Справа № 804/9522/15
Суддя: Дурасова Ю.В.
Дата ухвалення: 2016-02-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

02 лютого 2016 рокусправа № 804/9522/15

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Дурасової Ю.В.

суддів: Панченко О.М. Юхименка О.В.

за участю секретаря судового засідання: Комар Н.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у Красногвардійському районі м.Дніпропетровська Головного управління ДФС у Дніпропетровській області

на постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 21 вересня 2015 року

по справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Дніпропетровський завод бурового обладнання" до Державної податкової інспекції у Красногвардійському районі м. Дніпропетровська Головного управління ДФС у Дніпропетровській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, -

ВСТАНОВИВ:

Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 21 вересня 2015 року позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Дніпропетровський завод бурового обладнання" - задоволено.

Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення форми "Р" Державної податкової інспекції у Красногвардійському районі м. Дніпропетровська Головного управління ДФС у Дніпропетровській області від 16 червня 2015 року № , яким Товариству з обмеженою відповідальністю "Дніпропетровський завод бурового обладнання" визначено суму грошового зобов'язання з податку на прибуток у розмірі 3165669,78 грн., з яких: за основним платежем 2110446,52 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) 1055223,26 грн.

Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення форми "Р" Державної податкової інспекції у Красногвардійському районі м. Дніпропетровська Головного управління ДФС у Дніпропетровській області від 16 червня 2015 року № , яким Товариству з обмеженою відповідальністю "Дніпропетровський завод бурового обладнання" визначено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість у розмірі 1486363,50 грн., з яких: за основним платежем 990909 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) 495454,5 грн.

Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення форми "В4" Державної податкової інспекції у Красногвардійському районі м. Дніпропетровська Головного управління ДФС у Дніпропетровській області від 16 червня 2015 року № , яким Товариству з обмеженою відповідальністю "Дніпропетровський завод бурового обладнання" зменшено розмір від'ємного значення суми податку на додану вартість у розмірі 585880,00 грн.

Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення форми "В1" Державної податкової інспекції у Красногвардійському районі м. Дніпропетровська Головного управління ДФС у Дніпропетровській області від 16 червня 2015 року № , яким Товариству з обмеженою відповідальністю "Дніпропетровський завод бурового обладнання" зменшено суму бюджетного відшкодування з податку на додану вартість у розмірі 619870,00 грн. та нараховано штрафні (фінансові) санкції (штраф) у розмірі 309935,00 грн.

Постанова суду першої інстанції обґрунтована тим, що позивачем надано всю первинну документацію підприємства на підтвердження реальності господарських операцій: договір, акти прийому-здачі, податкові та видаткові накладні та підтверджено придбання послуг у контрагентів і правомірність формування показників податкової звітності з податку на прибуток та податку на додану вартість.

