Справа № 810/1793/15
Суддя: Стрелець Т.Г.
Дата ухвалення: 2016-02-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 лютого 2016 року м.Київ К/800/36903/15

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі:

головуючого судді: суддів: Стрелець Т.Г., Голяшкіна О.В., Зайця В.С.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні касаційну скаргу Київської митниці ДФС

на постанову Київського окружного адміністративного суду від 27 травня 2015 року

та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 28 липня 2015 року

у справі №810/1793/15

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Дельта 2010"

до Київської митниці ДФС

про визнати протиправним та скасувати рішення, -

В С Т А Н О В И Л А:

У квітні 2015 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Дельта 2010" звернулося до суду з позовом до Київської митниці ДФС про визнати протиправним та скасувати рішення.

Товариство просило суд визнати протиправною та скасувати картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення від 21.11.2014 року №125130005/2014/00202 та рішення про коригування митної вартості товарів від 21.11.2014 року №125130005/2014/610107/2.

Постановою Київського окружного адміністративного суду від 27 травня 2015 року, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 28 липня 2015 року, позов задоволено повністю.

Рішення судів попередніх інстанцій мотивовані тим, що митний орган неправомірно відмовив позивачу у визначені задекларованої ним митної вартості товару за основним методом, а відтак, прийняте за наслідками такої відмови рішення про коригування митної вартості товарів та картка відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення є протиправними та підлягають скасуванню.

Не погоджуючись рішеннями судів попередніх інстанцій, Київська митниця ДФС звернулася до Вищого адміністративного суду України з касаційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить повністю скасувати судові рішення та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні повністю.

Товариство з обмеженою відповідальністю "Дельта 2010" подало до Вищого адміністративного суду України заперечення на касаційну скаргу, в якому наголошувало на відповідності судових рішень обставинам справи та вимогам законодавства України, просило залишити касаційну скаргу без задоволення, судові рішення - без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши і обговоривши доводи касаційної скарги, перевіривши правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права і наданої ними правової оцінки обставин у справі, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно частини 2 статті 220 Кодексу адміністративного судочинства України, суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій в межах касаційної скарги.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що 27.06.2013 року між компанією GITI Tire Global Trading Pte. Ltd. (постачальник) та ТОВ "Дельта-2010" (дистриб'ютор) було укладено контракт №G-D/2013-0627 на поставку шин, які вироблені постачальником або від імені постачальника під одним із торгових марок / брендів постачальника.

20.11.2014 поку позивач подав відповідачу вантажну митну декларацію (МД-2) №125130005/2014/549221 щодо розмитнення нових вантажних автомобільних пневматичних гумових шин для вантажних автомобілів в кількості 194 шт., ввезених на підставі контракту від 27.06.2013 року №G-D/2013-0627, укладеного позивачем з постачальником GITI Tire Global Trading Pte. Ltd..

Разом з митною декларацією 20.11.2014 року позивач надав відповідачу наступні документи: картку обліку особи, яка здійснює операції з товарами №125/2012/0001072 від 17.03.2014 року; міжнародну СМR №411 від 20.11.2014 року; коносамент (Bill of Lading) FCJH043628 від 14.10.2014 року; платіжне доручення в іноземній валюті №381 від 20.10.2014 року; прайс-лист виробника б/н від 21.10.2014 року завірений радою Китаю зі сприяння міжнародній торгівлі (ТПП); рахунок-фактуру (інвойс) FJ1405032А від 29.09.2014 року; пакувальний лист б/н від 29.09.2014 року; контракт (зовнішньоекономічний договір) від 27.06.2013 року №G-D/2013-0627; сертифікат відповідності UA1.009.005493-14 від 30.01.2014 року; інформацію про радіологічний контроль товару 2761 від 14.10.2014 року; сертифікат про походження товару форми А G30919 від 14.10.2014 року; митну декларацію №125130005/2014/549221 від 20.11.2014 року.

21 листопада 2014 року позивач отримав від відповідача рішення про коригування митної вартості товарів від 21.11.2014 року №125130005/2014/610107/2 та картку відмови у митному оформленні (випуску) товарів від 21.11.2014 року №125130005/2014/00202.

