області та координування і контролю за їх діяльністю, а також дій головного державного виконавця при винесенні постанови про відкриття виконавчого провадження від 24.04.2015 року ВП № 47348260 слід скасувати та відмовити у задоволенні позову в цій частині.

Згідно п. 3 ч. 1 ст. 198, п. 1 та 4 ч. 1 ст. 202 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції суд апеляційної інстанції скасовує її та приймає нову, якщо визнає, що судом першої інстанції порушено норми матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Керуючись ч. 3 ст. 160, ст.ст. 167, 195, 196, 198, 202, 205, 207, 254 КАС України, суд,

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Львівській області задовольнити частково.

Скасувати постанову Жовківського районного суду Львівської області від 9 липня 2015 року.

Прийняти нову постанову, якою позовні вимоги Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області задовольнити частково.

Визнати протиправною та скасувати постанову головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Львівській області про відкриття виконавчого провадження (ВП №47348260 ) від 24 квітня 2015 року.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня складання у повному обсязі шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя О.О. Большакова

Судді І.В. Глушко

В.Я. Макарик

Повний текст виготовлено 1 березня 2016 року.