Не погодившись з постановою суду першої інстанції податковим органом подано апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з'ясування судом обставин справи, порушення норм матеріального права, просить скасувати постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 21 вересня 2015 року та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог. Посилається на те, що судом першої інстанції не враховано, що позивачем порушено пп. 135.5.4 ст. 135 ПКУ, підприємством не віднесено до складу «інших доходів» в 2013 році вартість безоплатно отриманих товарів (отриманий товар віднесено на бух. рахунок 20 «Виробничі запаси») в сумі 24600грн., що призвело до заниження доходів за 2013 рік на 24600грн. Також судом першої інстанції проігноровано порушення позивачем пп. 139.1.9, ст. 139 ПКУ, зокрема позивачем неправомірно віднесено до собівартості придбаних (виготовлених) та реалізованих товарів придбані у ПП «Терра-Експо» матеріали в сумі 20500грн., в зв'язку з чим завищено показник рядку 05.1 СВ декларації «Собівартість придбаних (виготовлених) та реалізованих товарів» за 2013 рік на 20500грн. В ході перевірки позивача не підтверджено яким чином здійснювалося транспортування мастила, не надано сертифікати якості продукції, що викликає сумнів в реальності господарських операцій. Також, щодо контрагента ТОВ «Інтелінк» не підтверджено транспортування товару та не надано сертифікатів якості продукції. Щодо контрагента «ПКФ «Електропласт» також відсутні документи на транспортування товару та сертифікати якості. В порушення пп. 135.5.4 ст. 135 ПКУ, підприємством не віднесено до складу «інших доходів» в 2014 році вартість безоплатно отриманих товарів (отриманий товар віднесено на бух. рахунок 20 «Виробничі запаси») в сумі 1194грн., що призвело до заниження доходів за 2014 рік на 1194грн. Також відсутні документи, що підтверджують транспортування товару від контрагента «Юма Техніка» (запасні частини до комп'ютерної техніки), не надано сертифікатів якості. Щодо контрагента ФОП ОСОБА_1, то позивач придбав у ФОП ОСОБА_1 спецодяг, натомість відсутні документи, що підтверджують яким чином здійснювалося перевезення товару, не надано сертифікату якості. Контрагент позивача - ТОВ «Компанія з утилізації та пакування матеріалів, збирання заготівлі окремих видів відходів як вторинної сировини «Дніпроекономресурси», надані послуги з утилізації тари, натомість при проведенні перевірки не доведена економічна доцільність придбаних послуг, що свідчить про нереальність господарських операцій. Також позивачем не віднесено до складу «інших доходів» вартість безоплатно отриманих товарів (отриманий товар віднесено на бух. рахунок 92 «Адміністративні витрати») в сумі 4682,40грн., що призвело до заниження доходів за 2013 рік на 4682,40грн. (в 2013 та в 2014 роках). В ході перевірки було зроблено розрахунок необхідної кількості питної води на одного працівника та було встановлено, що позивачем завищено вартість питної води («рахунок 91 «Загальновиробничі витрати») за 2013 рік на 514371,48грн., за 2014 рік - на 754110,65грн. Отже в ході перевірки не доведено правомірність списання питної води на собівартість виготовленої продукції при здійсненні виробництва бурового обладнання, комплектуючих до нього та надавання послуг з обслуговування та ремонту обладнання. Контрагент позивача ПП «Ігора» поставляв позивачу фарби та бальзами для оновлення кольору для волосся, які були використані в виробництві та віднесені до собівартості продукції (бух.рахунок 90 «Собівартість реалізації»). Позивачем не обґрунтована доцільність та необхідність використання такої продукції. Не надано також обґрунтованості виготовлення продукції, в яких використовувався бензин та дизельне паливо, доцільність та необхідність їх використання, тому в ході перевірки не доведена доцільність списання паливно-мастильних матеріалів на собівартість виготовленої продукції.

В запереченнях проти апеляційної скарги зазначено, що апеляційна скарга ж безпідставною та необґрунтовано. Посилається на те, що податковий орган вважає, що позивачем не доведено правомірність списання бензину та дизельного пального на собівартість виготовленої продукції. Проте, на підтвердження правомірності списання бензину та дизельного пального, що придбавався у ТОВ «ТК «Імпульс», до перевірки було надано видаткові, податкові, товаротранспортні накладні, банківські виписки, копії карт на ПММ (паливно-мастильні матеріали), технічні паспорти на транспорт, а також технічні процеси механічної обробки відповідних деталей, де зазначено, як саме використовується пальне у виробництві. Також зазначив, що податковий орган, зазначаючи про відсутність товарно-транспортних документів по відносинам з контрагентами: ТОВ «КУТПМЗЗОВВВС», ФОП ОСОБА_1, ТОВ «Юма Техніка», ПП «Терра-Експо», «ПКФ «Електропласт», ТОВ «Інтелінк», дійшов висновку про нереальність господарських операцій. Проте, податковий орган не взяв до уваги, що товар за цими угодами займає не значне місце, має не велику вагу, тому товар доставлявся нарочним, без використання транспорту. Крім того, в журналі обліку довіреностей, що надавався до перевірки, зазначені всі виписані довіреності за вказаними угодами. Разом з тим, реальність господарських операцій підтверджується договорами, податковими та видатковими накладними, всі товари і послуги пов'язані з господарською діяльністю позивача та використані в господарській діяльності. Щодо використання питної води, зазначив, що позивач має кілька постачальників питної води, натомість в акті перевірки були зазначені постачальники питної води, яких не існує. Також зазначив, що не існує нормативів використання питної води співробітниками підприємств, натомість існує вимога законодавства України по охороні праці та вимога місцевої влади м. Дніппропетровська про забезпечення співробітників підприємств питною водою у достатній кількості, списання питної води на підприємстві позивача відбувалося у межах використання води співробітниками в цілому, без адресного обліку, т.я. такий облік неможливий. Вважає, що наведені в акті перевірки норми використання питної води не підтверджені нормативами та відповідно, розрахунки відхилення витрат на воду є необґрунтованими. Просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а постанову суду першої інстанції без змін.