Вказаним рішенням було збільшено митну вартість товару у зв'язку з тим, що у наданих декларантом до митного оформлення документах для підтвердження митної вартості містяться розбіжності та не містяться всі відомості щодо підтвердження числових значень складових митної вартості товарів, а саме: "експертний висновок не враховує аналіз цін виробників аналогічної продукції на ринку, не враховані всі витрати до кордону України відповідно до рахунку на перевезення".

Крім того у рішенні про коригування митної вартості товару відповідачем вказано перелік вимог щодо надання додаткових документів, передбачених частиною 3 та 4 статті 53 Митного кодексу, та зазначено, що за умови надання таких митна вартість може бути визнана органом доходів та зборів, а саме: 1) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів. 2) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

З огляду на викладене, відповідачем визначено митну вартість товару за методом №6 (резервний метод) з урахуванням наявної інформації щодо раніше визначеного рівня митної вартості за МД від 13.10.2014 року №125130005/2014/547949.

21.11.2014 року позивачем було повторно подано відповідачу митну декларацію (МД-2) №125130005/2014/549284 від 21.11.2014 року та додано аналогічний перелік документів, що і до митної декларації від 20.11.2014 року та додаткові документи, а саме висновок про вартісні характеристики товару, підготовлений спеціалізованою експертною організацією №3967 від 20.11.2014 року; страховий поліс PYIE00Е03341 від 14.10.2014 року; бухгалтерські документи від 21.11.2014 року; переклад експортної декларації від 21.11.2014 року; копію митної декларації країни відправлення №14834503 від 11.10.2014 року.

Переглядаючи судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій, з урахуванням доводів касаційної скарги, колегія суддів Вищого адміністративного суду України виходить з наступного.

За приписами частини 2 статті 264 Митного кодексу України, митна декларація та інші документи подаються до органу доходів і зборів в електронному вигляді з дотриманням вимог цього Кодексу або на паперових носіях. Митна декларація на паперовому носії супроводжується її електронною копією. Разом з митною декларацією органу доходів і зборів подаються рахунок або інший документ, що визначає вартість товару, та, у випадках, встановлених цим Кодексом, - декларація митної вартості. Відомості про документи, визначені частиною третьою статті 335 цього Кодексу, зазначаються декларантом або уповноваженою ним особою у встановленому порядку в митній декларації. На вимогу органу доходів і зборів декларант або уповноважена ним особа зобов'язані надати органу доходів і зборів оригінали таких документів або засвідчені в установленому порядку їх копії, якщо законодавством не передбачено подання оригіналів.

Згідно із статтею 53 Митного кодексу України у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає митному органу документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.

Документами, які підтверджують митну вартість товарів, є декларація митної вартості та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об'єктом купівлі-продажу); якщо рахунок сплачено - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару.

Забороняється вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, відмінні від тих, що зазначені в цій статті.

Згідно з частиною 3 статті 53 Митного кодексу України, у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу зобов'язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) додаткові документи.

За нормами статті 57 Митного кодексу України визначення митної вартості товарів, які імпортуються в Україну, здійснюється за такими методами: 1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.

Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції).

Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.

У разі якщо неможливо застосувати жоден із зазначених методів, митна вартість визначається за резервним методом відповідно до вимог, встановлених статтею 64 цього Кодексу.

Відповідно до статті 54 Митного кодексу України, контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється митним органом під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості.

Згідно із пунктом 2 частини 6 статті 54 Митного кодексу України, орган доходів і зборів може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Скаржник в касаційну скаргу мотивує тим, що під час здійснення митного контролю у митного органу виникли сумніви щодо достовірності наданих декларантом до митного оформлення документів, оскільки ці документи містили розбіжності. Крім того, згідно із наявною в ЄАІС Держмитслужби України інформацією, митна вартість поставленого товариством товару значно відрізнялась від наявної в базі інформації. Таким чином, дії митниці щодо визначення митної вартості імпортованого позивачем товару за шостим (резервним) методом є законними та такими, що відповідають нормам чинного законодавства України.

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України вважає за необхідне зазначити наступне.

З матеріалів справи вбачається, що позивач надав митному органу для митного оформлення імпортованого товару документи, згідно з переліком, визначеним частиною 2 статті 53 Митного кодексу України, які ідентифікують оцінюваний товар, містять об'єктивні та достовірні дані, які підтверджують заявлену митну вартість товару.