Представники сторін в судове засідання не з'явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, що у відповідності до ч. 4 ст. 196 та ст. 41 КАС України не перешкоджає розгляду справи без фіксування судового засідання технічними засобами.

Дослідивши доводи, викладені у апеляційній скарзі, заперечення, матеріали справи, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з такого.

Судом першої інстанції встановлено, що податковим органом проведено планову виїзну документальну перевірку ТОВ «Дніпропетровський завод бурового обладнання» з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.01.2013 по 31.12.2014 p.p., валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2013 по 31.12.2014 p.p. Результати перевірки оформлено актом від 06.05.2015 №334/04-66-22-02/32698053. Висновки вказаного акта оскаржено позивачем листом від 13.05.2015 року, на підставі якого призначено позапланову виїзну документальну перевірку ТОВ «Дніпропетровський завод бурового обладнання» з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.01.2013 по 31.12.2013 p.p. Результати позапланової перевірки оформлено актом від 11.06.2015 №486/04-66-22-02/32698053. Відповіддю на заперечення від 11.06.2015 року було залишено висновки акту від 06.05.2015 без змін. На підставі вказаних висновків податковим органом прийнято податкові повідомлення-рішення від 16.06.15 року: №, №, №, №.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що судом першої інстанції до даних правовідносин правильно застосовані норми Податкового кодексу України, Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" від 16.07.1999 № 996-ХІV, норми Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.95 р. № 88, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України від 05.06.95 р. за № 168/704 .

Згідно з пунктом 44.1 статті 44 Податкового кодексу України для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

При цьому, статтею 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" від 16.07.1999 № 996-ХІV визначено, що первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Слід зазначити, що необхідність підтвердження господарських операцій первинними документами визначена підпунктом 1.2 пункту 1, підпункту 2.1 пункту 2 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.95 р. № 88, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України від 05.06.95 р. за № 168/704, первинні документи - це письмові свідоцтва, що фіксують та підтверджують господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації на їх проведення. статтею 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" від 16.07.99 р. № 996-ХІУ, із змінами та доповненнями, встановлені вимоги до первинних документів, які є підставою для бухгалтерського та податкового обліку.

Отже, згідно з даною нормою, підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій.

Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Дія контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Такі первинні документи повинні мати обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції. Отже, будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції.

Якщо ж фактичного здійснення господарської операції не було, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені чинним законодавством. Таким чином, для підтвердження даних податкового обліку можуть братися до уваги лише ті первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції.

Статтею 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" визначено, що господарською операцією є дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов'язань, власному капіталі підприємства. Таким чином, визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

Вимога щодо реальних змін майнового стану платника податків як обов'язкова ознака господарської операції кореспондує з нормами Податкового кодексу України.

Зокрема, пунктом 138.2 статті 138 Податкового кодексу України встановлено, що витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

Водночас відповідно до пункту 198.3 статті 198 Податкового кодексу України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з:

придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку;

придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Таким чином, господарські операції для цілей визначення податкового кредиту з податку на додану вартість мають бути фактично здійснені і підтверджені належним чином складеними первинними документами, що відображають реальність господарської операції, яка є підставою для формування податкового обліку платника податків.

Слід зазначити, що за відсутності факту придбання товарів чи послуг відповідні суми не можуть включатися до складу витрат для цілей оподаткування податком на прибуток або податкового кредиту з податку на додану вартість навіть за наявності формально складених, але недостовірних документів або лише за умови сплати грошових коштів.

Матеріалами справи підтверджено, що в перевіряємому періоді ТОВ «Дніпропетровський завод бурового обладнання» (ТОВ "ДЗБО") мало взаємовідносини з такими спірними суб'єктами господарювання:

1. Приватне підприємство "Терра-Експо". Згідно видаткових накладних позивачем отримано в грудні 2013 року від контрагента ПП «Терра-Експо» мастило некондиційне на суму 24600,00грн. При цьому, податковим органом в Красногвардійському районі отримано акт № 175/20-36-22 від 25.03.2014 податкової інспекції в АНД районі про результати документальної позапланової невиїзної перевірки ПП "ТЕРРА-ЕКСПО" щодо документального підтвердження господарських відносин із платниками податків за грудень 2013р., їх реальності та повноти відображення в обліку. За результатами проведеної перевірки встановлено порушення ПП "ТЕРРА-ЕКСПО" ст. 185 ПК України в частині оподаткування податком на додану вартість безтоварних операцій по ланцюгу постачання товару, робіт/послуг з контрагентами постачальниками та контрагентами покупцями.

2. ТОВ "Інтерлінк". Згідно видаткових накладних позивачем отримано протягом липня 2014 року від контрагента ТОВ "Інтерлінк" стрічкові пили та ізостричку на суму 109008,00грн. При цьому, до ДПІ у Красногвардійському районі м. Дніпропетровська надійшов акт 03.11.14 №4045/2202/30627766 Лівобережної ОДНІ "Про результати документальної позапланової невиїзної перевірки фінансово-господарської діяльності з питань дотримання вимог податкового законодавства України ТОВ "Інтерлінк" під час здійснення взаємовідносин з ТОВ "ТД Купалинка Україна", ТОВ "Дін Інвест" та ТОВ "НРПХПУ" за період липень 2014 року". За результатами проведеної перевірки встановлено відсутність об'єктів оподаткування та неможливість реального здійснення ТОВ "Інтерлінк" операцій по ланцюгу постачання.

3. ТОВ "ПКФ "Електропласт". Згідно видаткових накладних ТОВ ПКФ "Електропласт" поставив на користь позивача у січні 2014 року матеріали (текстоліт) на суму 1194,00грн. При цьому, до ДПІ у Красногвардійському районі надійшов акт № 102/04-61-22-3 від 27.06.2014 від АНД району м. Дніпропетровська "Про результати проведеної перевірки ТОВ "ПКФ "Електропласт" з питань підтвердження взаємовідносин з контрагентами за січень 2014 року". За результатами проведеної перевірки встановлено порушення ТОВ "ПКФ "Електропласт" ст. 185 ПК України в частині оподаткування податком на додану вартість безтоварних операцій по ланцюгу постачання товару, робіт/послуг з контрагентами постачальниками та контрагентами покупцями. За результатами проведеної перевірки встановлено відсутність об'єктів оподаткування та неможливість реального здійснення ТОВ "ПКФ "Електропласт" операцій по ланцюгу постачання.

3. ТОВ "Юма Техніка". Між позивачем та ТОВ "Юма-Техніка" укладено договір № 01/04 від 01.04.2013 року, згідно якого контрагент ТОВ "Юма-Техніка" поставив запасні частини до компьютерної техніки у червні 2013року на суму 1623,00грн. Також, до ДПІ у Красногвардійському районі надійшов акт № 379/22-04 від 25.07.2014 ДПІ у Жовтневому районі м. Дніпропетровська "Про результати проведеної перевірки ТОВ "Юма-Техніка" з питань підтвердження взаємовідносин з контрагентами за червень 2013 року". За результатами проведеної перевірки встановлено порушення ТОВ "Юма-Техніка" ст. 185 ПК України в частині оподаткування податком на додану вартість безтоварних операцій по ланцюгу постачання товару, робіт/послуг з контрагентами постачальниками та контрагентами покупцями.