За умови ненаведення митним органом доказів того, що документи, подані декларантом для митного оформлення товару, є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності викликають сумнів у достовірності наданої інформації, витребування цим органом переліку документів без зазначення обставин, які ці документи повинні підтвердити, свідчить про протиправність рішення цього органу щодо застосування іншого, ніж основний метод визначення митної вартості.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного суду України від 29 травня 2012 року, 11 вересня 2012 року, 30 червня 2015 року, 17 листопада 2015 року у справах №21-91а12, 21-262а12, 814/283/14, 2а-9619/10/0470.

Водночас, оскаржуване рішення митний орган мотивував тим, що у наданих декларантом до митного оформлення документах та додатково поданих документах для підтвердження митної вартості містяться розбіжності та не містяться відомості щодо підтвердження числових значень складових митної вартості товарів (експертний висновок не враховує аналіз цін виробників аналогічної продукції на ринку, не враховані всі витрати до кордону України відповідно до рахунку на перевезення).

Вищевказані зауваження відповідача щодо експертного висновку про неврахування аналізу цін виробників аналогічної продукції на ринку, не відповідають дійсності, оскільки ДП «Укрпромзовнішекспертиза» провело аналіз цін аналогічної продукції на ринку, що і відображено у висновку №3967 від 20 листопада 2014 року.

Також, позивачем на вимогу відповідача надано: страхові документи, які підтверджують вартість страхування, а саме був наданий страховий поліс №РYІЕ00Е03341 від 14.10.2014 року, в якому зазначено відомості про вартість страхування.

Таким чином, ціна розмитнюваного товару, яка була задекларована позивачем, підтверджується інвойсом №FJ1405032A від 29 вересня 2014 року, прайс-листом до інвойсу, завіреним радою Китаю зі сприяння міжнародній торгівлі, експортною митною декларацією та висновком №3967 від 20 листопада 2014 року щодо проведення аналізу відповідності цінових умов контракту №G-D/2013-0627 від 27 червня 2013 року.

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України звертає увагу, що у рішенні про коригування митної вартості товарів митний орган чітко не вказав, які відомості в наданих йому документах викликають сумніви, та в чому вони полягають.

Крім того, відповідачем не доведено наявності передбачених частиною третьою чи четвертою статті 53 Митного кодексу України підстав для витребування від позивача (декларанта) додаткових документів, а саме відповідач не підтвердив належними доказами та аргументованими доводами наявність у поданих позивачем документах розбіжностей, ознак підробки або відсутність всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Відповідачем не наведено переконливих аргументів, які б викликали обґрунтовані сумніви в достовірності проведеного позивачем розрахунку митної вартості товару за ціною договору.

Таким чином, відповідачем не доведено та не надано жодних переконливих доказів того, що документи, подані позивачем до митного оформлення, є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності викликають сумнів у достовірності наданої інформації.

Щодо посилання скаржником на відомості спеціалізованої бази даних Єдиної автоматизованої інформаційної системи Держмитслужби України щодо іншої вартості подібних товарів, судова колегія вважає відомості згаданої системи недостатньою підставою для коригування заявленої декларантом митної вартості за умови відсутності сумнівів у достовірності наданих декларантом документів та їх повноти.

З огляду на вищевикладене, відповідачем не надано до суду жодних належних та допустимих доказів того, що подані товариством основні та додаткові документи не дозволяли митному органу у належний спосіб перевірити числове значення складових митної вартості товарів та відомості щодо їх ціни.

Враховуючи викладене, суди першої і апеляційної інстанцій дійшли до обґрунтованих висновків про задоволення позовних вимог.

Згідно частини 3 статті 220-1 Кодексу адміністративного судочинства України, суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Відповідно до статті 224 Кодексу адміністративного судочинства України, суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Колегія суддів вважає, що доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судами норм матеріального чи процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

З урахуванням викладеного, судами першої і апеляційної інстанцій винесені законні і обґрунтовані рішення, постановлені з дотриманням норм матеріального та процесуального права і підстав для їх скасування не вбачається.

Керуючись статтями 220, 220-1, 223, 224, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів Вищого адміністративного суду України, судова колегія, -

У Х В А Л И Л А:

Касаційну скаргу Київської митниці ДФС - відхилити.

Постанову Київського окружного адміністративного суду від 27 травня 2015 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 28 липня 2015 року у справі №810/1793/15 - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії сторонам і може переглянута Верховним Судом України з підстав, у строки та у порядку, передбачені статтями 237, 238, 239-1 Кодексу адміністративного судочинства України.

Судді