4. ФОП ОСОБА_1. В перевіряємому періоді позивач придбав у ФОП ОСОБА_1 згідно накладним у липні 2013 року та у лютому 2014 року спецодяг на суму 9501,00грн. При цьому, до ДПІ у Красногвардійському районі надійшов акт № 4943/17-03 від 26.12.2014 року Лівобережної ОДШ м. Дніпропетровська "Про результати проведеної перевірки ФОП ОСОБА_1 з питань підтвердження взаємовідносин з контрагентами за серпень 2013 - березень 2014 рр." За результатами проведеної перевірки встановлено порушення ФОП ОСОБА_1 ст. 185 ПК України в частині оподаткування податком на додану вартість безтоварних операцій по ланцюгу постачання товару, робіт/послуг з контрагентами постачальниками та контрагентами покупцями .

6. ТОВ "ІНЖИНІРІНГОВА КОМПАНІЯ "ТВІСТ". В перевіряємому періоді позивач мав взаємовідносини з вказаним контрагентом, що підтверджується договором № 06/11 від 17.01.2011 року. ТОВ "Твіст" поставляло позивачу товарно-матеріальні цінності (пластини, фрези) на загальну суму 424692,00 грн. (в т.ч. ПДВ - 70782,00 грн.). Натомість, згідно інформаційно-аналітичної системи "Податковий Блок", а саме автоматичної системи перегляду результатів співставлення встановлено, що основним постачальником продукції на ТОВ "Твіст" було ТОВ "Файн-Торг". Згідно аналізу бази даних "Єдиний реєстр податкових накладних", ТОВ "Файн-Торг" надавало послуги для ТОВ "Твіст" із шлифування металорізального інструмента та його випробування. ТОВ "Файн-Торг" знаходиться в стані 14 - "Визнано банкрутом". Фінансовий звіт, звіти за формою 1-ДФ та декларація з податку на прибуток підприємств за 2013 рік ТОВ "Файн-Торг" до ДПІ за місцем реєстрації не надані. Тобто відсутня інформація щодо чисельності працівників, які могли виконувати дані роботи, та наявності основних фондів.

Виходячи з вищевикладеного, податковий орган дійшов висновку, що Товариством "ІНЖИНІРІНГОВА КОМПАНІЯ "ТВІСТ" сформовано податковий кредит та податкові зобов'язання за весь період взаємовідносин шляхом маніпулювання показниками податкової звітності. Вищенаведене свідчить про відсутність факту здійснення фінансово-господарських операцій ТОВ "ІНЖИНІРІНГОВА КОМПАНІЯ "ТВІСТ" за період взаємовідносин.

Колегія суддів апеляційної інстанції бере до уваги, що в акті перевірки щодо господарських угод позивача з ФОП ОСОБА_1, ТОВ "Юма-Техніка", ПП "Терра-Експо", ТОВ ПКФ "Електропласт", ТОВ "Інтерлінк", ТОВ "Твіст", зазначено, що у ТОВ "ДЗБО" відсутні документи, що підтверджують перевезення товару, сертифікати якості. У наданих до перевірки видаткових накладних на відвантаження мастила на ТОВ "ДЗБО" не наведено, по яким довіреностям було отримано дане мастило та які до перевірки, також були не надані. У зв'язку з відсутністю у ТОВ "ДЗБО" документів, що підтверджують перевезення даних продуктів, відсутнє документальне підтвердження отримання та в свою чергу оприбуткування ТОВ "ДЗБО" даних товарів.

Натомість слід зазначити, що під час перевірки позивачем надано всю первинну документацію підприємства на підтвердження реальності оскаржуваних угод. Зокрема, представником позивача в суді першої інстанції роз'яснено, що товар за цими угодами займає мало місця та має невелику вагу, тому його доставляли нарочним без використання транспорту. Слід звернути увагу, що під час планової перевірки та судового розгляду справи в суді першої інстанції позивачем надано журнал обліку довіреностей, де зазначені всі виписані довіреності за вказаними угодами. Надані позивачем і досліджені судом першої інстанції первинні документи не викликали сумнівів щодо реального вчинення правочинів з придбання товарів, зазначених у видаткових та податкових накладних, і повністю спростовують висновок відповідача щодо нереальності спірних правочинів.

Натомість податковим органом під час розгляду справи в суді першої інстанції не наведено обставин та доказів, які б свідчили про невідповідність господарських операцій цілям та завданням статутної діяльності сторін цих операцій, незвичності цих операцій для цих осіб, про незвичність цін за спірними операціями або про їх збитковість, або інших обставин, які б в сукупності могли свідчити про фіктивність вчинених операцій, відсутність факту поставки товарів, а дії позивача та його контрагентів були спрямовані на отримання необґрунтованої податкової вигоди.

Колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції щодо не погодження з посиланнями податкового органу на Акти перевірок інших контрагентів, оскільки висновок податкового органу про недійсність угод щодо отримання товарів від ФОП ОСОБА_1, ТОВ "Юма-Техніка", ПП "Терра-Експо", ТОВ ПКФ "Електропласт", ТОВ "Інтерлінк", ТОВ "Твіст" ґрунтується на фактах щодо правовідносин даних контрагентів з іншими третіми особами. А отже такі висновки податкового органу є припущеннями та не підтверджуються належними та достатніми доказами.

На думку колегії суддів апеляційної інстанції не є обов'язковою передумовою для визначення контролюючими органами грошових зобов'язань визнання недійсними (у тому числі нікчемними) правочинів, які укладалися за ланцюгом між попередніми посередниками, через ланцюг яких декларувався рух товарів чи послуг, нібито придбаних останнім у такому ланцюгу платником податку. При цьому відносини між учасниками попередніх ланцюгів постачань товарів та послуг не мають безпосереднього впливу на дослідження факту реальності господарської операції, вчиненої між останнім у ланцюгу постачань платником податків та його безпосереднім контрагентом.

Отже, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку, що позивачем підтверджено реальність здійснення господарських опреацій з ФОП ОСОБА_1, ТОВ "Юма-Техніка", ПП "Терра-Експо", ТОВ ПКФ "Електропласт", ТОВ "Інтерлінк", ТОВ "Твіст", а також правомірність формування валових витрат при обчисленні податку на прибуток та податкового кредиту з податку на додану вартість.

Матеріалами справи також підтверджено, що згідно договору Товариство з обмеженою відповідальністю "КУТПМЗЗОВВВС" надавало позивачу послуги по утилізації тари. Однак, в ході проведення перевірки податковий орган дійшов до висновку, що позивачем не доведена економічна доцільність придбаних послуг, а саме: відсутні докази на підтвердження видів, змісту, обсягів наданих послуг, відсутня інформація щодо фактично понесених витрат на їх виконання, відсутнє належне обґрунтування вартості цих послуг з огляду на їх надання. Крім того, до ДПІ у Красногвардійському районі надійшов акт № 380/04-65-22-08 від 13.02.2014 ДШ у Личаківському районі "Про результати проведеної перевірки ТОВ "КУТПМЗЗОВВВС" з питань підтвердження взаємовідносин з контрагентами за відповідні періоди 2013- 2014рр". За результатами проведеної перевірки встановлено порушення Товариством "КУТПМЗЗОВВВС" ст. 185 ПК України в частині оподаткування податком на додану вартість безтоварних операцій по ланцюгу постачання товару, робіт/послуг з контрагентами постачальниками та контрагентами покупцями.

Натомість, позивачем було надано всю первинну документацію підприємства на підтвердження реальності оскаржуваної угоди: договір, акти прийому-здачі, податкові та видаткові накладні. У зв'язку з чим, в суді першої інстанції позивачем підтверджено придбання послуг у ТОВ "КУТПМЗЗОВВВС" та правомірність формування показників податкової звітності з податку на прибуток та податку на додану вартість, з чим також погоджується колегія суддів апеляційної інстанції.

В перевіряємому періоді позивач також здійснював виробництво бурового обладнання, комплектуючих до нього та надавало послуги з обслуговування та ремонту обладнання. При проведенні перевірки податковим органом встановлено, що Товариство "ДЗБО" відображало у складі собівартості вартість питної води, придбаної у ТОВ "Соціновація", ФОП ПЕПЕЛЯ І.В., ТОВ "Золотий Орлан", яка в подальшому списувалась на бухгалтерський рахунок 90 "Собівартість реалізації". В ході перевірки, податковим органом було зроблено розрахунок необхідної кількості питної води на одного працівника та було встановлено, що Товариством "ДЗБО" завищено вартість питної води за 2013 рік - на 514371,48 грн., за 2014 рік - на 754110,65 грн., тому зроблено висновок що Товариством "ДЗБО" не доведено правомірність списання питної води на собівартість виготовленої продукції.

Розглядаючи даний спірний епізод слід зазначити, що матеріали справи підтверджують, що позивач має кілька постачальників питної води. По постачальникам питної води, що вказані у Акті перевірки 334/04-66-22-02/32698053 від 06.05.2015р., первинні документи (видаткові та податкові накладні) надані у ході перевірки, в присутності Головного бухгалтера підприємства ОСОБА_2 та заступника начальника відділу планування та інформаційного забезпечення ДПІ Красногвардійського р-ну м.Дніпропетровська - ОСОБА_3, у повному обсязі на кожну фінансово-господарську операцію. Колегія суддів апеляційної інстанції також бере до уваги, що чинним законодавством не передбачено нормативів споживання води працівниками підприємства, натомість, існує вимога законодавства України по охороні праці щодо забезпечення співробітників підприємств питною водою у достатній кількості. На думку колегії суддів апеляційної інстанції, відповідними доказами в суді першої інстанції доведено, що списання питної води на підприємстві позивача відбувалося у межах її використання, співробітниками в цілому, без адресного обліку, оскільки такий облік неможливий. Щодо розрахунку використання та списання питної води, який є додатком до акту перевірки 334/04-66-22-02/32698053 від 06.05.2015р., то слід погодитися, що наведені у ньому норми використання питної води здійснені безпідставно, розрахунки відхилення витрат на воду є необґрунтованими, тому не враховані судом першої інстанції як належний доказ.

ТОВ "Дніпропетровський завод бурового обладнання мало також взаємовідносини з ПП "Ігора". Згідно укладеного договору ПП "Ігора" поставляло фарби та бальзами для оновлення кольору для волосся. Обсяги постачання склали за 2013 рік - на 1152152,51 грн. (в т.ч. ПДВ - 192 025,27 грн.), за 2014 рік - на 785402,95 грн. (в т.ч. ПДВ - 130900,49 грн.). Придбана фарба та бальзами для оновлення кольору для волосся в подальшому позивачем були використані в виробництві та віднесені до собівартості продукції. Однак, податковим органом в акті перевірки зазначено, що на письмові запити посадовим особам підприємства щодо надання калькуляцій виготовленої продукції, в яких використовувалась дана придбана сировина, доцільність та необхідність її використання, відповіді та підтверджуючих документів отримано не було. В ході проведення перевірки не доведено правомірність використання та списання придбаної фарби та бальзами для оновлення кольору для волосся на собівартість виготовленої продукції.

З цього приводу слід зазначити, що згідно ч.1 ст.43 Господарського кодексу України підприємці мають право без обмежень самостійно здійснювати будь-яку підприємницьку діяльність, яку не заборонено законом. При цьому, порядок здійснення підприємницької діяльності, а також доцільність або необхідність використання сировини та інших ресурсів відноситься до компетенції посадових осіб підприємства, яку вони вирішують на власний розсуд.

Зважаючи на дану норму, колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, що надавши первинну документацію на підтвердження придбання у ПП "Ігора" та подальшого використання фарби та бальзамів для оновлення кольору для волосся, в тому числі технологічні умови виробництва, позивач надав податковому органу, а в подальшому і суду першої інстанції, докази на підтвердження використання даних товарів у власній господарській діяльності, що спростовує твердження податкового органу про завищення собівартості придбаних (виготовлених) та реалізованих товарів (робіт, послуг) в Декларації з податку на прибуток підприємства на загальну суму 1614629,70 грн.

При проведенні перевірки також встановлено, що товариством списувалось на собівартість реалізації (з урахуванням залишків, які рахувались станом на 01.01.2013 року) вартість придбаного бензину та дизельного пального у ТОВ "ТК "Імпульс" та ТОВ "Євромост", а саме: 2013 рік - списано бензину та дизельного пального на загальну суму 3745584,48грн.; 2014 рік - списано бензину та дизельного пального на загальну суму 3289219,05грн. На письмові запити посадовим особам підприємства щодо надання калькуляцій виготовленої продукції, в яких використовувався бензин та дизельне пальне, доцільність та необхідність їх використання, відповіді та підтверджуючих документів податковим органом отримано не було. У зв'язку з чим, податковий орган дійшов висновку, що в ході проведення перевірки не доведено правомірність використання та списання паливно-мастильних матеріалів на собівартість виготовленої продукції. Натомість, судом першої інстанції встановлено, що до перевірок було надано видаткові, податкові, товаротранспортні накладні, банківські виписки, копії карт на ПММ, технічні паспорти на транспорт, а також технологічні процеси механічної обробки деталей № ТП56 та № ТП45, де зазначено, як саме використовується пальне у виробництві. Отже, слід погодитися з висновком суду першої інстанції, що позивачем підтверджено придбання бензину та дизельного пального у ТОВ "ТК "Імпульс" та ТОВ "Євромост" та його використання у власній господарській діяльності.

Оскільки, первинні документи не викликають сумнівів щодо реального вчинення правочинів з придбання товарів, зазначених у видаткових та податкових накладних, і повністю спростовують висновок відповідача щодо нереальності спірних правочинів, то з урахуванням вищевикладеного суд апеляційної інстанції вважає, що доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

За таких обставин, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що судом першої інстанції повно встановлені обставини справи та надана правильна юридична оцінка, у зв'язку з чим підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування постанови суду відсутні.

Керуючись п. 1 ч.1 ст. 198, статтями 200, 205, 206 КАС України,

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у Красногвардійському районі м. Дніпропетровська Головного управління ДФС у Дніпропетровській області - залишити без задоволення.

Постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 21 вересня 2015 року по справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Дніпропетровський завод бурового обладнання" до Державної податкової інспекції у Красногвардійському районі м.Дніпропетровська Головного управління ДФС у Дніпропетровській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень - залишити без змін.

Стягнути з Державної податкової інспекції у Красногвардійському районі м.Дніпропетровська Головного управління ДФС у Дніпропетровській області судовий збір за подання апеляційної скарги в розмірі 5359,20 грн. (п'ять тисяч триста п'ятдесят дев'ять гривень 20 коп.) за реквізитами:

Отримувач коштівУДКСУ у Бабушкінському районі м. Дніпропетровськ Дніпропетровської області
Код отримувача (код за ЄДРПОУ)37989274
Банк отримувачаГУ ДКСУ у Дніпропетровській області м.Дніпропетровськ
Код банку отримувача (МФО)805012
Рахунок отримувача1004
Код класифікації доходів бюджету22030001
Призначення платежу*;101;39621406(код клієнта за ЄДРПОУ) Судовий збір, за апел. скаргою ДПІ у Красногвардійському районі м.Дніпропетровська Головного управління ДФС у Дніпропетровській області, Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд (назва суду, де розглядається справа)

Ухвала суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України протягом 20 днів відповідно до ст. 212 та ч. 5 ст. 254 КАС України.

Головуючий: Ю.В. Дурасова

Суддя: О.М. Панченко

Суддя: О.В. Юхименко